Справа № 760/7033/17
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 760/7033/17 Головуючий у 1-й інстанції: Шереметьєва Л.А. Суддя-доповідач: Губська Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

18 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Ісаєнко Ю.А.,

Оксененка О.М.,

при секретарі: Нікітіній А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 29 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Житомирської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови про порушення митних правил, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову від 24 березня 2017 року, якою він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 МК України у вигляді штрафу у розмірі 8 500,00 грн., та закрити провадження в справі.

Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 29 серпня 2017 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неповне з'ясування обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для розгляду справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою №0925/101000014/2016 від 24 березня 2017 року позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 470 МК України у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8 500,00 грн., за перевищення встановленого ст. 95 МК України строку доставки транспортного засобу марки «VW TOUAREG», реєстраційний номер НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1, який перебуває під митним контролем, до митного органу призначення більше, ніж на десять діб.

Вказана постанова є предметом цього позову, оскільки позивач вважає її протиправною.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суду перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несправедливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства України та в межах наданих повноважень, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 90 Митного кодексу України (далі за текстом - МК України) транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту, а також повинні бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 95 МК України строки транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу - 5 діб).

Згідно із ч. 2 ст. 95 МК України до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Згідно з ч. 1 ст. 102 МК України митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем митного органу.

Відповідно до ч. 2 ст. 200 МК України доставка товарів та документів на них повинна бути здійснена у строк, визначений ст. 95 Митного кодексу України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як установлено судом, спірною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 470 МК України у зв'язку з перевищенням встановленого статтею 95 МК України строку доставки транспортного засобу, який перебуває під митним контролем, до митного органу призначення більше, ніж на десять діб.

При цьому, як випливає зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги, позивачем не заперечується факт вчиненого ним порушення, будь-яких доводів щодо відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 470 МК України, а так само щодо існування обставин, які б перешкоджали позивачу вивезти автомобіль за межі митної території України у встановлений МК України строк, не наведено та відповідних доказів не надано.

Обґрунтовуючи свою позицію щодо протиправності прийнятої відповідачем постанови, позивач посилається на недотримання митним органом процедури притягнення його до адміністративної відповідальності, а саме, не забезпечено можливості його особистої участі у розгляді справи про порушення митних правил.

Так, згідно з ст. 498 МК України особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у органі доходів і зборів або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у органі доходів і зборів та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови органу доходів і зборів, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Відповідно до частин 1 та 4 ст. 526 МК України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Судом першої інстанції встановлено, і позивач в апеляційній скарзі не заперечує, що його було повідомлено про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, він володів інформацією про складення відносно нього протоколу про порушення митних правил від 16 листопада 2016 року, проте кожного разу просив відкласти розгляд справи у зв'язку із неможливістю його особистої присутності в силу різних причин.

24 березня 2016 року відповідачем було прийнято постанову за відсутності позивача або його представника.

Апелянт наголошує, що Митним кодексом України не обмежено кількості перенесень розгляду справи, тому, розглянувши справу за його відсутності, без врахування клопотання про перенесення, відповідач допустив грубе порушення вимог українського та міжнародного законодавства, обмеживши його в праві на захист.

Водночас, не нівелюючи право особи бути присутньою під час розгляду справи про притягнення її до адміністративної відповідальності, норми Митного кодексу зобов»язують особу добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач неодноразово відкладав розгляд справи за клопотаннями позивача. Крім того, листом від 01.03.2017 (а.с.52) повідомив останнього про можливість прибути для розгляду справи у будь який день та зручний для нього час в період з 24 лютого по 24 березня 2017 року.

Проте, позивач такою пропозицією не скористався.

Крім того, чинним законодавством, в тому числі положеннями ст. 499 та 500 Митного кодексу України, закріплено інститут представництва. Отже, позивач, як особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не був позбавлений можливості забезпечити явку свого представника або захисника для розгляду справи, проте цим правом також не скористався.

Поряд із цим, судом першої інстанції цілком обґрунтовано було враховано ту обставину, що позивач не направляв до митного органу будь-яких пояснень з приводу причин порушення ним вимог ст. 95 МК України, а так само будь-яких доказів на підтвердження поважності причин неявки до митного органу для розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 29 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді Ю.А. Ісаєнко

О.М.Оксененко