Справа № 320/7247/17
Суддя: Ковальова Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 17.10.2017
Справа № 320/7247/17
Провадження №2-а/320/296/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Ковальової Ю.В.,

за участю:

секретаря: Левандовської О.М.,

представника позивача адвоката Дуди С.В.,

представника відповідача Капканця В.О.,

розглянувши у відкритому судову засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та скасування постанови і рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в якому з урахуванням уточнень просить визнати дії відповідача, щодо складання Протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина Туреччини ОСОБА_3 ПР МЗП 136207 від 27.09.2017 р. за ч.1 ст.203 КУпАП; Постанови ПН МЗП 136207 від 27.09.2017 р. про застосування стягнення до ОСОБА_3, Рішення №42 від 27.09.2017 р. «Про примусове повернення за межі України ОСОБА_3, та заборону в'їзду на територію України строком на три роки, до 27.07.2020 р. » - протиправними, а відповідно скасувати їх як незаконні.

Свої вимоги мотивував тим, що 27 вересня 2017 року відповідачем було складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП. Постановою від 27 вересня 2017 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП у зв'язку з порушенням правил перебування іноземців та осіб без громадянства на території України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. 27 вересня 2017 року рішенням про примусове повернення за межі України відповідач вирішив примусово повернути за межі України позивача, заборонити йому в'їзд на територію України строком на три роки до 27.07.2020 та зобов'язав його покинути територію України до 26 жовтня 2017 року. Вважає дії відповідача неправомірними по складанню вказаних документів з порушенням його конституційних прав при перебуванні на Україні, з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права, а прийняті Постанову та Рішення незаконними.

В судовому засіданні представник позивача-Дуда С.В. підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним позивачем у позові.

Представник відповідача Капканець В.О. не визнав позовні вимоги. Надав заперечення, в яких зазначено, що 27 вересня 2017 року позивача, громадянина Туреччини було виявлено співробітниками Мелітопольського ВП ГУНП України в Запорізькій області на посту «Мелітополь-Південь» 417 км автошляху «Харків-Сімферополь» та запрошено до приміщення Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області для надання пояснень з приводу вчинення правопорушення. Позивач надав пояснення, що в'їхав на територію України в приватних справах з метою погостювати у своїх знайомих, які проживають в Херсонській області, точної адреси яких він не знає. В поясненні він також не надав відомості про те, що він знаходиться в цивільному шлюбі з мешканкою м. Мелітополя, є засновником Мелітопольського підприємства ТОВ «ІБ-СА.ПРОМ», та з 17.08.2017 перебуває на амбулаторному лікуванні у Мелітопольській міській лікарні №1, але це не дає право позивачу порушувати законодавство України в міграційній сфері. 27.09.2017 відносно громадянина Туреччини ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення ПН МЗП 136207 за ознаками ч.1. ст.203 КУпАП за порушення правил перебування іноземців та осіб без громадянства на території України. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення на громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_3 Мелітопольським міським відділом Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області вказаному громадянину було надано перекладача з турецької мови на мову адміністративного провадження, громадянина України ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який по національності «татарин» та який зробив повний та точний доручений йому переклад адміністративного матеріалу. Вказав, що ОСОБА_6 знає турецьку мову, хоча й не має відповідного диплому чи іншого документа, що засвідчував би вивчення останнім турецької мови, оскільки проживав на території Автономної Республіки Крим, на території якої знаходилась у відповідний час Османська Імперія.

Зазначив, що під час ознайомлення позивача з матеріалами адміністративної справи будь-яких клопотань про те, що позивач хоче скористуватись послугою адвоката або іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи при розгляді справи відповідно до ст.268 КУпАП не надходило. Постановою від 27 вересня 2017 року на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. в дохід держави, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП. Адміністративне стягнення позивач виконав, штраф сплатив. Таким чином, позивач знаходиться на території України з порушенням міграційного законодавства. У зв'язку з тим, що у позивача немає підстав для подальшого перебування на території України та відсутні підстави для заборони застосування до нього примусового повернення чи примусового видворення або видачі чи передачі іноземця, відносно позивача Мелітопольським МВ УДМС України в Запорізькій області було прийняте рішення №42 про його примусове повернення до країни походження, яке він зобов'язався виконати до 26.10.2017.

Вказав, що під час прийняття рішення № 42 від 27.09.2017 року про примусове повернення за межі України було застосовано норму законодавства, зазначену у ст.. 26 Закону № 3773-УІ про заборону щодо подальшого в»їзду на територію України строком на 3 роки, а не про заборону в»їзду на територію України строком на 3 роки. У зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянином Республіка Туреччина, останній раз прибув до України через контрольно- пропускний пункт «Запоріжжя» 23 травня 2017 р., що підтверджується відповідною відміткою в паспорті громадянина. (а.с. 6-8).

В Запорізькій області ОСОБА_3 має приватні комерційні справи, має певні соціальні зв'язки, являючись засновником Мелітопольського підприємства ТОВ «ІБ-СА.ПРОМ», проживає в цивільному шлюбі з мешканкою м. Мелітополя ОСОБА_7, проживає в орендованій ним квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

З 17.08.2017 р. ОСОБА_3 знаходився на амбулаторному лікуванні в Мелітопольській міській лікарні №1, з діагнозом «Гострий тендовагініт правої голені, застаріла міжмишична гематома, міозит правої голені, больовий синдром». Лікування завершено лише 25.09.2017 р., що підтверджується Випискою медичної карти амбулаторного хворого від 29.09.2017 р. /а.с.13/.

27 вересня 2017 року Мелітопольським міським відділом Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП (а.с. 9).

Вимогами ч. 1 ст. 203 КУпАП передбачена відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в'їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Постановою Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області від 27 вересня 2017 року на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. в дохід держави за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП (а.с. 10).

27.09.2017 року керівником Мелітопольського міського відділу міграційної служби України прийнято рішення №42 «Про примусове повернення за межі України ОСОБА_3, та заборону в'їзду на територію України строком на три роки, до 27.07.2020 р. » (а.с.11).

Судом встановлено, що при складанні Протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності ПР МЗП 136207 від 27.09.2017 р., Постанови про застосування стягнення ПН МЗП 136207 від 27.09.2017 р., Рішення №42 від 27.09.2017 р. «Про примусове повернення за межі України ОСОБА_3»., грубо порушені норми ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, а саме-ОСОБА_3 був позбавлений права на відповідного перекладача, та спеціаліста в області юридичної допомоги.

Представником відповідача не доведено, що залучений ним ОСОБА_6, який по національності «татарин», володіє турецькою мовою в достатньому обсязі для належного перекладу адміністративного матеріалу, складеного українською мовою. До речі, відсутні будь-які докази володіння останнім й українською мовою в достатньому для виконання функцій перекладача обсязі. Твердження представника відповідача, що ОСОБА_6 знає турецьку мову, оскільки проживав на території Автономної Республіки Крим, на території якої знаходилась у відповідний час Османська Імперія, суд знаходить неспроможними й такими, що є припущеннями, не доведеними жодними доказами.

У зв»язку з такими діями відповідача, якими порушено норми 271, 274 КУпАП, позивач був позбавлений права зазначити та довести наявність поважних причин перевищення терміну перебування на території України, а саме- гостра хвороба правої ноги, яка не давала фізичної можливості пересування, та вчиненого злочину відносно позивача по заволодінню оригіналами його документів (про що свідчить заява ОСОБА_3 про скоєння злочину відносно нього, прийнята уповноваженою особою Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області 29.09.2017 року).

Далі, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивачем порушені норми п.2.2 Постанови КМУ №150 від 15.02.2012 р. «Про затвердження Порядку продовження строку перебування іноземних громадян на території України».

Але згідно п.6 Постанови КМУ №150 від 15.02.2012 р. «Про затвердження Порядку продовження строку..» зазначено: Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули: за короткостроковою візою, а також з держав з безвізовим порядком в'їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обов'язків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в'їзду в Україну.

Згідно ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», зазначено: 1) вимушена зупинка - перебування іноземця або особи без громадянства на території України понад установлений законодавством строк для транзитного проїзду через її територію у зв'язку з надзвичайними обставинами (стихійне лихо, хвороба тощо) за наявності документа, що підтверджує причину та тривалість затримки.

Ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачає підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України: 1. Іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання; 12. Іноземці та особи без громадянства, які є засновниками та/або учасниками, та/або бенефіціарними власниками (контролерами) юридичної особи, зареєстрованої в Україні, та прибули в Україну з метою контролю за діяльністю таких юридичних осіб і отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період дії посвідки.

Підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому цією частиною, є наступне: 18. Особи, звільнені з пунктів тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на підставі рішення суду про скасування рішення про їх затримання або примусове видворення за межі України, або яких до завершення граничного строку перебування у таких пунктах не було примусово видворено за межі України з причин відсутності проїзного документа, транспортного сполучення з країною їхнього походження або з інших причин, незалежних від таких осіб, визнаються такими, які на законних підставах тимчасово перебувають в Україні на період дії обставин, що унеможливлюють їх примусове видворення за межі України.

Виходячи з вищевикладеного, працівники Відповідача повинні були врахувати строк лікування позивача з 17.08.2017 р. по 25.09.2017 р., та продовжити термін законного перебування на термін лікування. Враховуючи термін закінчення перебування на території України 21.08.2017 р., він повинен бути продовжений на 40 діб (термін лікування, підтверджений документально).

Звернутись в серпні 2017 р. за продовженням строку, у позивача не було фізичної можливості в зв'язку з лікуванням.

А відповідно, складення Протоколу про притягнення до відповідальності за ст.203 ч.1 КУпАП від 27.09.2017 р., Постанови про застосування стягнення у вигляді штрафу та винесення рішення 27.09.2017 року керівником Мелітопольського міського відділу міграційної служби України №42 «Про примусове повернення за межі України ОСОБА_3, та заборону в'їзду на територію України строком на три роки, до 27.07.2020 р. » в частині примусового повернення за межі України є незаконними.

Крім того, вказаним рішенням також заборонено в'їзд ОСОБА_3 на територію України строком на три роки, до 27.07.2020 р.. Рішення прийнято на підставі скоєного правопорушення за ст.203 ч.1 КУпАП, та порушення ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», із застосуванням ст.26 вказаного Закону.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії: - порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; -або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, - або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно ст.13 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну;якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду - виїзду.

Громадянин Республіки Туреччина ОСОБА_3, 1983 року народження, не підпадає під жодний із зазначених критерієв для застосування до нього надто суворого покарання як заборона в'їзду на території України строком на три роки, до 27.07.2020 р. , що вказує на протиправність винесеного рішення і в цій частині.

Ця правова позиція відображена і в Постанові Пленуму Вищого Адміністративного Суду України «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту,

примусового повернення і примусового видворення іноземця чи

особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із

перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні»№1 від 25.06.2009 р..

Так, в п.18. Постанови зазначено що, при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в'їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (3773-17). При цьому необхідність заборони в'їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов'язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в'їзд.

Судам під час розгляду спорів про заборону в'їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в'їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (3773-17).

Крім того, відповідно до частини другої статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, дії яких порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки.

Таке рішення може бути оскаржене разом або окремо від рішення

про примусове повернення.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до норм ч.3 п.2 ст. 17 КАС України, розгляд адміністративних позовів щодо адміністративних стягнень покладається на місцеві суди, на юрисдикцію адміністративних не поширюється.

Відповідно до норм ч.1 п.1 ст. 18 КАС України компетенція місцевих судів, як адміністративних судів поширюється на всі спори з приводу рішень, дій чи бездіяльності у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

Ч.2 ст. 18 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні справи, у яких однією із сторін є орган державної влади чи їх посадова особа, крім випадків з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки, які підсудні місцевим загальним судам, як адміністративним судам.

Відповідно до норм ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій працівників Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної Служби України в Запорізькій області, щодо складання Протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина Туреччини ОСОБА_3 ПР МЗП 136207 від 27.09.2017 р. за ч.1 ст.203 КУпАП; постанови ПН МЗП 136207 від 27.09.2017 р. про застосування стягнення до ОСОБА_3, рішення №42 від 27.09.2017 р. «Про примусове повернення за межі України ОСОБА_3, та заборону в'їзду на територію України строком на три роки, до 27.07.2020 р.» та скасування Постанови ПН МЗП 136207 від 27.09.2017 р. та Рішення №42 від 27.09.2017 р.

Суд також знаходить неспроможними доводи представника відповідача щодо незастосування до підстав заборони в»їзду на територію України підстав, передбачених ст.. 13 Закону України « Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і, навпаки, взяття до уваги норми ст.. 26 Закону. Судом проаналізовано вище норми обох статтей Закону, прийнято до уваги на зазначене щодо цього в Постанові Пленуму ВАСУ від 25.06.2009 року.

На підставі викладеного,суд прийшов висновку про задоволення позову до Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області.

Керуючись ст.ст. 158, 160, 163, 183-7 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_3 до Мелітопольського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та скасування постанови і рішення - задовольнити.

Визнати протиправними дії працівників Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної Служби України в Запорізькій області, щодо складання протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина Туреччини ОСОБА_3 ПР МЗП 136207 від 27.09.2017 р. за ч.1 ст.203 КУпАП; постанови ПН МЗП 136207 від 27.09.2017 р. про застосування стягнення до ОСОБА_3, рішення №42 від 27.09.2017 р. «Про примусове повернення за межі України ОСОБА_3, та заборону в'їзду на територію України строком на три роки, до 27.07.2020 р.».

Постанову ПН МЗП 136207 від 27.09.2017 р. про застосування стягнення до ОСОБА_3, рішення №42 від 27.09.2017 р. «Про примусове повернення за межі України ОСОБА_3, та заборону в'їзду на територію України строком на три роки, до 27.07.2020 р.», - скасувати.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 5 днів з дня проголошення постанови.

СУДДЯ: Ю.В.Ковальова