Справа № 820/2098/17
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 р.Справа № 820/2098/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Бондара В.О. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Хонюкової Т.О.

представника відповідача Денисової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2017р. по справі № 820/2098/17

за позовом ОСОБА_4

до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області

про визнання неправомірними дій, визнання незаконними та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

24.05.2017 року позивач, ОСОБА_4, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, в якому просив суд:

- визнати неправомірними дії відповідача по справі, Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області по звільненню ОСОБА_4 із займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників з 20 квітня 2017 року;

- визнати незаконним та скасувати наказ Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області № 28-о від 19.04.2017 року "Про звільнення з посади". Поновити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на посаді.

- стягнути з Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 25000,00 (двадцять п'ять тисяч) гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив службу в органах Пенсійного фонду України з 01 лютого 2001 року, займаючи посади державного службовця в різних структурних підрозділах. 20 лютого 2017 року відповідач попередив, у тому числі ОСОБА_4, про зміну істотних умов державної служби. Наказом від 19.04.2017 №28-о позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу ведення електронних реєстрів та підтримки інформаційно-аналітичних систем 20 квітня 2017 року, у зв'язку зі скороченням штату працівників, відповідно до пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» та пункту 1 статті 40 КЗпП України. Позивач вважає, його що звільнення у зв'язку зі скороченням чисельності та штату не відповідає вимогам законодавства, зміни в організації виробництва та праці відповідача відсутні, відповідачем не дотримано порядок звільнення.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання неправомірними дій, визнання незаконними та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представники відповідача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_4 згідно даних трудової книжки, наказом №10-О від 01.02.2001 призначений на посаду головного спеціаліста-економіста Нововодолазького районного управління пенсійного фонду України у Харківської області.

Наказом №12-О від 18.06.2013 переведений на посаду головного спеціаліста - системотехніка цього ж відділу.

Наказом №11-ОС від 31.12.2016 звільнений з посади в порядку переведення до Харківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП України.

Наказом №04-ОС від 01.04.2016 призначений на посаду головного спеціаліста відділу ведення електронних реєстрів та підтримки інформаційно-аналітичних систем Харківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (а.с. 12-14).

Наказом №28-О від 19.04.2017 позивача звільнено з посади у зв'язку із скороченням штату державних службовців згідно п. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", п. 1 ст. 40 КЗпП України, про що вчинено запис в трудовій книжці (а.с. 15).

Наказом №29 від 20.02.2017 працівників Харківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, у кількості 91 осіб, включаючи позивача, ОСОБА_4 попереджено про зміну істотних умов державної служби.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 року № 988 « Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» Харківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області перейменовано на Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду ни Харківської області.

Начальником Управління 16 лютого 2017 року, на підставі постанови правління Пенсійного фонду України від 22.12.2016 року №29-1 «Про примірні структури територіальних органів Пенсійного фонду України» (а.с. 34-35), видано наказ № 26 «Про введення в дію штатного розпису Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області» (а.с. 36).

Відповідно до п. 10 Положення № 28-2 та у зв'язку із затвердженням штатного розпису Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на 2017 рік, введеного в дію з 2017 року наказом Управління № 26, начальником Управління видано наказ 16 лютого 2017 року № 28 «Про внесення змін до штатного розпису Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області» (а.с. 37), яким на базі «Відділу ведення електронних реєстрів та підтримки інформаційно-аналітичних систем», де працював позивач, та "Відділу адміністрування і захисту інформаційно-аналітичних систем» утворено «Відділ адміністрування, супроводження інформаційних систем, електронних реєстрів та захисту інформації» із штатною чисельністю 12 штатних одиниць. Таким чином, відбулося скорочення штату.

Наказом від 20 лютого 2017 року № 29 "Про попередження працівників Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області" про зміну істотних умов праці у зв'язку із скороченням штату на наступне вивільнення позивача було попереджено 20.02.2017 року, про що свідчить підпис позивача (копія наказу та додаток № 2 до наказу № 29 від 20 лютого 2017року, а.с. 38-41).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем дотримана процедура звільнення позивача за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, визначена статтями 40,42, 49-2 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з ст. 5-1 Кодексу законів про працю України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Пунктом 15 ч.1 ст. 3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Колегія суддів зазначає, що відносини, пов'язані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу врегульовано Законом України "Про державну службу", також, слід зазначити, що відповідач є територіальним органом виконавчої влади на який розповсюджується дія Закону України „Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-УІІІ (далі -Закон № 889).

Згідно з ч. 1 ст.83 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VІІІ державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв'язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади".

У відповідності до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Частиною 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» встановлено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Статтею 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених, зокрема, у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як встановлено частиною 1 статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Таким чином, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Разом з тим, вказаною нормою не зобов'язано власника або уповноважений ним орган пропонувати працівнику всі наявні вакантні посади, які він вважає рівноцінними.

Так, на виконання зазначеної норми 07.03.2017 року начальник Управління ОСОБА_7 письмово звернувся до ОСОБА_4 з пропозицією переведення на посаду головного спеціаліста Мереф'янського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії, на період відпустки по вагітності та пологам основного працівника, або на посаду головного спеціаліста Харківського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії №1 на період відпустки по догляду за дитиною до 6 років, до її фактичного виходу на роботу.

Проте, позивачем запропоновані вище посади було відхилено, про що свідчить відповідний підпис на цьому листі. Позивач при відмові на запропоновані посади, посилався на те, що він є інвалідом та враховуючи територіальне розміщення Управління, може працювати лише за адресою, де розміщені два структурні підрозділи Управління: вул. Воскресінська.З смт. Нова Водолага. А це: Нововодолазький відділ обслуговування громадян та Нововодалазький відділ з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій.

За приписами ч.1 ст.41 Закону України «Про державну службу» державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов'язкового проведення конкурсу:

1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби;

2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.

Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

Такими чином, позивачеві могла бути запропонована лише та посада, на яку він міг бути переведений без проведення конкурсу.

Стосовно посилань позивача, щодо того, що відповідачем не дотримано вимог п.1 ч.І ст.87 Закону України "Про державну службу", п.1 ст.40 КЗпП України, відповідно до якого діють переваги на залишення на роботі, що встановлені ст.42 КЗпП України, колегія суддів зазначає наступне.

Переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці визначено ст. 42 КЗпП України, а саме: при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Так, позивач ОСОБА_4 зазначає, що має повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство», що підтверджується дипломом спеціаліста, виданим 07 лютого 2009 року Національною юридичною академією України імені Ярослава Мудрого.

При цьому позивач зазначає про в порушення дотримання відповідачем приписів ст.42 КЗпП України, а саме встановлено серед працюючих осіб наявність тих чи інших переваг на залишення на роботі та не було запропоновано посаду за адресою управління вул. Воскресінська, б.3, смт. Нова Водолага, Харківської області.

А отже, пропонуючи ОСОБА_4 переведення на посаду головного спеціаліста Мерефянського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії, відповідачем не враховано, у відділі прийому громадян (Нововодолазьке відділення) працюють особи, які також не мають спеціальної юридичної освіти, мають менший трудовий стаж та не мають переваг для залишення на роботі ( ОСОБА_9.), однак питання щодо їх звільнення в зв'язку зі скороченням штатів відповідачем не розглядалося .

Також позивач наголошує, що наявність вищої юридичної освіти за спеціальністю «Правознавство» у нього в порівнянні з іншими працівниками Нововодолазького відділення є перевагою для залишення ОСОБА_4 на роботі в Нововодолазькому відділенні відповідача в порівнянні з працівниками, які залишились працювати на посадах за відсутності визначених законодавством переваг при залишенні на роботі.

Колегія суддів, не погоджується з вказаними доводами позивача.

Дослідивши матеріали справи, а саме копію трудової книжки позивача, колегія суддів зазначає, що станом на 20 лютого 2017 року стаж роботи позивача за кваліфікацією - спеціаліст персоніфікованого обліку в органах Пенсійного фонду складає 16 років 20 днів.

Кваліфікацію позивач отримав в Управлінні, виконуючи посадові обов'язки лише працюючи в одному відділі - організації впровадження персоніфікованого обліку, ведення електронних реєстрів та підтримки інформаційних систем.

Таким чином, переважне право на залишення на роботі з урахуванням своєї кваліфікації - спеціаліста персоніфікованого обліку позивач має лише в порівнянні зі спеціалістами цього ж відділу (робочі місця спеціалістів з кваліфікацією позивача розташовані за адресою: вул. Євгена Котляра, 4. м. Харків).

Специфіку роботи «Відділу ведення електронних реєстрів та підтримки інформаційно-аналітичних систем» (забезпечення формування та ведення підсистем інформаційно - телекомунікаційної системи, баз даних та реєстру застрахованих осіб; забезпечення організаційно - методичної підтримки та поточної експлуатації програмного забезпечення, системи електронного документообігу; обробка запитів та надання у випадках, передбачених законодавством, відомостей з облікових карток застрахованих осіб; проведення інформаційно - роз'яснювальної роботи з питань ведення обліку відомостей про застрахованих осіб, надання адміністративних послуг щодо отримання застрахованими особами страхових свідоцтв на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, тощо.).

Відповідач, відповідно до штатного розпису, залишив одного працівника «Відділу ведення електронних реєстрів та підтримки інформаційно-аналітичних систем» із специфікою роботи забезпечення безперебійного функціонування, адміністрування інформаційно - телекомунікаційної системи, баз даних, програмних комплексів та захист інформації в цих системах; забезпечення регламентних процедур оновлення, архівування, зберігання промислових версій програм; забезпечення роботи локальної мережі та комп'ютерного парку, адміністрування, використання ресурсів ІТС, мережевих сервісів, серверів баз даних, тощо за місцем знаходження вул. Воскресінська, 3, смт. Нова Водолага.

А так, як ОСОБА_10 не має відповідної кваліфікації для роботи яка виконувалась у «Відділі ведення електронних реєстрів та підтримки інформаційно-аналітичних систем» позивачу запропоновано перейти до іншого відділу.

Порівнюючи посадові обов'язки головних спеціалістів вищевказаних відділів з посадовими обов'язками, які виконував позивач протягом 16-ти років роботи в органах Пенсійного фонду, вбачається, що коло обов'язків взагалі не схожі та не споріднені. Таким чином, для визначення переваг при переведенні позивача до відділів, що територіально розміщені в смт. Нова Водолага, не можливо врахувати його кваліфікацію, отриману в відділі персоніфікованого обліку.

Щодо посилань позивача, що він є інвалідом ІІ групи та враховуючи територіальне розміщення Управління, може працювати лише за адресою, де розміщені два структурні підрозділи Управління: вул. Воскресінська, 3 смт. Нова Водолага: Нововодолазький відділ обслуговування громадян та Нововодалазький відділ з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій, та щодо порушення відповідачем Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 17 цього Закону, відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення з ініціативи адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенням здоров'я інваліда.

Аналізуючи наведені нормативно-правові акти, колегія суддів, зазначає, що вказана норма не захищає інваліда повністю від звільнення. Його можна звільнити в разі скорочення штату працівників, а також за інших підстав.

Також судом першої інстанції встановлено, що враховуючи специфіку роботи та територіальне місцезнаходження, окрім двох структурних підрозділів Управління: вул. Воскресінська, 3 смт. Нова Водолага: Нововодолазький відділ обслуговування громадян та Нововодалазький відділ з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій, відповідачем створені 4 робочих місця головних спеціалістів, які підпорядковуються до відділів, що територіально розташовані за адресою: Харків, вул. Євгена Котляра, 4.

Проте, ОСОБА_4 відмовився від запропонованих йому посад у інших відділах, у зв'язку із відсутністю фізичної можливості працювати на будь якій іншій території Управління, окрім як за адресою: вул. Воскресінська, 3 смт. Нова Водолага.

Також, дослідивши матеріали справи, слід зазначити, що при обговорюванні щодо залишення ОСОБА_4 на роботі факт того, що позивач є інвалідом II групи не брався до уваги, оскільки за положеннями статті 42 КЗпП України, переважне право на залишення на роботі під час звільнення працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці передбачене виключно для певних категорій інвалідів, а саме, інвалідів війни; працівників, що отримали на підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не порушено права позивача, оскільки чинним законодавством не передбачено надання переваги всім категоріям інвалідів перед іншими працівниками підприємства, установи, організації.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що позивача звільнено з роботи не з той причини, що він є інвалідом II групи, а у зв'язку зі скороченням штату і його відмовою від запропонованих посад, а саме: головного спеціаліста Мереф'янського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій та головного спеціаліста Харківського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку відповідачем дотримана процедура звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, визначена статтями 40, 42, 49-2 цього ж Кодексу, а, отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2017 року по справі № 820/2098/17 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2017р. по справі № 820/2098/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Кононенко З.О.
Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О. Калиновський В.А.
Повний текст ухвали виготовлений 23.10.2017 р.