Справа № 466/1964/16-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року м. Київ К/800/24645/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г. Голяшкіна О.В. Мороза В.Ф.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 12 травня 2016 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року

у справі № 466/1964/16-а

за позовом ОСОБА_4

до Львівської митниці Державної фіскальної служби України,

третя особа заступник начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби

України Мірошниченко Михайло Іванович

про скасування постанови про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби України, заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби України Мірошниченко М. І., в якому просив скасувати постанову № 0254/20910/16 від 12.02.2016 р. про порушення митних правил про визнання його винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та накладенню адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів громадян, на суму 8 500 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача неправомріно притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки порушення, передбачене ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України не є триваючим правопорушенням. Позивач вважає, що граничний термін накладення на нього адміністративного стягнення у відповідності до ст. 467 Митного кодексу України минув 09.06.2015 року.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 12 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями судів попередніх інстанцій представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

На адресу Вищого адміністративного суду України надійшли письмові заперечення Львівської митниці Державної фіскальної служби України.

У запереченнях на касаційну скаргу відповідач наголошував на тому, що позивачем не виконано обв'язку щодо вивезення транспортного засобу за межі митної території України, як і не виконано обв'язку розмитнення автомобіля в порядку встановленому законом - правопорушення є триваючим, а тому доводи позивача щодо правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 470МК України не може розглядатися як триваюче і вважатись вчиненим на 11 день - є не обґрунтованими.

Львівської митниці Державної фіскальної служби України просить суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач 27.11.2014 року близько 16 год. 27 хв. ввіз на територію України в митному режимі «транзит» через митний пост «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС України, транспортний засіб особистого користування марки «Volkswagen Passat», номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2.

Листом Львівської митниці ДФС від 22.12.2015 р. ОСОБА_4 викликано до митниці для дачі пояснень щодо не вивезення транспортного засобу.

ОСОБА_4 прибув 27.01.2016 р. до Львівської митниці ДФС для дачі пояснень щодо не вивезення транспортного засобу.

27.01.2016 р. відповідачем складено протокол про порушення митних правил за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України, оскільки станом на 27.01.2016 року позивач не вивіз за межі митної території України та у інший митний режим не помістив даний транспортний засіб на іноземній реєстрації.

Заступником начальника Львівської митниці ДФС Мірошниченко М. І. 12.02.2016 року винесено постанову в справі про порушення митних правил № 0254/20910/16, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та накладено стягнення у виді штрафу розміром п'ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 8500 грн.

Вважаючи дії заступника начальника Львівської митниці ДФС Мірошниченка М. І. протиправними позивач звернувся в суд з даним позовом.

Розглядаючи адміністративну справу та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов'язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що обов'язковою ознакою складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України є перевищення строку вивезення більш як на 10 діб, що свідчить про триваючий характер правопорушення. А тривати дане правопорушення може як декілька днів так і декілька років, і розглядається формально закінченим з моменту фіксування такого у протоколі про порушення митних правил. Оскільки позивачем не виконано обов'язку щодо вивезення транспортного засобу за межі митної території України, як і не виконано обов'язку розмитнення автомобіля в порядку встановленому законом, вчинене позивачем правопорушення є триваючим.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно зі ст. 95 Митного кодексу України для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення в десять діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці п'ять діб.

Відповідальність за порушення вимог ст. 95 Митного кодексу передбачено у ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України, зокрема, перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу митного органу - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до положень ч.1 ст. 467 Митного кодексу України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 252 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі правопорушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Як вбачається із матеріалів адміністративної справи та встановлено судами попередніх інстанцій ОСОБА_4 27.11.2014 року близько 16 год. 27 хв. ввіз на територію України в митному режимі «транзит» через митний пост «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС України, транспортний засіб особистого користування марки «Volkswagen Passat», номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2 та на час розгляду адміністративної справи обов'язок щодо вивезення транспортного засобу не виконав.

Також позивач не виконав дій, передбачених у ч. 1 ст. 192 Митного кодексу України, згідно якої у разі, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до митного органу призначення, перевізник зобов'язаний терміново повідомити найближчий митний орган про обставини події, місце знаходження товарів і транспортного засобу.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, посилання позивача про те, що він 03.12.2014 року письмово повідомив митний орган про виникнення поломки транспортного засобу, зокрема, вказав, що не зміг завести вказаний транспортний засіб, тому вивезти його не зміг. Зазначив, що всі підтверджуючі документи поломки транспортного засобу представить під час його вивезення за межі митної території України на митному пості. не свідчить про встановлення обставин непереборної сили.

Згідно положень п. 5 Розділу 8 «Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режим», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 року № 657, якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

Колегія суддів зазначає, що позивачем на час притягнення до відповідальності за порушення митних правил не виконано вимог як ст. 95 Митного кодексу України, так і вимог, встановлених п. 5 Розділу 8 «Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режим», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 року № 657.

Про вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України Львівській митниці ДФС України стало відомо у січні 2016 року, оскільки 27.01.2016 р. ОСОБА_4 прибув до Львівської митниці ДФС для надання пояснень щодо не вивезення транспортного засобу, що підтверджено протоколом про порушення митних правил, складеного щодо ОСОБА_4 27.01.2016 р. посадовою особою відповідача.

Тобто, датою виявлення порушення слід вважати 27.01.2016 року. Із цього часу орган доходів і зборів мав шість місяців для вирішення питання щодо накладення на позивача відповідного адміністративного стягнення.

Отже, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що оскаржена позивачем постанова відповідача № 0254/20910/16 від 12 лютого 2016 року в справі про порушення митних правил прийнята в межах строків, визначених у ст. 467 Митного кодексу України, тобто шестимісячного строку з дня його виявлення.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовано до них норми матеріального права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України,

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 12 травня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року у справі № 466/1964/16-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним судом України з підстав, в порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 - 239-1 КАС України.

Судді