Справа № 814/313/17
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/313/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування від 06.02.2017 року № 30 о/с в частині звільнення, поновлення позивача на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування висновків атестаційних комісій,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 06.02.2017 року № 30 о/с в частині звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_2; поновлення ОСОБА_2 на посаді старшого інспектора Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області; стягнення з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу; визнання протиправним та скасування рішення (висновок) від 04.03.2016 року, оформлений протоколом ОП № 15.00004401.0023267 в частині визнання ОСОБА_2 таким, що не відповідає займаній посаді та підлягає звільненню через службову невідповідність.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що його повинні були залишити на службі в поліції з призначенням на посаду, рівнозначну раніше займаній посаді відповідно до вимог п.2,5 ст.68 Закону України «Про Національну поліцію» з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоровя, ставлення до виконання службових обовязків, кваліфікації та досягнень у службовій діяльності.

Відповідач надав заперечення проти позову, просить у задоволенні позову відмовити, оскільки відповідно до вимог ст.68 Закону України «Про Національну поліцію» керівник має право під час скорочення штатів вирішувати питання про призначення на іншу посаду з урахуванням досвіду роботи, виконання службових обовязків. Під час вирішення питання про призначення позивача на посаду постійного штату було взято до уваги висновок атестаційної комісії про його службову невідповідність від 04.03.2016 року, який не скасований, попередній досвід та відношення до службової дисципліни, та з урахуванням зазначених відомостей не прийнято позитивного рішення.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано висновок Атестаційної комісії № 5 Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про службову невідповідність ОСОБА_2, оформлений протоколом ОП № 15.00004401.0023267 від 04.03.2016 року. Визнано протиправним та скасовано наказ № 30 о/с від 06.02.2017 року Головного управління Національної поліції в Миколаївській області в частині звільнення зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 за п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». Поновлено лейтенанта поліції ОСОБА_2 на службі в поліції на посаді інспектора Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області з 10.02.2017 року. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 10.02.2017 року по 02.06.2017 року у сумі 11 183 гривень (одинадцять тисяч сто вісімдесят три гривні), без врахування середньої заробітної плати за один місяць, що підлягає негайному виконанню. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за один місяць в розмірі 4073,66 гривень (чотири тисячі сімдесят три гривні 66 коп.).

Головне управління Національної поліції в Миколаївській області звернулось з апеляційною скаргою на вказану постанову, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Згідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання не прибули сторони, які беруть участь у справі, проте про розгляд справи були належним чином повідомлені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 2004 року.

Наказом ГУНП в Миколаївській області №6 о/с від 07.11.2015 року ОСОБА_2 з 07.11.2015 року призначений на посаду інспектора Центрального відділу поліції з присвоєнням спеціального звання лейтенант поліції, як такий, що прибув з Міністерства внутрішніх справ в порядку переатестування відповідно до пунктів 9 та 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію».

Наказом Головного управління Національної поліції в Миколаївській області № 53 о/с від 24.03.2016 року позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.77 (через службову невідповідність) Закону України «Про Національну поліцію».

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2016 року по справі № 814/703/16 наказ № 53 о/с від 24.03.2016 року скасовано та поновлено позивача на посаді.

Наказом Головного управління Національної поліції в Миколаївській області № 340 о/с від 08.12.2016 року скасовано пункт наказу ГУНП в Миколаївській області №53 о/с від 24.03.2016 року в частині звільнення відповідно до п.5 ч.1 ст.77 (через службову невідповідність) Закону України «Про Національну поліцію» та поновлено на посаді позивача.

Як зазначає відповідач, наказами Голови Національної поліції України від 28.04.2016 року № 360 «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області» та Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 31.05.2016 року № 440 «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області» були скасовані всі тимчасові штати ГУНП в Миколаївській області та скорочені всі посади, в тому числі й та, яку обіймав позивач і оголошені постійні штати ГУНП.

09.12.2016 року позивача письмово попередили про наступне звільнення та розяснили положення ст.49-2 Кодексу Законів про працю України.

Наказом Головного управління Національної поліції в Миколаївській області № 30 о/с від 06.02.2017 року позивача звільнено зі служби в поліції за п.4 ч.1 ст.77 (у звязку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію».

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про задоволення позову.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до вимог ст.68 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції. Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону. Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства. Поліцейський, посада якого була скорочена, до дня його призначення на іншу посаду в поліції або звільнення зі служби в поліції зобов'язаний виконувати обов'язки за останньою посадою, яку він займав, якщо керівник органу (закладу, установи) поліції не покладе на нього інші обов'язки.

Як зазначає апелянт, в звязку з тим, що спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про Національну поліцію» (ст.68) визначено право керівника під час скорочення штату вирішувати питання про призначення поліцейського, посада якого скорочена, на іншу посаду з урахуванням досвіду попередньої роботи, виконання службових обовязків, тому норми Кодексу Законів про працю до цих правовідносин не застосовуються та інші посади позивачу не пропонувались. При призначенні позивача на посаду постійного штату було враховано висновок атестаційної комісії про його службову невідповідність, визначений у протоколі від 03.03.2016 року, попередній досвід та відношення до службової дисципліни, та з врахуванням зазначених відомостей не прийнято позитивного висновку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, при вирішенні питання про призначення позивача на посаду постійного штату, не міг посилатись на висновок атестаційної комісії про його службову невідповідність, визначений у протоколі від 04.03.2016 року, як не скасований, оскільки оцінка цьому висновку, як необґрунтованому та такому, що не відповідає вимогам закону, була надана судом при розгляді справи № 814/703/16. Постановою суду від 02.11.2016 року наказ від 24.03.2016 року скасований та рішення суду набрало законної сили.

Крім того, саме рішення Атестаційної комісії від 04.03.2016 року (протокол ОП № 15.00004401.0023267) в частині визнання ОСОБА_2 таким, що не відповідає займаній посаді та підлягає звільненню зі служби в поліції є актом, який передбачає конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта, застосовується одноразово і після реалізації вичерпує свою дію. Висновок атестаційної комісії вже реалізовано відповідачем шляхом видання наказу № 53 о/с від 24.03.2016 року, застосування його при повторному звільненні неправомірне. Тому, на думку суду першої інстанції, з якою погоджується суд апеляційної інстанції, висновок належить скасувати.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що до спірних правовідносин не застосовуються норми КЗпП України оскільки за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі, зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України № 21-8а15 від 17.02.2015 року.

Положенням спеціального законодавства, а саме: нормами Закону України «Про Національну поліцію» не врегульовано процедуру звільнення поліцейського, в звязку зі скороченням чисельності штату, та дотримання трудових гарантій поліцейського, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин окремі положення Кодексу Законів про працю (субсидіарне законодавство).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За правилами пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, передбачених у пунктах 1, 2 і 6 статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до вимог статті 492 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Правова позиція Верховного Суду України, наведеної у постанові від 10 березня 2015 року (справа № 21-52а15) свідчить, що власник або уповноважений ним орган (держава) одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Акцентується увага на необхідність запропонування працівнику всіх наявних вакансій.

Доказів того, що позивачу пропонувались вакантні посади, які наявні в ГУНП в Миколаївській області та які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації відповідач суду першої та апеляційної інстанції не надав, також відповідач не надав суду доказів того, що позивач відмовлявся від пропонованих йому відповідачем посад в ГУНП в Миколаївській області.

Позивача звільнити з посади інспектора в звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Скорочення посади має чіткий і однозначний зміст - це припинення існування посади, внаслідок чого працівник, який її обіймає, може бути звільнений за умови, якщо неможливо його перевести, за його згодою, на іншу роботу(ч.2 ст.40 КЗпП України).

На вимогу суду першої інстанції, відповідачем було надано звіт про добір на службу та рух кадрів в ГУНП в Миколаївській області, якій свідчить що штатна чисельність посад складає 3333 особи, з яких 819 посад вакантні, що складає 24,6%.

Отже, відповідач не довів факту скорочення посади позивача та неможливість його переведення на іншу вакантну посаду.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що спірний наказ Головного управління Національної поліції у Миколаївській області № 30 о/с від 06.02.2017 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позивач, з метою повного та всебічного захисту прав, підлягає поновленню на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Довідка про грошове утримання позивача свідчить, що середньомісячне грошове забезпечення позивача складає 4073,66 грн.

Відповідно до вимог п.9 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за неповний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Позивача звільнено з роботи 09.02.2017 року. З 10.02.2017 року по 02.06.2017 року це час вимушеного прогулу. Сума середнього заробітку, який належить стягнути з відповідача складає 15 256,66 грн.(за лютий 2764,12 грн. (4073,66 грн. / 28 днів х 19 днів), за березень 4073,66 грн., за квітень 4073,66 грн., за травень - 4073,66 грн., за червень 271,56 грн. (4073,66 грн. / 30 днів х 2 дні), з яких 4073,66 грн. середньомісячна сума за один місяць.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку щодо задоволення позову.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов. Відповідач, який є субєктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після надіслання її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів.

Головуючий: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька

Суддя: А.В. Крусян