Справа № 713/1287/17
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 713/1287/17

Головуючий у 1-й інстанції: Пилип'юк І.В.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

19 жовтня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С.

секретар судового засідання: Черняк А.В.,

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Козлана В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 06 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2017 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 06 вересня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправними дії та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області №705/02 від 03.02.2017 року про відмову ОСОБА_2 у призначенні пенсії за вислугу років згідно ст.50-1 ЗУ "Про прокуратуру" в редакції 1991 року. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області з 12.01.2017 призначити ОСОБА_2 пенсію відповідно до ст.50-1 ЗУ "Про прокуратуру" в редакції 1991 року, виходячи з розрахунку 90% від суми місячного заробітку, обчисленого за останні 24 календарних місяці роботи. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області після призначення пенсії видати ОСОБА_2 пенсійне посвідчення. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 640,00 грн. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дня набрання ним законної сили.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

18 жовтня 2017 року до суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу (вх.№ 2073/17) від позивача.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив скасувати рішення суду першої інстанції.

Позивач в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду - скасувати, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач в період з 19.05.1998 по 25.11.2016 працював в органах прокуратури України.

12.01.2017 ОСОБА_2 звернувся до управління пенсійного фонду України в Вижницькому районі Чернівецької області з заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ.

Протокольним рішенням від 03.02.2017 управлінням Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області) відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213, Закону України "Про прокуратуру", оскільки немає права на призначення пенсії за вислугу років, окрім того у зв'язку з відсутністю стажу роботи за вислугу років та який безпосередньо перед зверненням за призначенням даного виду пенсії в органах прокуратури не працював. Стаж роботи за вислугу років становить 21 рік 02 місяці 13 днів, в тому числі стаж роботи на посаді прокурора становить 16 років 04 місяці 17 днів.

Аналогічні положення викладені у листі управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області) від 03.02.2017 №705/02, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру", у зв'язку із тим, що на час звернення у позивача відсутня необхідна вислуга років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII. Крім того, згідно з даними трудової книжки позивач звільнений з органів прокуратури 25.11.2016 за власним бажанням, а звернувся за призначенням пенсії за вислугу років - 10.01.2017, тобто з порушенням умов ч. 8 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1789-ХІІ, оскільки нормами ст. 86 Закону № 1697-VII збільшено стаж роботи позивача, що дає йому право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12 липня 2001 року), з 20 до 23 років, що є звуженням прав позивача в розумінні Конституції України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-XII, (далі - Закон № 1789-XII) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до якої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

За приписами ч. 2 ст. 50-1 Закону № 1789-XII розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Разом з тим, з 15 липня 2015 року набув чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), згідно з Розділом ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення: Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ , крім п. 8 ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 16, абз. 1 ч. 2 ст. 46 2, ст. 47, ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 50, ч. 3, 4, 6 та 11 ст. 50-1, ч. 3 ст. 51-2, ст. 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), ст. 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, ст. 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також ст. 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур.

Враховуючи, що з 15 липня 2015 року набрав чинності Закон № 1697-VII, то норми Закону 1789-XII, якими передбачався 20 річний стаж роботи, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, необхідний для виходу на пенсію за вислугою років, втратили свою чинність.

Крім того, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

На час прийняття Закону №213-VIII та з 01 червня 2015 року до 15 липня 2015 року діяв Закон №1789-ХІІ, положеннями ст.50-1 якого регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України, а відтак, п.5 Прикінцевих положень Закон №213-VIII стосувався положень Закону №1789-ХІІ і саме за нормами вказаного закону неможливо було призначати пенсію працівникам прокуратури, оскільки така пенсія повинна була призначатися відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Колегія суддів звертає увагу на те, що Закон №1697-VІІ було розроблено з урахуванням досвіду функціонування прокуратури в європейських державах, стандартів Ради Європи, а також висновків та рекомендацій, які надавалися Венеціанською Комісією щодо законопроектів про реформування прокуратури України (CDL-AD (2006)029 від 17 жовтня 2006 року, CDL-AD (2009)048 від 27 жовтня 2009 року, CDL-AD (2012)019 від 15 жовтня 2012 року).

Будь-які зміни до ст. 86 Закону №1697-VII щодо відсутності права працівників прокуратури України на звернення до державних органів Пенсійного фонду України на призначення пенсії за вислугу років законодавцем на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії та на час розгляду справи не вносились. Положення Закону №1697-VII не визнані неконституційними та підлягають застосуванню.

Водночас, підстави позбавлення особи права на отримання пенсії відповідно до Закону №1697-VІІ встановлено ч. 12 ст. 86 Закону №1697-VІІ, де посилання на п. 5 Прикінцевих положень Закону №213-VIII відсутнє.

Надаючи правову оцінку доводам апелянта стосовно відсутності підстав для призначення позивачу пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до відповідача з відповідною заявою, в якій просив призначити йому пенсію за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону № 1789-XII.

Однак, на час звернення позивача (12 січня 2017 року) до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону 1789-XII норми вказаного Закону втратили свою чинність, оскільки введено в дію новий Закон №1697-VІІ, яким на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України (ст. 86), а також обмеження щодо виплати та обчислення розміру пенсії, та який є спеціальним по відношенню до спірних правовідносин.

Так, нормами ч. 1 ст. 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року не менше 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Відповідно до ч. 8 ст. 86 Закон №1697-VІІ право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров'я, у зв'язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв'язку із скороченням кількості прокурорів, у зв'язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Колегія суддів зауважує, що за приписами ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Тобто, до вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи застосовується той закон, під час чинності якого вони здійснюються.

Враховуючи, що ОСОБА_2 звернувся за реалізацією свого права на призначення пенсії 12.01.2017, то колегія суддів приходить до висновку, що питання щодо наявності у нього права на пенсійне забезпечення як працівника прокуратури має вирішуватись у відповідності до приписів чинної на цей час ст. 86 Закону №1697-VІІ.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 19 квітня 2017 року у справі №К/800/12368/17, від 26 квітня 2017 року у справі №К/800/13397/17 та від 22 травня 2017 року у справі № К/800/17109/17

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, на час звернення з заявою про призначення пенсії за вислугою років, у позивача наявний стаж роботи 21 рік 02 місяці 13 днів, в тому числі стаж роботи на посаді прокурора становить 16 років 04 місяці 17 днів, а відтак позивач не має необхідної вислуги років у 23 роки для призначення даної пенсії.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо протиправності відмови відповідача у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки останнім доведено правомірність своїх дій.

Необґрунтованими також вважає суд апеляційної інстанції посилання суду першої інстанції на положення ст. 22 Конституції України, оскільки на час звернення позивача до органу Пенсійного фонду законодавцем по іншому унормовано умови та порядок пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури відповідно до нового Закону України "Про прокуратуру", що не може бути розцінено як звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод прав позивача до моменту набуття права на пенсію.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування постанови суду першої інстанції як такої, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області задовольнити повністю.

Постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 06 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 23 жовтня 2017 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Граб Л.С.