Справа № 815/1668/17
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 р. Справа № 815/1668/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Градовського Ю. М.

- Кравченка К. В.

при секретарі - Діденко К. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2017 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря" до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ "Зоря" звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, за результатом розгляду якого, позивач просить: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУДФС в Одеській області № від 19.12.2016 року про зменшення TOB "ЗОРЯ" податкового зобов'язання на суму 90000 грн. і зменшення TOB "ЗОРЯ" податкового кредиту на суму 88000 грн., та № від 19.12.2016 року про стягнення з TOB "ЗОРЯ" податку на додану вартість у сумі 313767 грн. та сплату штрафних санкцій у сумі 78442 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2017 року задоволено адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоря" до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 19.12.2016 року та № від 19.12.2016 року.

У апеляційній скарзі Головне управління Державної Фіскальної служби у Одеській області, посилаючись на порушення судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.ст. 34-39 КАС України, в судове засідання не з'явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч.4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.11.2016 року ГУ ДФС в Одеській області прийнято наказ № 1883, яким на підставі пп.20.1.4, п.20.1, ст. 20, пп.78.1.4, п. 78.1 ст.. 78 ПКУ та на підставі доповідної записки виконуючого обов'язки заступника начальника ГУ ДФС в Одеській області Білоус М.А. від 08.11.2016 року за № 33/11/15-32-14-02-13, призначено проведення документальної виїзної позапланової перевірки з питань підтвердження взаємовідносин з платником податків з ТОВ "ЕСТЕР-МАТКЕТ" () за період липень 216 року, тривалістю 5 робочих днів, з 17.11.2016 року.

За результатами проведеної перевірки, ГУ ДФС в Одеській області складено акт від 30.11.2016 року № 358/15-32-14-02/03767908 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Зоря" код за з питань підтвердження взаємовідносин з платником податків з ТОВ "ЕСТЕР-МАТКЕТ" код за за період липень 216 року."

В акті перевірки зазначено, що перевіркою встановлено порушення ТОВ "Зоря":

п.2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 167.07.1999 року №996-XIV (зі змінами та доповненнями) п.п. 185.1, ст.185, п. 187.1, ст.187, п. 188.1 ст.188 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого завищено суму податкових зобов'язань з ПДВ за липень 2016 року на суму 90 000 грн.

п.2 ст. 3, п.1, п.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 167.07.1999 року №996-XIV (зі змінами та доповненнями), п.44.1 ст.44, п.198.1 п.198.2, п.198.3, ст.198 ПК України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого завищено податковий кредит за липень 2016 року на суму 88 000 грн.

п.2 ст. 3, п.1, п.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 167.07.1999 року №996-XIV п.44.1 ст.44, п.198.1 п.198.2, п.198.3, ст.1988 ПК України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено суму ПДВ належну до сплати у бюджет за липень 2016 року - 313 767 грн.

На підставі зазначених висновків акту перевірки, відповідачем, 19.12.2016 року прийнято податкові повідомлення рішення № , № .

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем не надано документальних підтверджень відсутності фактичного виконання господарських операцій за договором постачання, узгодженості дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з можливими протиправними діями постачальника, у зв'язку з чим висновки акта перевірки є помилковими, а податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № від 19.12.2016 року та № від 19.12.2016 року є протиправними та підлягають скасуванню .

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПКУ, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 статті 198 ПКУ, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 ПКУ встановлює, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті..

Відповідно до п. 201.10 статті 201 ПКУ, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Згідно з п. 198.2 статті 198 ПКУ, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.6 статті 198 ПКУ, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 201.1 статті 201 ПКУ, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до ч. 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пп. 2.15 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704, визначено, що первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув'язка окремих показників.

З наведеного слідує, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними податковими накладними, а також первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, у перевіряємий період між позивачем та ТОВ "Естер-Маркет" укладено договір постачання.

Факт виконання умов зазначеного договору та поставки позивачу :селітри аміачної - 110 т, сульфат амонію - 50 т, діамофосу - 78 т, підтверджується первинними документами: рахунок на оплату № 30 від 28.07.2016 року TOB "Естер-маркет", видаткова накладна № 30 від 28.07.2016 року, податкова накладна № 220 від 28.07.2016 року, платіжними дорученнями № 910 від 29.11.2016 року, № 888 від 11.11.2016 року, № 875 від 02.11.2016 року, № 864 від 27.10.2016 року накладними від 30.07.2016 року № № 30, 30-а, від 31.07.2016 року №№ 31, 31-а, від 01.08.2016 року №№ 1,2, від 29.07.2016 року №№ 29-а, 29, від 28.07.2017 року № 28, 28-а.

Також, на підтвердження факту здійснення господарської операції з ТОВ "Естер-Маркет" позивачем було надано платіжне доручення № 843 від 21.10.2016 року.

Сторонами не заперечується, що позивач реалізував частину придбаного товару (60 т аміачної селітри) шляхом продажу зазначеного товару ДП "ДГ Богунівська Еліта".

У відповідності до вимог договору від 28.07.2016 року № 30, позивачем самостійно було вивезено придбаний у ТОВ "Естер-Маркет" товар, що підтверджується подорожніми листами.

Посилання апелянта, як на підставу для підтвердження факту нереальності господарських операцій між позивачем та ТОВ "Естер-Маркет" на відсутність товарно-транспортних накладних , колегія суддів вважає безпідставними.

Так, відповідно до розділу 1 Правил товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно до п. п. 11.1., 11.4, 11.6 Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Отже, за наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товарів та використання їх у власній господарській діяльності, ненадання такого документу як товарно-транспортна накладна, не може бути єдиною підставою для висновків про відсутність документального підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару, оскільки відповідною транспортною документацією обов'язково мають бути підтверджені витрати з послуг по перевезенню вантажів, а не послуги з придбання ТМЦ.

Крім того, судом першої інстанції правомірно враховано, що товар поставлявся на умовах самовивозу позивачем, його власними силами та за допомогою власного транспортного засобу, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом.

Щодо посилання апелянта на відсутність у водія, який поставляв товар спеціального дозволу необхідного для транспортування небезпечних товарів, колегія суддів зазначає, що порушення законодавства в частині неотримання дозволу необхідного для транспортування небезпечних товарів не є підставою для визнання господарської операції нереальною.

Також, безпідставними є посилання апелянта на невстановлення відповідачем місця передачі товару та місця зберігання невідвантаженого товару, оскільки зазначене не має своїм наслідком недійсність укладеного правочину чи слугувати доказом наявності у вказаних суб'єктів господарювання такої мети як порушення інтересів держави у сфері оподаткування..

Посилання апелянта на податкову інформацію щодо ТОВ "Естер-Маркет" та ТОВ "БУДПРОМ-ІНВЕСТ", колегія суддів вважає помилковим, оскільки оцінюючи та досліджуючи факт здійснення господарської операції, суд має перевірити реальність господарських взаємовідносин безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Висновки ж, викладені в акті перевірки, порушують закріплений в Конституції України принцип персональної відповідальності, відповідно до якого суб'єкт господарювання не може нести відповідальності за дії своїх контрагентів, а може бути притягнений до юридичної відповідальності лише за власні правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не наведено факти, які б безспірно підтверджували недобросовісність саме ТОВ "Зоря", як платника податків та/або свідчили про його обізнаність щодо протиправного характеру діяльності своїх контрагентів.

При цьому, слід зазначити, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, водночас такі докази податковим органом в акті перевірки не наведено та реальність виконання господарських операцій не спростовано.

Отже, платник податків належними та допустимими доказами спростував доводи податкового органу щодо вчинення ним податкових правопорушень, а тому спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуюча суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: Ю. М. Градовський

Суддя: К. В. Кравченко