Справа № 815/4349/17
Суддя: Глуханчук О. В.
Дата ухвалення: 2017-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4349/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Глуханчук О.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Овідіопольська районна державна нотаріальна контора, про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Овідіопольська районна державна нотаріальна контора, у якому просить суд зобов'язати відділ державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області зняти всі арешти та заборони відчуження з майна та коштів, які належать ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1, у відповідних державних реєстрах, у тому числі в державному реєстрі обтяжень рухомого майна, накладеного відділом державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області згідно з архівним арештом на підставі постанови б/н від 14 лютого 2003 року, який був зареєстрований 27 листопада 2008 року 10:21:02 за №8233672 реєстратором: Овідіопольська районна державна нотаріальна контора, реєстраційний номер обтяження: 8233672.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що у 2016 році йому було відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, у зв'язку з наявністю зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно, а саме у зв'язку із тим, що існує архівний арешт майна на підставі постанови Овідіопольського РВ ДВС управління юстиції Одеської області від 14 лютого 2003 року. Вказане обтяження зареєстровано 27 листопада 2008 року за №8233672 реєстратором: Овідіопольська районна державна нотаріальна контора, реєстраційний номер обтяження: 8233672. Позивач зазначає, що при зверненні до Овідіопольського РВ ДВС управління юстиції Одеської області йому повідомлено, що відкриті виконавчі провадження стосовно нього відсутні. Також позивач вказує, що він неодноразово звертався до відділу державної виконавчої служби із заявами щодо зняття з його майна арешту та заборони відчуження, однак відповіді на свої звернення не отримав. Неможливість розпоряджатись своїм майно, у зв'язку з накладеним арештом, стала підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

У судове засідання, призначене на 17 жовтня 2017 року з'явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Письмові заперечення від Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на адміністративний позов ОСОБА_1 до суду не надходили.

З боку третьої особи представник у судове засідання також не з'явився про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно.

У зв'язку із неявкою у судове засідання представників відповідача та третьої особи, представник позивача звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вищенаведеного, суд ухвалив рішення розглянути справу в порядку письмового провадження 20 жовтня 2017 року за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступні обставини та факти.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що рішенням державного реєстратора ДП «Центр обслуговування громадян» від 22 червня 2016 року №30158584, ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, розмір частки 13/50, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Підставою відмови в рішенні зазначено наявність зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно (а.с. 11).

21 листопада 2016 року листом Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області позивачу, на його лист від 05 листопада 2016 року, повідомлено, що згідно перевірки бази ЄДРВП у відділі на примусовому виконанні відкриті виконавчі провадження стосовно ОСОБА_1 відсутні. Також в листі зазначено про неможливість надати інформацію щодо накладеного арешту на все майно ОСОБА_1, у зв'язку із закінченням терміну зберігання завершених виконавчих проваджень (а.с. 12).

23 травня 2017 року позивач звернувся до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області із заявою про зняття з його майна та коштів усіх арештів та заборон відчуження, які були накладені відділом державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області згідно з архівним арештом на підставі постанови б/н від 14 лютого 2003 року (а.с. 13).

Однак, як вказує позивач, відповіді на свою заяву він не отримав, при цьому на час звернення до суду йому не було відомо й про виконавче провадження, в межах якого винесено постанову про арешт його майна, хто є стягувачем, тощо.

Враховуючи, що наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстрованого обтяження речових прав на нерухоме майно у вигляді арешту на все майно позивача, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, перешкоджає йому розпоряджатись своїм майно, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно Витягу з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, в розділі «Відомості з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна» міститься інформація про те, що все майно за адресою: АДРЕСА_1, власника ОСОБА_1, обтяжене арештом (архівний запис); підстава обтяження: постанова б/н від 14 лютого 2003 року Овідіопольського РВ ДВС управління юстиції Одеської області. Вказане обтяження зареєстровано 27.11.2008 року за №8233672 реєстратором: Овідіопольська районна державна нотаріальна контора, реєстраційний номер обтяження: 8233672. Додаткові дані: Архівний номер: 3487074ODESSA16, архівна дата: 24.02.2003, дата виникнення: 24.02.2003, № реєстру: , внутр. №3501С03923F45C30494В (а.с. 24).

Супровідним листом від 29 вересня 2017 року №1441/0116 від Овідіопольської районної державної нотаріальної контори до суду надіслано копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 березня 2003 року.

Судом встановлено, що вказану постанову винесено державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області при примусовому виконанні виконавчого листа №2-1837 від 05 серпня 2002 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 497, 90 грн. Згідно даної постанови, накладено арешт та заборону здійснювати відчуження на все майно, що належить ОСОБА_1, у тому числі будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 75-76).

На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшла відповідь від 29 вересня 2017 року №36-24646 про те, що згідно перевірки бази АРМ «Виконавець» у відділі на примусовому виконанні відкриті виконавчі провадження стосовно ОСОБА_1 відсутні. Також в листі зазначено про неможливість надати інформацію щодо накладеного арешту на все майно постановою б/н від 14 лютого 2003 року, яке зареєстровано: 27 листопада 2008 року за №8233678 відносно ОСОБА_1, у зв'язку із тим, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить 3 (три) роки (а.с. 63).

Отже, згідно даної відповіді, виконавче провадження, в межах якого Овідіопольським РВ ДВС управління юстиції Одеської області винесено постанову б/н від 14 лютого 2003 року, якою накладено арешт на все майно ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, було передано на зберігання як завершене.

Крім того, у зазначеній відповіді відповідачем не повідомлено про необхідність існування надалі накладеного на майно позивача арешту.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що станом на дату прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 березня 2003 року, якою на все майно позивача за адресою: АДРЕСА_1, накладено арешт, був чинним та діяв Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції, що діяла станом на 14.03.2003 року) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

У відповідності з приписами ст. 55 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції, що діяла станом на 14.03.2003 року) арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні у боржника та передачі на зберігання іншим особам. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт застосовується для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації.

Однак, 05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 59 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, визначає порядок та підстави зняття арешту з майна боржника.

За приписами частини четвертої вказаної статті, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках, відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, арешт з майна (коштів) боржника може бути знятий за рішенням суду.

Вирішуючи даний спір суд виходить з того, що відповідачем не надано суду доказів існування незавершених виконавчих проваджень щодо позивача, які б обумовлювали необхідність залишення в силі накладеного на його майно арешту за постановою від 14 березня 2003 року. Виконавче провадження, в межах якого Овідіопольським РВ ДВС управління юстиції Одеської області винесено постанову від 14 лютого 2003 року, якою накладено арешт на все майно ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, було передано на зберігання як завершене та строк його зберігання закінчився. Вказані обставини наводить відповідач у своєму листі від 29 вересня 2017 року (а.с. 63).

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази доцільності існування надалі накладеного на майно позивача арешту, згідно постанови від 14 лютого 2003 року.

На підставі вищевикладеного, оскільки існування арешту щодо майна позивача порушує його права, та у відсутності відкритих виконавчих проваджень щодо нього не є виправданим, що підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для зняття арешту з майна позивача на підставі ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, тобто за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що необхідним заходом для належного захисту прав позивача в межах даної справи є зобов'язання відповідача зняти арешт та заборону на відчуження майна, що належать ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, накладені постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 березня 2003 року, зареєстрований 27 листопада 2008 року за №8233672 реєстратором: Овідіопольська районна державна нотаріальна контора.

В частині позовних вимог щодо зобов'язання відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області зняти всі арешти та заборони відчуження з майна та коштів, які належать ОСОБА_1, у відповідних державних реєстрах, у тому числі в державному реєстрі обтяжень рухомого майна, накладеного на підставі постанови від 14 лютого 2003 року, суд вважає необхідним відмовити, оскільки виключення запису з Реєстру та державна реєстрація відомостей про припинення обтяження здійснюється за процедурою, встановленою Порядком ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 р. № 830.

Так, згідно з п. 24 вказаного Порядку, відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п'ять років. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та необхідність їх часткового задоволення.

Судові витрати розподілити за правилами статті 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 6-8, 11, 69, 71, 86, 128, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Овідіопольська районна державна нотаріальна контора, про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов'язати відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області зняти арешт та заборону на відчуження майна, що належать ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1, накладені постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 березня 2003 року, зареєстрований 27 листопада 2008 року за №8233672 реєстратором: Овідіопольська районна державна нотаріальна контора.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано у строк, встановлений статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Глуханчук