Справа № 820/2226/17
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

17 жовтня 2017 р. № 820/2226/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа ОСОБА_1 про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 52018526 від 22.08.2016 року виданою Київським відділом державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області в частині накладення арешту на майно, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Артема, буд.20/22, кв.13.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вказаний арешт нерухомого майна обмежує права позивача як іпотекодержателя, статус якого позивач набув за договором, яким ПАТ "УкрСиббанк" відступило права вимоги за зобовязанням ОСОБА_2 за кредитним договором.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, однак разом із позовними вимогами просив суд в разі не прибуття уповноваженого представника розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Також матеріали справи містять письмові заперечення проти позову, в яких представником відповідача вказано, що проти заявленого позову відповідач заперечує в повному обсязі. Під час проведення виконавчих дій державним виконавцем було вчинено передбачені законодавством дії спрямовані на виконання судового рішення, в тому числі накладено і арешти на майно боржника. Відтак, позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Третя особа в судове засідання не прибула, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, однак на адресу суду поштою було повернуто конверт з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до ч. 11 ст. 35 КАС України передбачено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається що така повістка вручена належним чином.

Враховуючи відомості про належне повідомлення сторін про час, дату та місце розгляду справи, враховуючи положення ч.6 ст.128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

Відповідно до умов договору № 0 банк надає позичальнику кредит у розмірі 100000,00 доларів США.

Як вбачається із розділу 2 зазначеного договору, з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника банком приймається застава нерухомості (будівлі, споруди, приміщення), а саме трикімнатна квартира, загальної площею 73,7 кв.м., що занаходиться за адресою: м. Харків, вул. Артема, буд.20/22, кв.13 та є власністю ОСОБА_2

Так, в забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (іпотекодержатель) та ОСОБА_2, (іпотекодавець) укладено договір іпотеки від 26.12.2007 року.

За умовами вище вказаного договору іпотеки від 26.12.2007 іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором нерухоме майно, квартира, що знаходиться за адресою:м. Харків, вул. Артема, буд.20/22, кв.13. Ринкова вартість предмету іпотеки становить 682400,00 грн.

За наявними в матеріалах справи доказами судом встановлено, що обтяження згідно з іпотечним договором від 26.12.2007 відступлено ТОВ "Кей-Колект" та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек.

Судом встановлено, що ПАТ "УкрСиббанк" 13.02.2012 року відступило товариству з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" відповідно до договору факторингу № 2 свої права вимоги за зобов'язаннями позичальника по кредитному договору № 0.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачу 27.04.2017 при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором накладено арешт, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 52018526 від 22.08.2016 року виданою Київським відділом державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною другою статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з частиною першою ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Абзацом 2 частини 2 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як вбачається із матеріалів справи, в провадженні старшого державного виконавця відділу державної служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області ОСОБА_3 на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження за номером ВП № 52018526 з виконання Ухвали № 640/3776/16-ц, виданої 04.07.2016 року Київським районним судом м. Харкова, про накладення арешту на об'єкт нерухомого майна, а саме: квартира №13 за адресою м.Харків, вул.Артема (Алчевських), буд.20/22, ІМТ 061858.

22.08.2016 старшим державним виконавцем відділу ОСОБА_3 на підставі заяви про відкриття виконавчого провадження винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за номером ВП № 52018526.

22.08.2016 року на виконання виконавчого документу: Ухвали про забезпечення позову № 640/3776/16-ц, виданої 04.07.2016 року Київським районним судом м. Харкова, державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Після чого до реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено інформацію про обтяження №16066237.

25.08.2016 старшим державним виконавцем відділу ОСОБА_3 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.8 ч.1 ст.49 Закону Украши «Про виконавче провадження» (в редакції до 05.10.2016 року).

Суд зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено іншого порядку виконання Ухвали суду про забезпечення позову.

Згідно частини 1 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У відповідності до статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження тощо.

Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Також суд зазначає, що відповідно до п.6 ч.4 ст.59 Закону України " Про виконавче провадження» - підставою для зняття арешту з майна накладеного в рамках забезпечення позову є отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідач у запереченнях на позов, зазначив, що станом на 11.09.2017 року на адресу Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області таке рішення не надходило.

Згідно перевірки інформації в Єдиному державному реєстрі судових рішень суддею Київського районного суду м. Харків, таке рішення не виносилось.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстави для скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - відсутні.

Таким чином, державним виконавцем правомірно було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 52018526 від 22.08.2016 року виданою Київським відділом державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області в частині накладення арешту на майно, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Артема, буд.20/22, кв.13.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши наявні докази у матеріалах справи, оскільки у межах спірних правовідносин не підтверджено протиправність накладення арешту на майно третьої особи, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача.

Беручи до уваги положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа ОСОБА_1 про скасування постанови - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в Харківський апеляційний адміністративний суд через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Тітов