Справа № 802/352/17-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/352/17-а

Головуючий у 1-й інстанції:Дмитришена Р.М.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

18 жовтня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Загороднюка А.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національного банку України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

27 лютого 2017 року позивач, ОСОБА_2, звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Національного банку України, в якому з урахуванням змінених позовних вимог просив:

- визнати протиправною бездіяльність НБУ щодо ненадання ОСОБА_2 копій повного тексту постанов правління НБУ про віднесення до категорії проблемних ПАТ КБ "Надра", ПАТ "Дельтабанк", ПАТ "Фінанси та кредит" та ПАТ "Банк Михайлівський";

- визнати протиправною бездіяльність НБУ щодо ненадання ОСОБА_2 копій повного тексту постанов правління НБУ про віднесення до категорії неплатоспроможних ПАТ КБ "Надра", ПАТ "Дельтабанк", ПАТ "Фінанси та кредит" та ПАТ "Банк Михайлівський";

- зобов'язати НБУ надати ОСОБА_2 копії повного тексту постанов правління Національного Банку України про віднесення до категорії проблемних ПАТ КБ "Надра", ПАТ "Дельтабанк", ПАТ "Фінанси та кредит" та ПАТ "Банк Михайлівський";

- зобов'язати НБУ надати ОСОБА_2 копії повного тексту постанов правління НБУ про віднесення до категорії неплатоспроможних ПАТ КБ "Надра" від 05 лютого 2015 року №83/БТ, ПАТ "Дельтабанк" від 02 березня 2015 року №150/БТ, ПАТ "Фінанси та кредит" від 17 вересня 2015 року №612/БТ та ПАТ "Банк Михайлівський" від 23 травня 2016 року №14/БТ;

- визнати протиправною бездіяльність НБУ щодо ненадання ОСОБА_2 інформації про пов'язаних з АТ "Банк Михайлівський" особах, які відповідальні за доведення цього банку до неплатоспроможності, в чому була вина кожного з них відповідно до постанови НБУ про визнання цього банку неплатоспроможним та Закону України "Про банки та банківську діяльність", а також про місце реєстрації голови правління та власника суттєвої участі АТ "Банк Михайлівський";

- зобов'язати НБУ надати ОСОБА_2 інформацію про пов'язаних з ПАТ КБ "Надра", ПАТ "Дельтабанк", ПАТ "Фінанси та кредит" та АТ "Банк Михайлів ський" особах, внаслідок діяльності чи бездіяльності яких ці банки були доведені до неплатоспроможності, в чому полягала ця діяльність чи бездіяльність кожного з цих осіб відповідно до постанов Національного Банку України про визнання цих банків неплатоспроможними та Закону України "Про банки та банківську діяльність", а також про місце реєстрації голови правління та власника суттєвої участі цих банків.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок - невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13.09.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Національного банку України з запитом щодо отримання інформації та надання копії повних текстів постанов про віднесення ПАТ КБ "Надра", ПАТ "Дельтабанк", ПАТ "Фінанси та кредит" та ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії проблемних та неплатоспроможних, а також інформації щодо пов'язаних із вище переліченими банками осіб, внаслідок діяльності чи бездіяльності яких ці банки були доведені до неплатоспроможності, в чому полягала ця діяльність чи бездіяльність кожного з цих осіб; також просив повідомити чи звертався відповідач до правоохоронних органів з приводу вчинення кримінальних правопорушень пов'язаними з цими банками особами зокрема, власниками суттєвої участі, якими ці банки були доведені до неплатоспроможності, за що відповідно до ст. 58 Закону України "Про банки та банківську діяльність" мають бути притягнуті до кримінальної відповідальності; вчинення яких конкретно правопорушень інкримінується кожному з цих осіб; якими обставинами підтверджується вчинення цих правопорушень кожним із них; чи були доведені до суду кримінальні справи по цих питаннях та чи були осуджені ці особи.

Листом Національного банку України №20-004/86365 від 19.10.2016 року позивачу повідомлено, що у Національного банку України відсутні правові підстави для надання копій постанов Правління НБУ про внесення банків до категорії проблемних, оскільки інформація, що зазначена в таких постановах становить банківську таємницю.

При цьому, відповідачем надано витяги з постанов Правління НБУ про віднесення окремих банків до категорії неплатоспроможних в тій частині, яка не містить інформації, віднесеної до інформації з обмеженим доступом; надано інформацію про власників істотної участі в банках, що запитуються, та схематичне зображення структури власності банків.

Позивач, не погоджуючись з відповіддю Національного банку України звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що запитувана позивачем інформація не є публічною та становить банківську таємницю, у зв'язку з чим відповідач правомірно відмовив ОСОБА_2 в наданні запитуваної інформації.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Національний банк України" банківський нагляд - система контролю та активних впорядкованих дій Національного банку України, спрямованих на забезпечення дотримання банками та іншими особами, стосовно яких Національний банк України здійснює наглядову діяльність законодавства України і встановлених нормативів, з метою забезпечення стабільності банківської системи та захисту інтересів вкладників та кредиторів банку;

Відповідно до ст. 53 Закону України "Про Національний банк України" не допускається втручання органів державної влади та інших державних органів чи їх посадових та службових осіб, будь-яких юридичних чи фізичних осіб у виконання функцій і повноважень Національного банку, Ради Національного банку, Правління Національного банку чи службовців Національного банку інакше, як в межах, визначених Конституцією України та цим Законом.

Національний банк подає звітність та надає інформацію органам державної влади та іншим державним органам у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом.

Згідно ст. 55 Закону України "Про Національний банк України" головною метою банківського регулювання і нагляду є безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів.

Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України.

Національний банк здійснює постійний нагляд за дотриманням банками, їх підрозділами, афілійованими та спорідненими особами банків на території України та за кордоном, банківськими групами, представництвами та філіями іноземних банків в Україні, а також іншими юридичними та фізичними особами банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку і економічних нормативів. Національний банк не здійснює перевірок і ревізій фінансово-господарської діяльності осіб, зазначених у цій статті.

Статтею 56 "Про Національний банк України" визначено, що Національний банк видає нормативно-правові акти та розпорядчі акти.

Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Національний банк видає розпорядчі акти з питань організаційно-розпорядчого характеру або індивідуальної дії, які не є нормативно-правовими актами. Розпорядчі акти оприлюднюються та набирають чинності в порядку, встановленому Національним банком.

Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно із законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Нормативно-правові акти Національного банку, що містять інформацію з обмеженим доступом, не підлягають опублікуванню та доводяться до відома юридичних та фізичних осіб, на яких поширюється їх дія, у порядку, встановленому Національним банком.

Нормативно-правові акти Національного банку, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності у порядку, встановленому цими актами.

Згідно абз.6 ст.4 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк України здійснює регулювання та банківський нагляд відповідно до положень Конституції України, цього Закону, Закону України "Про Національний банк України", інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України. Національний банк України визначає особливості регулювання та нагляду за системно важливим банком, банком, що має статус Розрахункового центру з обслуговування договорів на фінансових ринках, з урахуванням специфіки діяльності таких банків.

Відповідно ст.75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк України має право віднести банк до категорії проблемних з інших підстав, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України.

Рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що з дня початку процедури ліквідації банку відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю. Зі змісту наведеної норми вбачається, що зазначена інформація перестає бути конфіденційною або становити банківську таємницю станом на день прийняття рішення про запровадження процедури ліквідації банку.

Отже, інформація про фінансовий стан банку з дня початку процедури його ліквідації та в подальшому під час здійснення ліквідації банку не складає банківської таємниці чи іншої інформації з обмеженим доступом.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта щодо посилання на п. 5 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки зі змісту вищевказаних норм вбачається, що інформація про банки чи клієнтів, що збиралася під час проведення банківського нагляду, до дня початку процедури ліквідації не є публічною і становить банківську таємницю відповідно до статті 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Зазначеною статтею чітко визначено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта є банківською таємницею. У розумінні вказаного закону банки у відношенні до Національного банку України є його клієнтами.

Порядок розкриття банківської таємниці визначений статтею 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Крім того, суд апеляційної інстанції критично ставиться до посилань апелянта на п. 5 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки в даному випадку дана норма стосується відомостей про фінансове становище банку, формування яких мало місце після початку процедури ліквідації такого банку. Постанови Правління Національного банку, запитувані ОСОБА_2, прийняті до окреслених у ст. 46 Закону У країни "Про банки і банківську діяльність" подій.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що згідно запиту позивача до Національного банку України інформація не є публічною та становить банківську таємницю, відповідач правомірно відмовив позивачу у наданні такої інформації.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи наявний лист НБУ від 19.10.2016 за №20-0004/86365 з додатками, направлений позивачу у відповідь на його запит від 13.09.2016 року. Згідно вказаного листа, відповідачем надано ОСОБА_2 витяги з постанов Правління НБУ про внесення окремих банків до категорії неплатоспроможних від 05.02.2015 №83 (ПАТ "КБ "Надра"), від 02.03.2015 №150 ( АТ "Дельта Банк"), від 26.01.2015 №50 (АТ "Імексбанк"), від 17.09.2015 №612 (АТ "Банк "Фінанси та Кредит") в частині яка не містить інформацію віднесену до інформації з обмеженим доступом. Крім того, надано інформацію про власників істотної участі в банках, та схематичне зображення структури власників банків, повідомлено, що з відповідною інформацією запитувач може ознайомитись і на сторінці офіційного інтернет-представництва Національного банку України в розділі "Банківський нагляд, а також зазначено про взаємодію НБУ з правоохоронними органами щодо діяльності банків та їх керівників щодо яких позивачем сформовано запит від 13.09.2016.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що доводи позивача щодо отримання ним інформації, яка з моменту початку процедури ліквідації банків втрачає статус інформації з обмеженим доступом, посилаючись при цьому на п. 5 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про банки та банківську діяльність" не є належною підставою для отримання такої інформації, оскільки в даному випадку дана норма стосується відомостей про фінансове становище банку, формування яких мало місце після початку процедури ліквідації такого банку. При цьому, постанови Правління НБУ, повний текст яких бажає отримати позивач, прийняті до окреслених у ст. 46 Закону України "Про банки та банківську діяльність" подій.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що запитувана позивачем інформація щодо відомостей про місце реєстрації голови правління та власників суттєвої участі банків є конфіденційною та не підпадає під визначення публічної, у зв'язку з чим судом першої інстанції правомірно відмовлено у її задоволенні.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, надаючи відповідь на запитувану ОСОБА_2 інформацію діяв правомірно та в межах чинного законодавства, тоді як доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з статтею 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Загороднюк А.Г.