Справа № 175/1958/17(2-а/175/49/17)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 жовтня 2017 рокусправа № 175/1958/17(2-а/175/49/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Дніпровського приміського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області

на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського приміського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про оскарження дій і рішень, та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії відповідача в частині не включення до стажу роботи для призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 4 років 1 місяця 20 днів, які повинні бути враховані при пільговому обчисленні строкової військової служби - один місяць служби за три місяці, половини строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі - 1 рік 10 місяців 15 днів та строку роботи в органах прокуратури - 1 рік 4 місяці 1 день та зараховано до судового стажу роботи за вислугою років: період проходження строкової військової служби в лавах Збройних Сил СРСР - 6 років 5 місяців 5 днів; половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського - 1 рік 10 місяців 15 днів; строк роботи на посаді помічника прокурора у Центрально-Міській прокуратурі м. Кривого Рогу - 1 рік 4 місяці 1 день; стаж роботи на посаді судді господарського суду Дніпропетровської області - 14 років 9 місяців 7 днів, а всього - 24 роки 4 місяця 28 днів (двадцять чотири роки чотири місяця двадцять вісім днів), що дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 88% суддівської винагороди працюючого на такій посаді судді, без обмеження граничного розміру довічного грошового утримання; зобов'язано відповідача призначити та виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з урахуванням до судового стажу роботи за вислугою років: періоду проходження строкової військової служби в лавах Збройних Сил СРСР - 6 років 5 місяців 5 днів; половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського - 1 рік 10 місяців 15 днів; строку роботи на посаді помічника прокурора у Центрально-Міській прокуратурі м. Кривого Рогу - 1 рік 4 місяці 1 день; стажу роботи на посаді судді господарського суду Дніпропетровської області, - 14 років 9 місяців 7 днів, а всього - 24 роки 4 місяця 28 днів (двадцять чотири роки чотири місяця двадцять вісім днів) у розмірі 88% суддівської винагороди працюючого на такій посаді судді, без обмеження граничного розміру довічного грошового утримання, починаючи з 30.09.2016 року; зобов'язано здійснити перерахунок і виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 30.09.2016 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що стаж роботи судді, визначений відповідно до законодавства, що діяло до дня набрання чинності змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 28.03.2015 року, зберігається та не підлягає зменшенню.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову. Посилається на те, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці у розмірі 60% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Стаж позивача як судді обліковується з 24.12.2001 року з моменту призначення на посаду та прийняття присяги суддею. Загальний стаж роботи становить 34 роки 7 місяців 2 дні, в тому числі на посаді судді 14 років 9 місяців 7 днів. Весь інший стаж роботи є загальним стажем, а не стажем на посаді судді. Управлінням розраховано стаж судді, який не перевищує 20 років, у зв'язку з чим підстави для застосування іншої відсоткової ставки ніж 80% від грошового утримання судді відсутні. Тому позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке встановлено в розмірі 80% грошового утримання судді і становить 16240грн. Поняття «права на відставку судді» та питання «розрахунку органами пенсійного фонду грошового утримання судді» є різними за своєю суттю і правовим походженням не можуть ототожнюватися.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 24.12.01 року по 29.09.16 року ОСОБА_1 працював суддею господарського суду Дніпропетровської області.

На підставі постанови Верховної Ради України № 1600-УІІІ від 22.09.16 року та відповідно до наказу голови господарського суду Дніпропетровської області № 488-К від 29.09.16 року ОСОБА_1 було звільнено з посади судді господарського суду Дніпропетровської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

05.10.16 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Разом з тим, при здійсненні розрахунку стажу роботи для призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді відповідачем не було враховано, що з 19.01.85 року по 13.02.87 року (24 місяці 25 днів) ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у Демократичній Республіці Афганістан.

Фактично ж відповідачем до стажу роботи було включено лише 24 місяці 25 днів (2 роки 3 місяця 15 днів), а решта - 49 місяців 20 днів (4 роки 1 місяць 20 днів) відповідачем безпідставно не включені, що призвело до незаконного зменшення розміру нарахованого ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Крім того, до стажу роботи для призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідачем не включено: половину строку навчання ОСОБА_1 у вищому юридичному навчальному закладі; строк роботи ОСОБА_1 у органах прокуратури.

Зокрема, з 01.09.87 року по 30.06.91 року ОСОБА_1 навчався у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського (в подальшому - Українська юридична академія ім. Ф.Е. Дзержинського).

Додатково, з 15.04.91 року по 16.08.92 року ОСОБА_1 працював стажистом та помічником прокурора Центрально-Міської прокуратури м. Кривого Рогу, що також підтверджується витягом з трудової книжки.

Фактично судовий стаж для призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає: стаж роботи на посаді судді - 14 років 9 місяців 7 днів; строкова військова служба - 2 роки 3 місяці 15 днів + 4 роки 1 місяць 20 днів (невраховане відповідачем пільгове обчислення) = 6 років 5 місяців 5 днів; половина строку навчання ОСОБА_1 у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 10 місяців 15 днів (невраховані відповідачем); строк роботи ОСОБА_1 у органах прокуратури - 1 рік 4 місяці 1 день (невраховані відповідачем). Тобто усього: 24 роки 4 місяця 28 днів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 22 Конституції України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Незалежність суддів закріплена в Конституції України, а отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів при здійсненні ними своїх повноважень, закріпленої у частині 1 статті 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Нормою статті 46 Конституції України гарантовано право особи на соціальний захист, що включає і право на забезпечення громадян у старості. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ та організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Враховуючи наведене, у спірних правовідносинах не можуть бути застосовані положення Закону, які призводять до звуження прав судді, зокрема щодо його стажу роботи та відповідного щомісячного довічного грошового утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання судді - це спрямована на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання, та по своїй правовій природі не є пенсією.

Крім того, за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений в ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Закон України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VIII, прийнятий 2 червня 2016 року, набрав чинності 30 вересня 2016 року, тому в частині визначення стажу роботи щодо ОСОБА_1, який був звільнений з посади 29 вересня 2016 року, не підлягає застосуванню.

У постанові від 1 липня 2014 року у справі № 21-244а 14 Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Так, згідно п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 року № 545) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином, крім стажу роботи на посаді судді - 14 років 9 місяців 7 днів, ОСОБА_1 у стаж роботи, який дає право на відставку повинно бути зараховано період строкової військової служби - 2 роки 3 місяці 15 днів, половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського, що становить 1 рік 10 місяців 15 днів та робота в органах прокуратури Центрально-Міського району м. Кривого Рогу - 1 рік 4 місяці 1 день.

Рішенням Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 визначено, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Відповідно до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ (чинного на час звільнення ОСОБА_1 у відставку), судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

Рішенням Конституційного Суду № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції від 01.01.2015 року, згідно з яким щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

У зв'язку з цим розмір щомісячного довічного грошового утримання судді підлягає визначенню у відповідності до ч. З ст.141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453-УІ (в редакції Закону від 28.03.2015 року), згідно з яким щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

В п. 7 Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає .у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

Пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010року №2453-УІ (в редакції від 07.07.2010 року) визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-УІ від 28.03.2015 пункт 11 Перехідних положень вищевказаного Закону втратив чинність. Проте, згадуваною редакцією Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не врегульовано та не змінено порядок визначення стажу роботи на посаді суддів, призначених на посаду до набрання чинності цим Законом.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, стаж роботи судді, визначений відповідно до законодавства, що діяло до дня набрання чинності змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 28.03.2015 року, зберігається та не підлягає зменшенню.

Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», виданим відповідно до статті 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України, передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби.

Законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачає зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу, а також пільгове (кратне) обчислення цього періоду військовослужбовцям, які за рішенням Уряду СРСР проходили військову службу в державах, де в той час велися бойові дії, для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення та отримання різних видів пенсій і соціальних виплат.

Зокрема, Законом СРСР від 12 липня 1967 року № 1950-УІІ "Про загальний військовий обов'язок" і Положенням про пільги для військовослужбовців, військовозобов'язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17 лютого 1981 року № 193, було передбачено зарахування часу перебування громадян на дійсній військовій службі у Збройних Силах СРСР до загального трудового стажу, безперервного трудового стажу та стажу роботи за спеціальністю.

Спільною постановою Центрального Комітету КПРС та Ради Міністрів СРСР від 17 січня 1983 року № 59-27 «Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, що знаходяться у складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім'ям» було передбачено зараховувати до вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за три місяці - час служби на території Демократичної Республіки Афганістан військовослужбовцям, які прослужили встановлений строк служби в цій країні, а тим, хто отримав поранення, контузії, каліцтво або захворювання, - незалежно від строку служби, і час безперервного перебування у зв'язку з цим на лікуванні в лікувальних закладах. Оскільки на час прийняття зазначеної постанови такої форми соціального забезпечення суддів, як щомісячне довічне грошове утримання в СРСР не існувало, то питання про зарахування періоду перебування на військовій службі до спеціального трудового стажу суддів і про пільгове (кратне) обчислення цього періоду для призначення їм щомісячного довічного грошового утримання у законодавчому порядку врегульовано не було.

Постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року № 1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу PCP» встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства СРСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

У частині 1 статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов'язок і військову службу» зазначено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 57 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов'язку, а також перебування в партизанських загонах і з'єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення періоду цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям. Згідно зі статтею 17-1 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 статті 6 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього СРСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього СРСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Перелік таких держав, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Як зазначено у пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та затвердженому нею Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, бойові дії в Афганістані, під час яких йому надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього СРСР, проходили в період із квітня 1978 року по грудень 1989 року.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №9393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до вислуги років зараховується, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. У пункті 3 цієї постанови передбачено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним у її пункті 1, зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці - участь у бойових діях у воєнний час.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього СРСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що закони і нормативно-правові акти України, які регулюють пільговий порядок обчислення періоду проходження військовослужбовцями за рішенням Уряду колишнього СРСР військової служби в Демократичній Республіці Афганістан для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення пенсій та соціальних виплат, не є рівноцінною заміною відповідного законодавства колишнього СРСР. Тому при вирішенні конкретних спорів з питання застосування пільгового порядку обчислення періоду проходження військової служби суди повинні користуватись як законами і нормативними актами України, так і законодавством колишнього СРСР.

Щомісячне довічне грошове утримання суддів не є пенсією, оскільки згідно з Постановою Верховної Ради України «Про порядок введення в дію Закону України «Про статус суддів» (абзац третій пункту 1) фінансується і виплачується за рахунок державного бюджету (а не за рахунок коштів Пенсійного фонду України) в суді за останнім місцем роботи або, за їх вибором, у суді за місцем їх проживання.

Водночас, як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 36, пунктів 20, 33, 49, 50 статті 71, статей^7, 98, 104, 105 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про гарантії незалежності суддів), щомісячне довічне грошове утримання, як і пенсія, є особливою формою соціального забезпечення суддів.

Вирішуючи питання про можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, слід виходити із того, що визначальною підставою у цьому випадку є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певних категорій для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, щомісячного грошового утримання чи інших соціальних виплат. Основними актами, на підставі яких здійснюється таке регулювання, зокрема, є Закон України «Про військовий обов'язок і військову службу» та Указ Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і повинна пов'язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на щомісячне грошове утримання, а зі спеціальним статусом, якого ці особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу.

Така можливість передбачена, зокрема: спільною постановою Центрального Комітету КПРС та Ради Міністрів СРСР «Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, що знаходяться в складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім'ям», Законом України «Про пенсійне забезпечення», постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»), Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» тощо.

З урахуванням викладеного до актів правового регулювання умов та порядку призначення щомісячного довічного грошового утримання належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.

Вищенаведене повністю співпадає з правовою позицією Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України по низці розглянутих нею справ, зокрема: у справі № 21-58во06 від 27.11.07 р. та у справі №21-2438во07 від 27.05.08 р., які набрали законної сили, станом на теперішній час не змінені та не скасовані у встановленому законом порядку.

Таким чином, станом на 29 вересня 2016 року сума стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді становить 14 років 9 місяців 7 днів, період строкової військової служби в лавах ЗС СРСР - 2 роки 3 місяці 15 днів + 4 роки 1 місяць 20 днів (невраховане відповідачем пільгове обчислення), всього - 6 років 5 місяців 5 днів; половина строку навчання ОСОБА_1 у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 10 місяців 15 днів (невраховані відповідачем); строк роботи ОСОБА_1 у органах прокуратури - 1 рік 4 місяці 1 день (невраховані відповідачем), що загалом становить 24 роки 4 місяця 28 днів (двадцять чотири роки чотири місяця двадцять вісім днів), які дають право на призначення та отримання ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 88% суддівської винагороди працюючого на такій посаді судді, без обмеження граничного розміру довічного грошового утримання.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Дніпровського приміського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова