Справа № 626/606/17
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 р.Справа № 626/606/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Красноградського районного суду Харківської області від 04.07.2017р. по справі № 626/606/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації Харківської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації Харківської області , в якому просить визнати дії управління праці та соціального захисту населення Красноградської РДА щодо позбавлення його пільг протиправними та зобов'язати відповідача поновити йому пільги з 50-відсоткової знижки плати за користування житлом та комунальними послугами, за паливо в межах норм, встановлених законодавством з 07.11.2015 року. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь суму сплаченого судового збору.

Постановою Красноградського районного суду Харківської області від 04.07.17р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу , вважає, що постанова підлягає скасуванню у зв'язку із неповним з'ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування посилається на те , що він є пенсіонером і як колишній працівник міліції перебуває на обліку як пільговик в управлінні праці та соціального захисту населення Красноградської РДА. На підставі ст. 22 Закону України "Про міліцію" має право на 50-відсоткову знижку по сплаті за користування житлом та комунальних послуг, за паливо в межах норм, встановлених законом. Його було повідомлено про припинення права на пільги у зв'язку з втратою чинності Закону України "Про міліцію" на підставі Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIIІ від 02.07.2015. На думку позивача, оскільки йому як пенсіонеру МВС вже була встановлена пільга з оплати комунальних послуг довічно, у відповідача відсутні підстави для зупинення дії пільг у зв"язку з внесенням змін до чинного законодавства, тому відповідач неправомірно припинив компенсаційні виплати. Вказує , що відшкодування витрат, пов'язаних із наданням пільг на оплату електроенергії працівникам міліції, державної кримінально-виконавчої служби та/чи іншій категорії осіб, встановленій законом, звільнених за віком, хворобою або вислугою років, має здійснюватися без обмежень норм споживання. Вище наведене також відповідає правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України від 10.05.2016 року, по справі № 0870/5751/12. Вважає , що скасування Закону України «Про міліцію» у зв'язку із набранням чинності Законом України «Про національну поліцію» не може бути підставою для позбавлення його пільг щодо оплати за комунальні послуги, так як відповідно до правових норм Закону України «Про міліцію» - держава гарантує працівникам міліції соціальний захист та за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою, або вислугою років, зберігається право на пільги згідно з цим Законом. Просить скасувати Постанову Красноградського районного суду Харківської області від 04.07.2017 року , прийняти нову постанову суду якою задовольнити позовні вимоги .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача , дослідивши матеріали справи у їх сукупності та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є працівником міліції, який звільнений від служби за хворобою Наказом МВС України від 24.03.2009 року № 37 о/с.

На підставі довідки від 01.04.2009 № 100/31102 позивачу, як пенсіонеру МВС, і членам його сім'ї надано право на пільги з 20 березня 2009 року.

05.04.2017 представник позивача звернувся до управління праці та соціального захисту населення Красноградської РДА з заявою у зв"язку зі скасування належних ОСОБА_1 пільг відповідно до Закону України "Про міліцію".

06.04.2017 управлінням праці та соціального захисту населення Красноградської РДА листом було повідомлено позивача, що дію пільги на житлово-комунальні послуги та послуги зв'язку з 01.07.2015 припинено в зв'язку з втратою чинності Закону України "Про міліцію" та введенням в дію Закону України "Про Національну поліцію", яким не передбачені такі пільги.

Позивач ОСОБА_1 не погодившись із такими діями відповідача звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.15 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Оскільки Законом України «Про Національну поліцію» не передбачені пільги з оплати житлово - комунальних послуг, то для позивача вони не можуть бути відновлені.

Колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову , виходячи з наступного.

Згідно ч. 6 ст. 22 Закону України «Про міліцію» за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом.

Пунктом 12 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року в ст. 22 ЗУ «Про міліцію» частини шосту та сьому викладено у такій редакції: «За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги згідно з цим Законом. Пільги, передбачені частинами четвертою, п'ятою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року внесені зміни в Закон України "Про міліцію" і частина сьома статті 22 викладена у новій редакції, згідно якої пільги, передбачені частинами четвертою, п'ятою та шостою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вказаного Закону України від 28.12.2014 Кабінетом Міністрів України 04.06.2015 прийнято постанову №389, яка набрала чинності 01.07.2015 та затверджено Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї.

Вказаним Порядком визначено механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом (квартирна плата, плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), комунальних послуг (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів), паливом, скрапленим газом, телефоном, а також послуг із встановлення квартирних телефонів (далі - пільги) залежно від середньомісячного сукупного доходу сім'ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами.

Згідно п. 2 цього Порядку дія останнього поширювалась на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із ЗУ «Про міліцію».

В період з часу призначення позивачу пільг та до 01.07.2015 чинним законодавством встановлювалось право певного кола осіб відповідно до Закону України «Про міліцію» на отримання 50-відсоткової знижки по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

Механізм реалізації вказаного права підзаконними нормативно-правовими актами не встановлювався.

З набранням чинності Закону України №76-VIII внесено зміни до Закону України «Про міліцію», за змістом яких право на отримання працівниками міліції та членами їх сімей, а також працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, 50-відсоткової знижки плати за користування житлом та комунальними послугами, за паливо збережено, за змістом і колом осіб не звужено.

Між тим, законодавцем встановлено умову, за наявності якої вказана пільга призначається, а саме: якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначеної норми закону затверджено механізм реалізації права на отримання зазначеного виду пільг, яким врегульовано в тому числі види доходів, які враховуються до складу сукупного доходу сім'ї пільговика.

Постановою Кабінету Міністрів України №36 від 27.01.2016 до пункту 2 Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї було внесено зміни та слова "Про міліцію" (звільнені із служби за віком, хворобою або вислугою років працівники міліції, особи начальницького складу податкової міліції, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби; діти (до досягнення повноліття) працівників міліції, осіб начальницького складу податкової міліції, рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, загиблих або померлих у зв'язку з виконанням службових обов'язків, непрацездатні члени сімей, які перебували на їх утриманні), виключено.

З 07.11.2015 у зв'язку з набуттям чинності Закону України «Про Національну поліцію» втратив чинність Закону України «Про міліцію», відповідно до ст. 22 якого позивач мав право на 50-відсоткову знижку по сплаті за користування житлом та комунальними послугами, за паливо.

Згідно абзаців 2 та 3 пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Закон України «Про Національну поліцію» не містить норм, які б передбачали пільги, а саме 50-відсоткова знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг не тільки для колишніх міліціонерів, а й для тих, які виходять на пенсію після вступу цього закону в силу.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Враховуючи те, що останнім в часі є Закон України «Про Національну поліцію», то пріоритетними в даному випадку є положення саме цього Закону.

Колегія суддів зазначає , що рішенням від 26.12.2011 № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також , Конституційний Суд України у рішенні від 25.01.2012 № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистих прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль та міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги і правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

На підставі зазначеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у відповідача правових підстав для надання позивачу пільг на оплату житлово-комунальних послуг, за паливо в межах норм, встановлених Законом , оскільки вказані пільги не передбачені чинним законодавством, зокрема Законом України «Про Національну поліцію».

Зазначені висновки суду узгоджуються з висновками, викладеним в рішеннях Вищого адміністративного суду України від 01.03.2017 року (К/800/18196/16), від 29.03.2017 року (К/800/9666/17), від 07.04.2017 (К/800/11073/17.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в постанові Верховного суду України від 10.05.2016 року, на яку посилається апелянт, проаналізовано положення ст. ст. 22, 24 Закону України "Про міліцію" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (2012 рік), тобто до внесення змін та доповнень Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року до вказаного Закону, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст. 244 КАС України, тому колегія суддів не приймає до уваги правові позиції Верховного суду України, які викладені у зазначеній постанові.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище норм та обставин є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Красноградського районного суду Харківської області від 04.07.2017р. по справі № 626/606/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М. Тацій Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 23.10.2017 р.