Справа № 818/849/17
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
09 жовтня 2017 р. Справа № 818/849/17
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Опімах Л.М.,
за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Л.В,,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми клопотання представника Сумської митниці Державної фіскальної служби про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Сумської митниці Державної фіскальної служби України в частині стягнення коштів за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Сумської митниці Державної фіскальної служби, мотивуючи його тим, що 10 вересня 2010 року його незаконно було звільнено з роботи з посади головного інспектора митного поста «Бачівськ» Глухівської митниці. Постановою Вищого адміністративного суду України від 12 червня 2012 року накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення з посади визнані незаконними, а позивача поновлено на посаді головного інспектора митного поста «Бачівськ» Глухівської митниці з 10.09.2010 року, стягнуто з Глухівської митниці середній заробіток за час вимушеного прогулу. Проте, рішення суду про поновлення на роботі не виконувалось без поважних причин протягом тривалого часу, лише 17.06.2015 року позивача поновлено на посаді головного державного інспектора сектору технічних систем митного контролю Сумської митниці ДФС.
Позивач, посилаючись на положення ст.236 Кодексу законів про працю України, просить стягнути з Сумської митниці ДФС середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення роботі з врахуванням індексації.
Представник відповідача в судовому засіданні звернувся з клопотанням про залишення без розгляду зазначених позовних вимог у зв»язку з пропуском позивачем строку звернення до суду, вважає, що в даному випадку має застосовуватися шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України, з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Вважає, що початок перебігу строку припадає на день поновлення позивача на посаді, тобто 17.06.2015 року. Також вважає, що в даному випадку положення ч.2 ст.232 Кодексу законів про працю України не можуть бути застосовані, оскільки середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі не є заробітною платою.
Заслухавши пояснення сторін, суд вважає за необхідне в задоволенні клопотання відмовити з огляду на таке.
Відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.99 Кодексу визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб'єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.
Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.
Статтями 1,3 Конституції України визначені зміст і спрямованість діяльності держави, зокрема її обов'язок щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини. Складовою цього обов'язку є забезпечення державою соціальної спрямованості економіки, створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю (частина четверта статті 13, частини перша, друга, сьома статті 43 Конституції України). Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід'ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини).
Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 Кодексу і частині першій статті 1 ЗаконуУкраїни «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Регулювання оплати праці працівників незалежно від форм власності підприємства, організації, установи здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій. Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Таким чином звернення позивача з позовними вимогами про захист права на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі не може обмежуватися будь-яким строком звернення до суду.
Керуючись ст. ст.99, 160, 165 КАС України, суд, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання Сумської митниці Державної фіскальної служби про залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 до Сумської митниці Державної фіскальної служби України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.М. Опімах

Повний текст ухвали складений 17 жовтня 2017 року.