Справа № 804/6976/16
Суддя: Гончарова Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2017 р. Справа № 804/6976/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гончарової Ірини Анатоліївни
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Баглійський відділ державної виконавчої служби міста Дніпродзержинськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу від 15.09.2016 року № 3515-к, зобов'язання вчинити певні дії, -
20 жовтня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Баглійський відділ державної виконавчої служби міста Дніпродзержинськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Баглійський відділ ДВС, третя особа), в якому просить суд:
- визнати незаконним наказ про звільнення ОСОБА_4 з посади державного виконавця Баглійського відділу державної виконавчої служби м. Дніпродзержинська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області від 15.09.2016 року № 3515-к, виданий Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області;
- поновити ОСОБА_4 на посаді державного виконавця Баглійського відділу державної виконавчої служби м. Дніпродзержинська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з 15 вересня 2016 року;
- стягнути з Відповідача заборгованість по заробітній платі з травня 2016 року по 15 вересня 2016 року;
- стягнути з Відповідача на користь ОСОБА_4 оплату за час вимушеного прогулу з 15 вересня 2016 року по день поновлення на роботі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_4 не було здійснено прогулів, а відповідач при винесенні наказу № 3515-к від 15.09.2016 року про звільнення ОСОБА_4 з посади державного виконавця Баглійського ВДВС порушив права і інтереси позивача, оскільки діяв із порушенням норм чинного законодавства та безпідставно. У зв'язку з чим, ОСОБА_4 просив адміністративний позов задовольнити.
У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та наголосив на упередженому ставленні до нього з боку Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Вказав на безпідставність доводів відповідача щодо відсутності його на робочому місці. Зазначив, що в кабінеті де він працював, відповідачем було змінено замок, у зв'язку з чим позивач не мав змоги потрапляти до робочого місця. Окрім того, відповідачем не було надано ОСОБА_4 ключ до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.
У подальшому позивач подав заяву про здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача проти позову заперечував, у запереченнях проти адміністративного позову зазначив, що ОСОБА_4 було звільнено у зв'язку з систематичними прогулами без поважних причин протягом тривалого часу та як наслідок наказ про звільнення від 15.09.2016 року № 3515-к було винесено у відповідності до вимог чинного законодавства. Вказав, що Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області в повному обсязі, в межах компетенції та своєчасно надавались ґрунтовні відповіді на звернення ОСОБА_4 Просив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Представник відповідача проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.
Представник третьої особи підтримав заперечення Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області проти адміністративного позову.
Враховуючи обмеженість строку вирішення справи та те, що позивач просив про розгляд справи в порядку письмового провадження, суд не вбачає підстав для відкладання розгляду справи, та вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній доказами у письмовому провадженні за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, відповідно до частин 4, 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та представника третьої особи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що наказом Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 02.03.2016 року № 719-к ОСОБА_4 призначений на посаду державного виконавця Баглійського відділу державної виконавчої служби м.Дніпродзержинськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з випробувальним терміном три місяці.
Наказом Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 15.09.2016 року № 3515-к ОСОБА_4 звільнено з 13.05.2016 року з посади державного виконавця Баглійського відділу державної виконавчої служби м. Дніпродзержинськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відповідно до ч.5 ст. 66 ЗУ "Про державну службу", за прогули державного службовця без поважних причин.
Правомірність та обґрунтованість наказу від 15.09.2016 року № 3515-к є предметом спору, який передано на вирішення суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VІІІ (далі - ЗУ №889-VІІІ) державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:
1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів;
2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;
3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;
4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;
5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;
6) управління персоналом державних органів;
7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.
Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Відповідно до ч. 1 статті 65 ЗУ №889-VІІІ визначено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
У частині 2 статті 65 ЗУ №889-VІІІ наводиться перелік дисциплінарних проступків, якими, зокрема, є: прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Так, згідно з ч.1 ст. 66 ЗУ №889-VІІІ до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: зауваження; догана; попередження про неповну службову відповідність; звільнення з посади державної служби.
Відповідно до ч. 3 ст. 66 ЗУ №889-VІІІ у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5 та 12 частини другої статті 65 цього Закону, суб'єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.
Частиною 5 ст. 66 ЗУ №889-VІІІ передбачено, що звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9 - 11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону (частина п'ята статті 66 Закону №889-VІІІ).
Відповідно до ч. 1 ст. 67 ЗУ №889-VІІІ дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов'язків.
Суд зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, відповідачем стосовно позивача не було винесено жодної догани за скоєння ним вказаних в наказі від 15.09.2016 року №3515-к дисциплінарних проступків у вигляді прогулів, що, на думку суду, мало б бути передумовою звільнення.
В оскарженому наказі про звільнення від 15.09.2016 року № 3515-к зазначено, що починаючи з 28.04.2016 року по 15.09.2016 року державний виконавець Кравець К.В. був відсутній на робочому місці, а також у приміщенні Баглійського відділу державної виконавчої служби м. Дніпродзержинська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області по вул. Спортивна, 19 у м. Дніпродзержинську. Про своє місцезнаходження письмово, по телефону, засобами електронного зв'язку або іншим доступним способом ОСОБА_4 не повідомляв. У зв'язку з чим, відібрати пояснення від державного виконавця ОСОБА_4. щодо відсутності останнього на робочому місці та порушення норм чинного законодавства не має можливості.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з положень частин 2 та 6 ст. 71 КАС України, в частині покладання обов'язку щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову та того, що якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.
При цьому, суд зазначає, що для кваліфікації як прогул державного службовця необхідно встановити дві ознаки винних дій: 1) фактичного не перебування на службі (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня); 2) відсутність поважності причин неявки на службу.
Судом було допитано в судовому засіданні в якості свідка начальника південного відділу ДВС м.Кам'янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_5, яка пояснила, що прогули позивача почались з кінця квітня 2016 року, приблизно 26-27 квітня 2016 року. Два дні поспіль позивач разом с ОСОБА_6 перебували весь день у коридорі приміщення Баглійського відділу ДВС м. Дніпродзержинська. На початку квітня позивач разом з ОСОБА_6 почали перебувати на вулиці біля будівлі Баглійського відділу ДВС м.Дніпродзержинська ГТУЮ в Дніпропетровській області. В табелі обліку робочого часу за квітень та 15 днів травня 2016 року не ставились відмітки про прогули позивача, а за даний період часу позивачу нараховувалась заробітна плата. 20.04.2016 року ОСОБА_5 було подано подання до ГТУЮ в Дніпропетровській області, в якому остання повідомила про нестачу виконавчих проваджень, переданих позивачу. Після чого 02.06.2016 року ОСОБА_5 знову подала повторне подання до ГТУЮ в Дніпропетровській області, в якому вже зазначила про прогули позивача, а 15.09.2016 року ГТУЮ в Дніпропетровській області було винесено наказ про звільнення ОСОБА_4 ОСОБА_5 зазначила, що позивач дуже багато разів звертався на урядову гарячу лінію та до прокуратури. Підтвердила, що позивач не мав доступу до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, у зв'язку з чим позивач виносив до реєстру інформацію про відкриття виконавчого провадження, постанови про стягнення збору та витрат з боржника, постанови про накладення арешту не від свого імені, а від імені ОСОБА_6 Крім того, свідок наголосила на тому, що за весь період часу, позивача не було ознайомлено з його посадовою інструкцією, оскільки вона не встигла її підготувати. Зазначила, що після конфлікту з позивачем був змінений замок у кабінеті, де знаходились виконавчі провадження, з метою збереження документів, які там перебували. Вказала, що акти про відсутність на робочому місці з кінця квітня по травень 2016 року передала до ГТУЮ в Дніпропетровській області разом з поданням лише 02.06.2016 року, оскільки вважала, що конфліктна ситуація якось вирішиться. Свідком були надані пояснення про неможливість надання документів, які б підтверджували передачу позивачу оргтехніки.
Судом досліджені табелі обліку використання робочого часу, в результаті чого судом встановлено, що вони заповнювалися всупереч Порядку ведення табелю обліку робочого часу. Так, у травні подано корегуючий табель, в якому кількість неявок збільшена з 5 до 17 без будь-яких пояснень такої зміни. В червні та липні за весь час проставлені прочерки (позначка, не передбачена порядком), кількість неявок за червень не визначена. У серпні також за весь час проставлені прочерки.
Представник відповідача не зміг пояснити суду, чому порушувався Порядок ведення табелю обліку робочого часу.
В судовому засіданні позивач пояснив, що починаючи з 28.04.2016 року по 15.09.2016 року позивачу в квітні та травні була виплачена заробітна плата, в тому числі за ті дні, які, на думку відповідача, ОСОБА_4 прогуляв. Даний факт підтвердив представник відповідача у судовому засіданні.
Суд зауважує, що під час судового засідання представники відповідача неодноразово змінювали свої пояснення. Так, представник відповідача ОСОБА_7 пояснила, що 29.04.2016 року прогулу ОСОБА_4 не було встановлено. Вказала, що 11.05.2016 року, 12.05.2016 року, 13.05.2016 року, 16.05.2016 року, 17.05.2016 року, 19.05.2016 року акти про відсутність позивача на робочому місці не складались, а акти про відсутність позивача на робочому місці за червень та липень 2016 року не були надані. Актів за 01.08.2016, 02.08.2016 року не має.
Судом встановлено, що відповідачем несвоєчасно складались акти про прогули та останні взагалі не були зареєстровані.
Окрім того, суд не може залишити поза увагою доводи позивача з приводу того, що навколо позивача з боку керівництва ДВС та вищестоящого органу склалась конфліктна ситуація.
Так, судом встановлено, що позивач 07.04.2016 року звернувся з заявою до керівника Дніпродзержинської місцевої прокуратури, в якій зазначив про упереджене ставлення до нього керівництва Баглійського відділу державної виконавчої служби м. Дніпродзержинська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Судом також встановлено, що того ж дня - 07.04.2017 - позивач вперше звернувся на Урядову гарячу лінію 0-800-507-309. Звернення було зареєстроване Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області (далі - Управління) 07.04.2016 за № К-904-02, в якому порушувалось питання щодо оскарження дій ОСОБА_8 та ОСОБА_5 з приводу неналежності робочого місця, відсутності принтеру, змушування керівництвом відділу працювати в реєстрі замість іншої особи, а також прохання притягти останніх до відповідальності.
07.04.2016 надійшло друге звернення, зареєстроване управлінням 07.04.2016 за №К-904-02/1. У даному зверненні було наголошено, що керівництвом було змінено замки та керівництво Баглійського відділу ДВС складає акти про відсутність позивача на робочому місці 07.04.2016. Однак, ОСОБА_4 стверджує, що був відсутній лише з 14-00 по 16-00 і год., оскільки звертався до міської прокуратури.
07.04.2016 року ОСОБА_4 звернувся з заявою до керівника Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_9 з проханням провести об'єктивну, результативну перевірку викладених фактів у заяві та винести постанову.
Заява була зареєстрована 07.04.2016 № 453/3046. Листом від 11.04.2016 № 18/2207 керівником Дніпродзержинської прокуратури ОСОБА_9 дане звернення було направлено до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за належністю.
08.04.2016 року позивач втретє звернувся на Урядову гарячу лінію 0-800-507-309. Дане звернення було зареєстроване Управлінням 08.04.2016 № К-904-02/2. У зверненні повідомлялось, що ОСОБА_4 звернувся до заступника начальника ДВС Баглійського району ОСОБА_8 з проханням зняти арешт з боржника ОСОБА_10, однак ОСОБА_8 грубо відповідала позивачу та не допустила до виконання, у зв'язку з чим ОСОБА_4 просив провести службову перевірку щодо вказаного провадження.
Листом від 21.04.2016 № К-904/-02.02/1.02/2 Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області було роз'яснено позивачу обов'язки державного службовця та відповідно наголошено, що у разі одержання доручення, яке суперечить чинному законодавству, державний службовець, зобов'язаний невідкладно в письмовій формі доповісти про це посадовій особі, яка дала доручення, а у разі наполягання на його виконанні - повідомити вищу за посадою особу. Також зауважено, що відділ ДВС має належне матеріально-технічне забезпечення. Крім того пояснювалось, що наказом від 06.10.2014 № 168/05 визначено єдиний графік роботи у відділах державної виконавчої служби з 09:00 по 18:00 год. У визначений час працівник повинен перебувати на роботі, однак жодних документів, підтверджуючих поважність справ ОСОБА_4 (загроза життю або здоров'ю) та будь-якого іншого повідомлення керівникові відділу не надходило.
Також 22.04.2016 за № К-904-02,3 ОСОБА_4 звернувся на Урядову гарячу лінію 0-800-507-309 з приводу заміни замків у кабінеті 2 та 6 у приміщенні ДВС, не направлення позивача на навчання.
На виконання звернення з прокуратури та на Урядову гарячу лінію від 22.04.2016, Управлінням у листі від 05.05.2016 № К-904-02/3.04 було повідомлено наступне. На підставі наказу Управління № 314/8 від 04.05.2016 спеціалістами відділу організації та контролю за виконанням рішень УВС ГТУЮ у Дніпропетровській області 05.05.2016 було проведено перевірку та встановлено, що доступ до кабінету позивача є вільним, протягом робочого часу він відчинений, робоче місце забезпечене комп'ютером та засобами печаті. Одночасно встановлено, що під час перевірки ОСОБА_4 був відсутній на робочому місці, факти викладені у заявах не знайшли свого підтвердження.
Крім того, позивач 27.07.2016 звертався до Заводського відділення поліції Дніпродзержинського ВП ГУНІІ в Дніпропетровській області зі зверненням відносно керівника Баглійського ВДВС ОСОБА_5 та її заступника ОСОБА_8
27.07.2016 т.в.о. начальника Заводського відділення поліції Дніпродзержинського ВП ГУНП в Дніпропетровській області направив супровідним листом дане звернення за належністю до Управління. У свою чергу, Управлінням у листі від 25.08.2016 № К-904/02п/1 було роз'яснено статтю 8 Закону України "Про звернення громадян" та повідомлено про припинення надання відповідей на звернення позивача, оскільки на питання що порушуються у зверненнях неодноразово надавалися ґрунтовні відповіді.
Тобто, з огляду на вищевикладене, матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та керівництвом Баглійського ДВС виникла конфліктна ситуація, яка час від часу зумовлювала неможливість виконання позивачем у повному обсязі своїх посадових обов'язків то через обмеження доступу до робочого кабінету, то через відсутність доступу до реєстру для здійснення виконавчих дій.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що складений 05.05.2016 року комісією акт свідчить лише про визначення робочого місця позивача та наявності на ньому робочої оргтехніки, проте не з'ясовано питання, які викладав у своїх зверненнях позивач, а саме: відсутності доступу до ЄДРВП, заміни замків у робочому кабінеті та відсутності у ОСОБА_4 ключів чи іншої можливості доступу до робочого кабінету.
За таких обставин, судом встановлено, що між позивачем та керівництвом Баглійського ДВС виникла конфліктна ситуація, вирішення якої могло б усунути наслідки, які стали предметом цього позову, однак УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області не було встановлено ані суті існуючого конфлікту, ані здійснено кроків для його вирішення.
При цьому, суд наголошує на тому, що звільнення позивача з державної служби є крайнім заходом відповідальності державного службовця, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, а тому, якщо підставою для звільнення з державної служби є прогул державного службовця без поважних причин, неможливість застосування за таке порушення до цієї особи заходів дисциплінарного впливу аж до звільнення з державної служби має бути мотивовано.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вищезазначені обставини свідчать про упереджене ставлення до позивача з боку керівництва Баглійського відділу ДВС та відсутності будь-якого реагування та вжиття необхідних заходів з боку Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Стосовно доводів позивача щодо розгляду дисциплінарного провадження, судом встановлено наступне.
Згідно з частинами 9 - 11 статті 69 Закону № 889-VIII дисциплінарна комісія розглядає дисциплінарну справу державного службовця, сформовану в установленому цим Законом порядку; результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб'єкта призначення; суб'єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов'язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.
Згідно з частиною першою статті 73 Закону № 889-VIII, з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа, що повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 5) інформаційну довідку з викладенням обставин щодо вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; 6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 10) відомості про причини і умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, на підставі яких з державного службовця знімають звинувачення; 11) висновок за результатами службового розслідування (у разі його проведення); 12) висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі (частина друга); результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі, які мають рекомендаційний характер для суб'єкта призначення (частина третя).
Згідно з частиною другою статті 74 Закону №889-VIII дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.
Відповідно до положень статті 75 Закону №889-VIII перед накладенням дисциплінарного стягнення суб'єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення; пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі; відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями.
Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення.
Частиною першою статті 77 Закону № 889-VIII визначено, що рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб'єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі.
Рішення оформляється відповідним актом суб'єкта призначення.

Згідно з частиною другою статті 77 Закону у рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

Виходячи з вищенаведених положень Закону, слід дійти висновку про те, що процедура притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності має такі обов'язкові стадії:

1) ініціювання дисциплінарного провадження суб'єктом призначення (частина перша статті 68 Закону №889-VIII);

2) формування дисциплінарною комісією дисциплінарної справи, відповідно до вимог частини другої статті 73 цього Закону №889-VIII (частина перша статті 73);

3) розгляд належним чином сформованої дисциплінарної справи на засіданні дисциплінарної комісії та внесення за результатами цього розгляду подання суб'єкту призначення (частини 9, 10 статті 69 Закону №889-VIII);

4) розгляд дисциплінарної справи суб'єктом призначення з урахуванням подання дисциплінарної комісії протягом 10 календарних днів з дня отримання подання, що обов'язково має включати відібрання письмового пояснення у державного службовця або фіксування факту відмови від надання такого пояснення (частина 11 статті 69, статті 75 частина 5 статті 77 Закону №889-VIII);

5) прийняття вмотивованого рішення суб'єктом призначення (частина 1, 2 статті 77 Закону №889-VIII).

Як зазначено вище, Законом №889-VIII визначено обовязковий перелік документів, які має містити дисциплінарна комісія.

Судом встановлено, що під час розгляду справи про накладення дисциплінарного стягнення відповідачем не дотримано норми статті 73 Закону №889-VIII, щодо формування дисциплінарної справи, а відтак дані обставини є підставою для подальшого скасування рішення про накладення дисциплінарного стягнення, оскільки це свідчить про те, що дисциплінарна справа дисциплінарною комісією належним чином не розглядалась та обставини, що мають суттєве значення для її розгляду, не досліджувались та не враховувались.

Виходячи зі змісту статей 64, 65, 67, 73, 74 Закону №889-VIII, дисциплінарна справа повинна містити висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, у якому дисциплінарною комісією в повному обсязі мають бути відображені (зафіксовані) факти, причини та умови, що призвели до вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; оцінка його дій або бездіяльності; факти невиконання або неналежного виконання ним посадових обовязків, вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку з посиланням на положення відповідних нормативно-правових актів; ступеня вини, характеру дисциплінарного проступку, обставин за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, ступеня тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та вини державного службовця (за наявності); наведені обставини, що помякшують чи обтяжують відповідальність державного службовця; результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, дисциплінарних стягнень та ставлення до служби; заяви, клопотання, пояснення, а також зауваження державного службовця, стосовно якого проводиться дисциплінарне провадження.

Таким чином, висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності є ключовим документом, який в повній мірі має відображати результат розгляду дисциплінарною комісією дисциплінарної справи.

Судом встановлено, що дисциплінарна справа була сформована з порушення вимог частини другої статті 73 Закону №889VIII. Так у матеріалах дисциплінарної справи містяться лише запити про надання пояснень. Проте, доказів направлення даних запитів ОСОБА_4 матеріали дисциплінарної справи не містять, як і не містять самих пояснень позивача. Також в матеріалах дисциплінарної справи відсутній висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Відсутність у дисциплінарній справі ОСОБА_4 висновку про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, а також інших складових дисциплінарної справи свідчить про те, що дисциплінарна справа ОСОБА_4 дисциплінарною комісією належним чином не досліджувались та не розглядалась.

Беручи до уваги відсутність окремих складових дисциплінарної справи також можна стверджувати про неналежне та неповне дослідження усіх обставин справи, ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку. В зв'язку з цим, правильно визначити вид стягнення, який має бути застосований до державного службовця, не можливо.

Вказані недоліки дисциплінарної справи було залишено поза увагою дисциплінарної комісії при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не було надано суду достатніх доказів того, що позивачем були допущені прогули та доводи відповідача не знайшли свого підтвердження, а тому Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області протиправно застосувало до ОСОБА_4 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби за відсутності обґрунтованого мотивування застосування саме такого виду дисциплінарного стягнення.

В судовому засіданні позивач та представник відповідача надали пояснення, що разом з позивачем також було звільнено судового виконавця ОСОБА_6 Останню також було звільнено з посади через прогул без поважних причин та подання скарг до органів державної влади щодо організації її роботи, матеріально-технічного забезпечення та порушення трудового законодавства. Вважаючи своє звільнення незаконним, ОСОБА_6 звернулась з адміністративним позовом до суду. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.12.2016 року у справі № 804/6977/16, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 року у справі № 804/6977/16, адміністративний позов ОСОБА_6 було задоволено та останню поновлено на роботі.

Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом встановлено, що табелі обліку робочого часу Баглійським відділлом державної виконавчої служби міста Дніпродзержинськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області заповнювалися всупереч Порядку ведення табелю обліку робочого часу. Так, у травні подано коригуючий табель, в якому кількість неявок збільшена з 7 до 19 без будь-який пояснень такої зміни. В червні та липні до дати відпустки за весь час проставлені прочерки (позначка, не передбачена порядком), кількість неявок за червень не визначена. У серпні також за весь час проставлені прочерки, в тому числі і в дні знаходження позивачки у відпустці. Ця обставина свідчить про упереджене ставлення до позивачки з боку керівництва Баглійського відділу ДВС та відсутності будь-якого реагування Головним ТУЮ у Дніпропетровській області.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що наказ про звільнення ОСОБА_4 від 15.09.2016 року № 3515-к є незаконним та підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 236 КЗпП у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час затримки.

Положення ст. 236 КЗпП кореспондується з роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 за № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (далі - роз'яснення Пленуму ВСУ від 06.11.1992 № 9) та рішенням Конституційного суду України від 22.02.2012 за № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.ст.233,117, 237-1 КЗпП України, відповідно до яких роботодавець зобов'язаний сплатити незаконно звільненому працівнику як середній заробіток за час вимушеного прогулу, так і середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Відповідно до ч. 3 п. 32 роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Із системного аналізу вищенаведених норм права можна дійти висновку, що вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений змоги працювати. При цьому, стягнення з роботодавця середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу на користь незаконно звільненого працівника відбувається за умови встановлення вини такого роботодавця у допущеному вимушеному прогулі і не поновленні звільненого працівника на посаді після прийняття судового рішення про поновлення такого працівника.

Отже, вимога про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу можлива в разі поновлення на роботі такого працівника з обов'язковим визнанням незаконності такого звільнення.

Як зазначено вище, суд дійшов висновку про незаконність винесеного наказу про звільнення ОСОБА_4 від 15.09.2016 року № 3515-к, у зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 травня 2016 року по 13 травня 2017 року.

Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, відповідно до розрахункової відомості кількість відпрацьованих позивачем днів за березень 2016 року - квітень 2016 року складає 40 робочих днів. Загальна сума виплаченої заробітної плати за березень, квітень 2016 року складає 3788,32 грн.

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 94,7 грн. (3788,32 грн./40).

Період вимушеного прогулу позивача складає 247 днів та обраховується починаючи з першого дня після звільнення - з 14 травня 2016 року по 13 травня 2017 року.

Суд зазначає, що адміністративний позов про поновлення на роботі розглядався більше одного року, в тому числі у зв'язку з неодноразовими клопотаннями позивача про зупинення розгляду справи/перенесення розгляду справи з метою надання додаткових доказів та пояснень по справі. У зв'язку з чим, позивачу підлягає виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу не більш як за один рік.

З урахуванням того, що судом у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування заборгованості по заробітній платі з травня 2016 року по 15 вересня 2016 року відмовлено, судом стягується середній заробіток за період вимушеного прогулу, а саме з 14 травня 2016 року по 13 травня 2017 року.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, з викладених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_4 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Баглійський відділ державної виконавчої служби міста Дніпродзержинськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу від 15.09.2016 року № 3515-к, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення ОСОБА_4 з посади державного виконавця Баглійського відділу державної виконавчої служби м.Дніпродзержинська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області від 15.09.2016 року № 3515-к, виданий Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області.

Поновити ОСОБА_4 на посаді державного виконавця Баглійського відділу державної виконавчої служби м. Дніпродзержинська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_4 оплату за час вимушеного прогулу з 14 травня 2016 року по 13 травня 2017 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанову в частині поновлення на посаді ОСОБА_4 та стягнення на його користь оплати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць звернути до негайного виконання.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Гончарова