Справа № 826/7950/17
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 жовтня 2017 року № 826/7950/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Клименчук Н.М., розглянувши адміністративну справу та додані до неї матеріали, в письмовому провадженні

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції у місті Києві

про зобов'язання вчинити дії,

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві, в якому просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 43 577,67грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у судове засідання.

Враховуючи, що матеріали справи у достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд за письмовим клопотанням представника позивача ухвалив здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Наказом Головного управління Національної поліції у місті Києві від 06 травня 2016 року №407 о/с "По особовому складу" майора поліції ОСОБА_1, старшого інспектора з особливих доручень управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції у місті Києві, з 06 травня 2016 року звільнено зі служби в поліції за п.5ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.11.2016 року в адміністративній справі № 826/8700/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві та Атестаційну комісію №3 Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позовні вимоги задоволено повністю :

- визнано протиправним та скасовано рішення Національної поліції України в частині включення ОСОБА_1 до списку поліцейських, які підлягають атестуванню;

- визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції у місті Києві щодо проведення атестації ОСОБА_1;

- визнано протиправним та скасовано рішення (висновок) Атестаційної комісії №3 Головного управління Національної поліції у місті Києві щодо невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність, оформлене протоколом від 04.01.2016 року;

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві від 06 травня 2016 року №407 о/с "Щодо особового складу", в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;

- поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді старшого інспектора з особливих доручень управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції у місті Києві.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора з особливих доручень управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції у місті Києві допущено до негайного виконання.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.04.17року Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.11.2016 року в адміністративній справі № 826/8700/16 залишено без змін.

Позивача поновлено на займаній посаді, однак при розгляді справи № 826/8700/16 питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу не вирішено. У зв'язку із наведеними обставинами ОСОБА_1 звернувся з даним позовом та просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у період з 06.05.2016 року по 03.03.2017 року включно.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991року № 114 (далі - Положення про проходження служби), у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Частиною 2 статті 235 КЗпП встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Судом встановлено, що при винесенні Постанови в адміністративній справі № 826/8700/16 ОСОБА_1 поновлено на посаді, однак питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу не вирішувалось.

Таким чином, позивач має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Тобто, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Із пункту 5 Порядку №100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

У п.8 Порядку №100 зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року №21-395а13.

Відповідно до довідки про середньоденний заробіток від 19.05.2017 р. б/н, виданої Головним управлінням Національної поліції у м. Києві, середньоденний заробіток позивача становить 204,59грн.

Із змісту довідки вбачається, що середньоденний заробіток позивача визначався шляхом ділення заробітної плати за останні два робочі місяці на число календарних днів, що суперечить вимогам Порядку №100.

Як вбачається з Довідки про доходи № 1141 від 17.07.2017 року наданої відповідачем, заробітну плату, що виплачено позивачу: - за березень 2016 року 6 240,00 грн., за квітень 2016 року 6 240,00 грн., що разом становить 12 480,00 грн.

Відповідно до Листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 року №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» кількість робочих днів у березні 2016 року становить 22 дні, а у квітні 2016 року 21 день.

Таким чином, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 в період вимушеного прогулу складає 290,23 грн. (12 480,00грн./43дн.=290,23 грн.).

Щодо визначення періоду вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивача незаконно звільнено із займаної посади Наказом Головного управління Національної поліції у місті Києві від 06.05.2016 року №407 о/с "Щодо особового складу.

Відповідно до змісту заявленого позову, позивач стверджує, що на посаді його поновлено 03.03.2017 року відповідно до Наказу ГУ Національної поліції у м. Києві № 213 о/с «Щодо особового складу».

Дослідивши надані докази, судом встановлено, що вказаним вище Наказом позивача призначено інспектором відділення № 8 (із забезпечення проїзду) батальйону супроводження, при цьому звільнено з посади старшого інспектора з особливих доручень управління превентивної діяльності. При цьому, поновлено позивача на посаді (з якої незаконно звільнено) Наказом ГУ Національної поліції у м. Києві від 28.12.2016 року № 1015 о/с «Щодо особового складу».

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, а саме визначення періоду вимушеного прогулу з 07.05.16 року по 27.12.2016 року.

При цьому судом доводи відповідача щодо завершення часу вимушеного прогулу датою винесення Постанови Окружним адміністративним судом міста Києва у справі № 826/8700/16, відповідно до якої позивача поновлено на займаній посаді безпідставними. Оскільки рішення суду винесено 21.11.2016 року, та не зважаючи на обов'язок відповідача негайно виконати постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора з особливих доручень управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції у місті Києві, наказ про поновлення позивача на посаді винесено лише 28.12.2016 року .

Враховуючи наведені фактичні обставини справи, період вимушеного прогулу ОСОБА_1 склав 162 робочих днів у період з 07.05.2016 року по 27.12.2016 року включно, відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 року №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» кількість робочих днів :

- у травні 2016р.(з 07.05.16 по 31.05.16 включно) 16 робочих днів;

- у червні 2016р. 2016р. 20 робочих днів;

- у липні 2016р. 21 робочий день;

- у серпні 2016р. 22 робочих дні;

- у вересні 2016р. 22 робочих дні;

- у жовтні 2016р. 20 робочих днів;

- у листопаді 2016р. 22 робочих днів;

- у грудні 2016р. (з 01.12.16 по 27.12.16 включно) 19 робочих днів.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, яка підлягає виплаті позивачеві становить 47 017,26грн. (162дн.*290,23грн.=47 017,26).

З аналізу наведених фактичних обставин вбачається, що вказана позивачем сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу розраховано невірно, оскільки відповідачем у довідці про доходи № 1141 від 17.07.2017 року невірно розраховано розмір середньоденного заробітку.

З огляду на встановлені судом обставини, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, суд керуючись ч. 2 ст. 11 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з відповідача.

Частиною 1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. (ч.1) В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. (ч.2) Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи. (ч.3) Суд може збирати докази з власної ініціативи. (ч.5) Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. (ч.6 ст.71 КАС України).

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновків, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Головного управління національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 (ін.код НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 47 017,26грн. (сорок сім тисяч сімнадцять грн.. двадцять шість коп.).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.М. Клименчук