Справа № 210/1003/17
Суддя: Скотар Р. Є.
Дата ухвалення: 2017-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1003/17
Провадження № 2-а/210/66/17
П О С Т А Н О В А
іменем України
"13" жовтня 2017 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді: Скотар Р.Є., за участі секретаря Ширинової К.С.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальону № 4 Управління патрульної поліції у місті Кривому Розі лейтенанта поліції Андрієнко Володимира Миколайовича, третя особа Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі ДПП про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що 05 березня 2017 року приблизно о 18.00 год. вона рухалася на своєму автомобілі ВАЗ 21174 Калина д.н. НОМЕР_1 по вулиці Купріна м. Кривий Ріг в бік села Лозуватка. В районі зупинки "Змичка" її зупинив Відповідач. Позивач зупинила автомобіль, пред`явила документи на вимогу інспектора, запитала про причини зупинки. Інспектор зазначив, що в автомобіля забруднений задній номерний знак. Вона негайно витерла номерний знак, хоча номер спокійно можна було розгледіти на відстані 20-ти метрів, як то передбачено п. 2.9 Правил дорожнього руху. Після цього інспектор звинуватив ОСОБА_1 в правопорушенні, якого вона не скоювала, а саме в тому, що вона розмовляла по телефону під час руху транспортного засобу, і що краще він складе Постанову про забруднений номерний знак ніж за користування мобільним телефоном за кермом, тому що штраф за номер - 170 гривень, а за телефон - 425гривень. Інспектор склав Постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія АР №734132, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 425 грн.

Оскаржувана постанова мотивована тим, що вказане інспектором роти № 3 батальону № 4 Управління патрульної поліції у місті Кривому Розі лейтенантом поліції Андрієнко Володимиром Миколайовичем, нібито скоєне адміністративне правопорушення не відповідає дійсності, адже на вимоги позивача пред`явити фото-відео фіксацію правопорушення від інспектора отримала відмову, з доказами правопорушення відповідач позивача не ознайомив. Вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови відсутній жодний доказ скоєння позивачем правопорушення, що унеможливлює адміністративне покарання. Позивач вважає постанову незаконною, тому вимушена звернутися до суду з позовом про скасування постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності, та закриття справи про адміністративне правопорушення щодо позивача.

Позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити позов.
Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, надав до суду заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, з мотивів їх безпідставності та недоведенності. Клопотав про розгляд справи за його відсутності.
На підставі ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі не прибуття відповідача - суб`єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Оскільки справу розглянуто без участі сторін, відповідно до ст. 41 КАСУ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює та розглядає справу в порядку письмового провадження.
Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.
В силу п. 2 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. З матеріалів справи вбачається, що строк на оскарження постанови не пропущено.
Під час розгляду справи судом встановлено, що постановою в справі про адміністративне правопорушення серії АР №734132 від 05 березня 2017 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень (а.с.4).
Відповідачем при винесені постанови було встановлено, що 05.03.2017 року о 18 годин 00 хвилин, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 21174 Калина д.н. НОМЕР_1 по вулиці Купріна м. Кривий Ріг під час руху транспортного засобу користувалася засобами зв`язку, тримаючи їх в руках, а саме розмовляла по мобільному телефону, чим порушила п.2.9 (д) ПДР України.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Згідно з ч.1 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.
Свою незгоду з обставинами, зафіксованими в постанові про адміністративне правопорушення, позивач обґрунтовує тим, що вона не порушувала ПДР України. Також будь-яких доказів, які підтверджують вину позивача у скоєному адміністративному правопорушенні, лейтенантом поліції ОСОБА_2 надано не було, належної фіксації правопорушення не відбулось.
Суд зазначає, що згідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Реалізовуючи свої повноваження, суб`єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд при вирішенні справи, відповідно до ст. 9 КАС України, перевіряє законність дій чи прийнятого рішення суб`єкта владних повноважень.
У відповідності до норми ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Як передбачено ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Крім того, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
З системного аналізу положень ст. 69 КАС України, у сукупності із положеннями ст. 251, 254, 258 КУпАП, вбачаться, що одним із доказів наявності в діях особи ознак адміністративного правопорушення, є протокол про адміністративне правопорушення. Однак, згідно з ст. 254 КУпАП, протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, а саме - у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 258 КУпАП).
Відповідно до ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень, зокрема про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, у тому числі й за ст. 122 КУпАП.
Згідно з ч.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» поліцейським дозволяється носіння та використання форменого обмундирування, визначеного для працівників міліції, до затвердження Кабінетом Міністрів України зразків форменого обмундирування поліцейських та забезпечення ним у визначеному порядку відповідно до затверджених норм.
З матеріалів справи слідує, що постанова про адміністративне правопорушення складена поліцейським ПП КВП лейтенантом поліції Андрієнко В.М., тобто працівник поліції при складанні постанови діяв в межах повноважень наданих Законом.
У відповідності до ст.2 Закону України «Про національну поліцію», завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах:1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності;4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. Пунктом 11 ч.1 ст.23 вищевказаного Закону передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом та інше. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.280 КУпАП). Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.
Відповідно до ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі. Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, окрім цього, згідно ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу, а також ч. 4 ст. 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів. Підтвердженням вчинення адміністративного правопорушення є докази. Відповідно до вимог процесуального закону докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, компетентними органами та в установленому порядку, а належними - якщо вони підтверджують факт даного адміністративного проступку.
Враховуючи факт того, що позивач заперечує про скоєння нею адміністративного правопорушення - невиконання вимог п. 2.9 (Д) ПДР України ПДР України, а відповідач не довів законності своїх дій при складанні оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем до суду будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивача, з приводу того, що дійсно вона порушила п.п. 2.9 (д) ПДР України по вул. Купріна в м.Кривому Розі, не надано, суд, приходить до висновку, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП не підтверджується жодним доказом, окрім постанови про адміністративне правопорушення, складеної поліцейським ПП КВП лейтенантом поліції Андрієнко В.М., правомірність якої оскаржена в судовому порядку.
На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідач, складаючи постанову у справі про адміністративне правопорушення, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені нормами чинного законодавства, а тому заявлені позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню в цій частині.
Згідно з ч. 2 ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково, та прийняти постанову про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.
За ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Матеріали, додані до позовної заяви свідчать про те, що при винесені оскаржуваної постанови відповідачем не з`ясовані усі обставини, що мають значення у справі, та відповідачем не доведено факт вчинення адміністративного правопорушення.
З огляду на обставини, викладені вище, суд визнає, що постанова від 05 березня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності позивача винесена протиправно та підлягає скасуванню.
Суд вважає, що таке рішення суду спрямоване на захист прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Однак позовні вимоги про закриття провадження по справі задоволенню не підлягають, оскільки це виходить за межі компетенції суду, законодавець в нормах КУпАП надав право винести постанову про закриття провадження (п.3 ч.1 ст. 284 КУпАП) органу або посадовій особі, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, в даному випадку цією посадовою особою виступив відповідач, а не суд, оскільки в даному випадку суд є установою в яку оскаржують дії посадової особи інспектора 3-ї роти 4-го батальону Управління Патрульної поліції міста Кривого Рогу.
Суд вважає, що достатнім способом захисту права позивача є скасування постанови, тому у задоволені позовних вимог про закриття провадження по справі необхідно відмовити.
У справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, статей 2, 3, 4 Закону № 3674-VI позивач звільняється від сплати судового збору. КУпАП дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.
У зв`язку з цим за подання позивачем або відповідачем суб`єктом владних повноважень позову, апеляційної/касаційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у поряду і розмірах, встановлених Законом № 3674-VI, сплаті не підлягає.
Вказана правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 року (справа № 21-1410а16), що у відповідності до ст. 244-2 КАС України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11,71, 86, 99, 100, 158-163, 171-2 КАС України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальону № 4 Управління патрульної поліції у місті Кривому Розі лейтенанта поліції Андрієнко Володимира Миколайовича, третя особа Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі ДПП про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.
Скасувати постанову серії АР №734132 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, винесену інспектором роти № 3 батальону № 4 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі лейтенантом поліції Андрієнко Володимиром Миколайовичем.
В задоволені позовних вимог в частині закриття справи про адміністративне правопорушення - відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її отримання. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб`єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: Р. Є. Скотар