Справа № 398/2995/16-а
Суддя: Нерода Л. М.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 398/2995/16-а
провадження №: 2-а/398/36/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

"10" жовтня 2017 р.

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

судді Нероди Л.М.,

за часті секретаря Шостак А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Олександрійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про визнання дій неправомірними та зобовязання відповідача здійснити поновлення пенсії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернуся з позовом до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до Олександрійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про визнання дій неправомірними та зобовязання відповідача здійснити поновлення пенсії.

Позов обґрунтовує тим, що він є громадянином України, але проживає у Ізраїлі з 04.12.2001 року. Перед виїздом до Ізраїлю позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою в якій просив виплати пенсію наперед за шість місяців та після чого припинити її виплату. 07.04.2016 року позивач звернувся до відповідача з письмовою завою про поновлення виплати пенсії, але листом №4333/03-26 від 22.04.2016 року відповідач відмовив позивачу в поновленні пенсії, обґрунтувавши відмову тим, що не було надано документу, що посвідчує особу, а також тим, що між Україною та Ізраїлем не укладено міжнародного договору, який би регулював питання виплати пенсії. Позивач просить зобовязати Олександрійське обєднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області провести поновлення пенсії ОСОБА_1 на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 07.10.2009 року шляхом призначення її знову, на підставі документів, що знаходяться в його пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Представник позивача у судове засідання не зявився, але надіслав письмову заяву в якій просить розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи, що позивач не надав документ, що посвідчує особу, а також тим, що між Україною та Ізраїлем не укладено міжнародного договору, який би регулював питання виплати пенсії.

Заслухавши представника відповідача та дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач до грудня 2001 року проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримував пенсію за віком, згодом виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, у звязку з чим виплату пенсії було припинено.

Так, ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються.

Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед відїздом за кордон.

З 01.04.2004 року набув чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 якого, виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед відїздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародні договори між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалися.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обовязковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року, оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може повязуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобовязана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

07.04.2016 року представник позивача за довіреністю звернулася із заявою до відповідача про поновлення виплати пенсії за віком громадянину України ОСОБА_1.

З довіреності представника позивача, посвідченої 21.02.2016 року ОСОБА_2, нотаріусом з Рішон Ле-Ціон, Ізраїль вбачається, що ОСОБА_1 уповноважує ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 бути його представниками в усіх судах будь-якої інстанціях та в органах Пенсійного фонду України. Переклад цієї довіреності Апостиль (Гаагська Конвенція від 05.10.1961 року).

Відповідно до ч. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом. Виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) та виплати пенсій передбачено, що заява про призначення (поновлення) пенсії подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації). Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви (п. 5 Порядку).

Однак, відповідач листом №4333/03-26 від 22.04.2016 року відмовив в поновленні виплати пенсії у звязку з необхідністю подання паспорту (або іншого документу, що засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Суд звертає увагу, що у відповідності до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного суду України №25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

Відсутність законодавчо встановленого механізму поновлення виплати пенсії, припиненої у звязку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, або переведення з одного виду пенсії на інший, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлений статтею 46 Конституції України.

Після прийняття вищевказаного рішення Конституційного Суду України і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач має відновити виплату пенсії позивачу, хоча він виїхав на постійне місце проживання за кордон.

Відповідно до п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) та виплати пенсій передбачено №22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у звязку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сімї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сімї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

П. 1.7 Порядку №22-1 встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Згідно із п. 2.8. Порядку №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

П. 2.22 Порядку № 22-1 визначено, що документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання.

Відповідно до п. 2.23 Порядку №22-1, документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

П. 4.1 Порядку №22-1 вказує, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Згідно із п. 10 Порядку №22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Проте всупереч наведеній нормі відповідачем не було прийнято рішення про поновлення вплати пенсії позивачу за його заявою та про перерахунок пенсії або про відмову в поновленні виплати та перерахунку пенсії. Вказану заяву було розглянуто та надано відповідь в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Отже, доводи відповідача, про те, що заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто з предявленням паспорту, є необґрунтованими, оскільки пунктом 1.5 Порядку №22-1 передбачено можливість подачі такої заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що в 2001 році позивач перед виїздом до Ізраїлю на постійне місце проживання, згідно положень абз. 2 ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» отримав пенсію за шість місяців наперед, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання.

Таким чином, припинення виплати пенсії позивачу у 2001 році здійснено на підставі його відповідної заяви, і таке припинення не є предметом оскарження у даній справі.

Відтак, судом встановлено, що у відповідача були підстави для відновлення виплати позивачу пенсії станом на дату звернення його представника із заявою від 07.04.2016 року, враховуючи вищенаведені висновки Конституційного Суду України.

Як вже зазначено вище, позивач має право на відновлення виплати йому пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Аналізуючи норми Законодавства України, суд дійшов висновку, що права позивача підлягають захисту саме з дати звернення його представника із заявою про поновлення виплати пенсії, тобто з 07.04.2016 року, а позовні вимоги в частині зобов'язання УПФ поновити виплату позивачу пенсії за віком та провести її виплату за період з 07.10.2009 року задоволенню не підлягають.

Питання щодо судових витрат вирішено згідно ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 70, 71, 94, 138, 160, 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Олександрійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про визнання дій неправомірними та зобовязання відповідача поновити пенсію задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Олександрійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області щодо відмови у поновлені ОСОБА_1 пенсії на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобовязати Олександрійське обєднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 08.04.2016 року шляхом призначення її знову, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі з проведенням індексації.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по справі в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 21 коп. з рахунку бюджетних асигнувань Олександрійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області, протягом 10 днів.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА