Справа № 802/1565/17-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 жовтня 2017 р. Справа № 802/1565/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Клюси Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним наказу та зобов'язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в :

12 вересня 2017 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі - ГУНП у Вінницькій області, відповідач ), про:

- визнання протиправним наказу №1138 від 27.07.2017 року про звільнення з займаної посади ОСОБА_1 з Літинського відділення поліції Калинівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області згідно ст.ст. 8,18 Закону України "Про Національну поліцію";

- зобов'язання начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області поновити ОСОБА_1 на службу в Літинському відділені поліції Калинівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на посаді начальника сектору превенції у званні майора поліції;

- зобов'язання начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за встановленими нормами за весь час вимушеного прогулу.

Зазначав, що відповідно до наказу ГУНП у Вінницькій області № 1138 від 27.07.2017 року його притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення з займаної посади.

Як вказує позивач, його звільнено у зв'язку недотриманням старшим лейтенантом поліції - інспектором з безпеки дорожнього руху Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області Серветником Р.С. строків подання до Літинського районного суду Вінницької області матеріалів про вчинення адміністративних правопорушень, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Позивач вважає оскаржуваний наказ протиправним, оскільки його було винесено без всебічного з'ясування всіх обставин, зокрема, те, що адміністративні матеріали були розписані керівником Літинського ВП безпосередньо на виконавця Серветника Р.С., тому у нього був відсутній обов'язок контролювати вчасність направлення цих матеріалів до Літинського районного суду; звільнення відбулось під час лікарняного; відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ - звільнення осіб рядового та начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходим дисциплінарного стягнення, на переконання позивача, відповідач не довів неможливість залишення його на службі в поліції.

За таких обставин ОСОБА_1 вважає оскаржуваний наказ протиправними та таким, що підлягає скасуванню, у зв'язку з чим звернувся із позовом до суду.

В судовому засіданні позивач та його представник, підтримали адміністративний позов та просили його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнала, з підстав викладених в письмових запереченнях. Зокрема зазначила, що під час проведеного службового розслідування було встановлено самоусунення ОСОБА_1 від виконання посадових обов'язків, грубе порушення вимог статей 38, 257, 277 КУпАП, статей 8,18 Закону України «Про Національну поліцію», що виразилось у свідомому створенні причин та умов порушення строків накладення на громадян адміністративних стягнень Літинськом районним судом, визнаних винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також вказувала, що відповідно до ч. 5 ст. 18 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення, як звільнення з посади вважається виконаним після видання наказу по особовому складу. На сьогоднішній день, в зв'язку із перебуванням позивача на лікарняному, такого наказу не приймалось, а тому позовні вимоги про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є передчасними. За таких обставин вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, встановив наступне.

26.12.2016 року позивач призначений на посаду старшого інспектора сектору превенції Літинського ВП Калінівського ВП ГУНП у Вінницькій області (а.с. 50).

З 10.02.2017 року тимчасово виконувач обов'язків начальника сектору превенції Літинського ВП Калінівського ВП ГУНП у Вінницькій області (а.с. 55).

11.04.2017 року ОСОБА_1 призначений начальником сектору превенції Літинського ВП Калінівського ВП ГУНП у Вінницькій області.

09.06.2017 року та 14.06.2017 року на адресу Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП надійшли листи від Літинського районного суду Вінницької області в яких повідомлялось про створення окремими працівниками Літинського ПВ перепон для руху справ про адміністративні правопорушення та швидкого здійснення правосуддя, що виразилось у несвоєчасному направленні до Літинського районного суду протоколів відносно громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про вчинення ними адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, що дозволило останнім уникнути адміністративної відповідальності.

В зв'язку з чим, наказом начальника ГУНП у Вінницькій області № 1108 від 26.06.2017 року за вказаними фактами призначено службове розслідування, за наслідком якого 25.07.2017 року складено Висновок службового розслідування.

Службовим розслідуванням встановлено, що 03.01.2017 року працівниками УПП у м. Вінниця відносно ОСОБА_7 було складено адміністративний протокол за вчинення останнім 02.01.2017 року адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, які 10.01.2017 року направлені до Літинського ВП.

Забезпечення вимог статей 257, 277, 38 КУпАП та своєчасне спрямування матеріалів до Літинського районного суду було доручено інспектору з дорожнього руху сектрору превенції Літинського ВП ст. лейтенанту поліції Серветнику Р.С., який 11.02.2017 року отримав вказаний протокол під розпис та, проявивши власну недисциплінованість, неналежне виконання службових обов'язків, лише 17.05.2017 року, в порушення вимог с. 38 КУпАП вказані матеріали супровідним листом за своїм підписом направив голові Літинського районного суду Вінницької області. Про вказаний факт керівництву Літинського ВП не повідомив.

Також було встановлено, що 17.02.2017 року інспектором СРПП №4 Літинського ВП складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_6, які 06.03.2017 року направлено до Літинського ПВ, отримані поліцейським відділенням 17.03.2017 року.

Забезпечення своєчасного спрямування вказаних матеріалів було доручено інспектору з дорожнього руху сектору превенції Літинського ВП ст. лейтенанту поліції Серветнику Р.С.

В ході службового розслідування, згідно відібраних письмових пояснень ст. лейтенанта поліції Серветника Р.С., з'ясовано, що останній на прохання старшого інспектора сектору превенції Літинського ВП майора поліції ОСОБА_1 матеріали адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_6 не направляв до Літинського районного суду Вінницької області, а зберігав у своєму службовому кабінеті в сейфі. В подальшому, упродовж квітня-травня 2017 року ОСОБА_1 періодично перепитував у Серветника Р.С. чи зазначені матеріали він залишив у себе. Лише 07.06.2017 року, тобто через 3,5 місяці з дня виявлення до документування адміністративного правопорушення, Серветник Р.С. направив адміністративній матеріали на адресу Літинського районного суду. Про даний факт Серветник Р.С керівництву також не повідомив.

За результатом розгляду зазначених матеріалів про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Літинським районним судом Вінницької області останніх було визнано винними у вчиненні адміністративних правопорушень, однак провадження у справах було закрито, в зв'язку із закінченням на момент розгляду справ строків передбачених ст. 38 КУпАП, що дозволило уникнути винним у покаранні у виді накладення адміністративних стягнень, та призвело до породження відчуття вседозволеності й безкарності, що негативно впливає на імідж судових органів та поліції в цілому.

Згідно висновків службового розслідування, зазначені обставини стали можливими, зокрема і за відсутності особистого контролю з боку начальника сектору превенції Літинського ВП ОСОБА_1, який в порушення своїх посадових обов'язків та в зв'язку із самоусуненням від здійснень функцій контролю за працівниками сектору превенції , зокрема щодо дотримання законності та правильного ведення адміністративно-правозастосовної практики в частині проведення щомісячних звірок з районними судами щодо кількості адміністративних матеріалів складених підрозділами національної поліції, направлених до суду та кількості справ розглянутих судами.

Наказом ГУ НП у Вінницькій області № 1138 від 27.07.2017 року ОСОБА_1 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із займаної посади за порушення службової дисципліни.

Не погоджуючись з даними наказами, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Визначаюсь щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу, суд виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються Законом України "Про Національну поліцію" (далі- Закон № 580-VIII).

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 6 частини першої статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов'язаний:

- неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва;

- інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно пункту 4 розділу XI Закону № 580-VIII, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Із положень статті 19 Закону № 580-VIII випливає, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до Закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

В свою чергу, з метою формування в поліцейських почуття відповідальності стосовно дотримання професійно-етичних норм поведінки під час виконання службових обов'язків, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до Національної поліції України наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179 затверджено Правила поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - Правила №1179).

Із положень пункту 1 розділу II Правил № 1179, випливає, що під час виконання службових обов'язків поліцейський, серед іншого, повинен:

- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

В пункті 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 23 грудня 2015 року № 901-VIII зазначено, що до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України". Отже, сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів Національної поліції України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" (далі - Дисциплінарний статут)

Так, відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

В свою чергу, в розумінні статті 2 Дисциплінарного статуту, дисциплінарний проступок це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень:

- усне зауваження;

- зауваження;

- догана; сувора догана;

- попередження про неповну посадову відповідність;

- звільнення з посади;

- пониження в спеціальному званні на один ступінь;

- звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладання дисциплінарних стягнень визначено статтею 14 Дисциплінарного статуту. Так, зокрема із положень цієї статті, випливає, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Надаючи оцінку правомірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, яка втілилась у відповідному наказі, суд вказує, що підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок.

Оцінюючи склад проступку, вчинення якого поставлено у вину позивачу, суд зазначає, що згідно із статтею 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Так, службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Із положень статті 7 вищевказаного Статуту випливає, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Статтею 8 Статуту визначено, що начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов'язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов'язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.

Особливу увагу начальник повинен приділяти вивченню індивідуальних якостей підлеглих, дотриманню статутних відносин між ними, створенню здорового морально-психологічного клімату в колективі, його згуртуванню, своєчасному запобіганню порушенням службової дисципліни та виявленню причин їх учинення, формуванню нетерпимого ставлення до порушників, враховуючи при цьому думку колективу та громадськості.

Отже, оцінюючи обставини викладені у висновку службового розслідування, матеріали службового розслідування та процитовані вище норми, суд погоджується з позицію відповідача щодо наявності порушень службової дисципліни з боку позивача, враховуючи ту обставину, що останній з 10.02.2017 року обіймав посаду т.в.о. начальника сектору превенції Літинського ВП, а з 11.04.2017 року начальника сектору, в обов'язки якого, відповідно до Функціональних обов'язків, входило в тому числі, але не виключно, здійснення керівництвом сектором превенції шляхом координації діяльності дільничних офіцерів поліції щодо проведення профілактичної роботи по адміністративних дільницях, контролю аналізу та оцінки результатів їх діяльності, планування їх роботи, організація запланованих заходів, щомісячної перевірки наявності та ведення службової документації, яка зберігається в їхньому службовому приміщенні.

З огляду на що, позиція позивача стосовно то, що ним не отримувались адміністративні матеріали відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6, отже він не несе відповідальності за вчасність їх направлення та розгляду до судом, спростовується.

Щодо тверджень позивача про неможливість звільнення під час лікарняного, слід зазначити наступне.

Застереження щодо звільнення зі служби/посади не врегульовано ні Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, ні Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, з огляду на що судом застосовується норма частини четвертої статті 40 КЗпП України, яка встановлює заборону звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Разом з тим, відповідно до норм частини п'ятої статті 18 Дисциплінарного статуту встановлено, що такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Згідно пояснень представника відповідача, що підтверджуються Довідкою про грошове забезпечення позивача, на даний час, в зв'язку з перебуванням останнього на лікарняному, наказу по особовому складу про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади не приймалось, з огляду на що безпідставним є посилання на порушення норм трудового законодавства.

Посилання позивача щодо застосування стосовно нього крайнього заходу дисциплінарного впливу також є помилковими.

Частиною п'ятнадцятою статті 14 Дисциплінарного статуту визначено, що звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Відповідно до вищенаведеною статті 12 цього статуту, яка визначає види дисциплінарних стягнень, звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ є різними за своєю суттю дисциплінарними стягненнями та наслідками їх застосування.

Відповідно до змісту оскаржуваного наказу, позивача звільнено саме із займаної посади, тобто с посади начальника сектору превенції Літинського ВП, а не з лав національної поліції, тобто крайнього заходу дисциплінарного стягнення до нього застосовано не було.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що приймаючи рішення про накладення на позивача дисциплінарного стягнення, за результатами реалізації якого ОСОБА_1 звільнено з посади, відповідач діяв обґрунтовано, на підставі власних повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України, а відтак, підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу відсутні.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, суд зазначає, що вони є похідними від першої позовної вимоги. Відтак, за відсутності підстав для скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та, відповідно, звільнення - відсутні підстави для зобов'язання суб'єкта владних повноважень поновлювати позивача на посаді та стягувати середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Отже, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що мотивація та докази, на які посилається позивач, не дають суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували доводи відповідача, а встановлені у справі обставини не підтверджують позиції позивача, покладеної в основу позовних вимог, а відтак, відсутні підстави для задоволення позову.

Згідно ст. 94 КАС України судові витрати, здійснені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович