Справа № 824/860/16-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/860/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Брезіна Т.М.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

12 жовтня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора-приватного нотаріуса ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог ПАТ "Альфа-Банк" про визнання дій протиправними та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до державного реєстратора-приватного нотаріуса ОСОБА_3, третя особа ПАТ "Альфа-Банк" про визнання протиправним та скасування рішення.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, ПАТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

За приписами п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між Акціонерним комерційним Промислово-Інвестиційним банком (банк) та громадянином ОСОБА_4 (позичальник) укладено кредитний договір №1927 від 16.07.2007 року (далі кредитний договір), за умовами якого банк надає позичальнику кредит у сумі 71000 доларів США, що еквівалентно 358 550 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між позивачем та банком укладено договір іпотеки за умовами якого позичальник (ОСОБА_4А.) та іпотекодавець, як майновий поручитель, несуть солідарну відповідальність та зобовязані в порядку, передбаченому кредитним договором, повернути іпотекодержателю в кінцевий термін до 14.07.2017 року заборгованість по кредиту у розмірі 71000 доларів США.

Відповідно до пункту 1.2 іпотечного договору предметом іпотеки є житловий будинок з належними до нього спорудами під номером один-три (№1-3), який розташований в місті Чернівці, по вулиці Можайського.

Іпотечний договір від 17.07.2007 року посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за №7283, у звязку із чим накладено заборону на відчуження зазначеного в цьому договорі житлового будинку з належними до нього спорудами під номером один-три (№1-3), який розташований в місті Чернівці, по вулиці Можайського і належить іпотекодавцюЧерномизу А.М., до припинення цього договору іпотеки.

17.12.2012 року між ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (правонаступник Акціонерного комерційного Промислово-Інвестиційного банку) та ПАТ Альфа-Банк укладено договір про відступлення прав вимоги.

17.12.2012 року між ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та ПАТ Альфа-Банк укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення, зареєстрований у реєстрі за номером 1421, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6

28.10.2013 року ПАТ Альфа-Банк звернулося до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 з заявою про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по зміні іпотекодержателя за договорами забезпечення, права за якими були відступлені.

08.11.2013 року ОСОБА_3, розглянувши заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яку подало ПАТ Альфа-Банк для проведення державної реєстрації іншого речового права, а саме: іпотеки, та документи, подані для проведення державної реєстрації прав прийняла рішення №7751750, яким провела державну реєстрацію іншого речового права--іпотеки на будинок 1-3, Чернівецька обл., м.Чернівці, вул. Можайського, за ПАТ Альфа-Банк.

Не погоджуючись з вказаними діями відповідача, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою ст.2 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі Закон № 1952-IV), передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно-офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону № 1952-IV визначено, що державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до ст. 10 Закону № 1952-IV у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Частина перша статті 15 Закону № 1952-IV встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до ст. 16 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст. 24 Закону № 1952-IV передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено зокрема у разі подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію.

Згідно п. 15 Порядку № 868 під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, зокрема щодо обов'язкового дотримання письмової форми правочи

Згідно з ч.2 ст.24 Закону № 1952-IV, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Аналіз вищезазначених правових норм вказує на те, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації; у свою чергу рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації.

Таким чином, в межах спірних правовідносин необхідно встановити наявність підстав для проведення державної реєстрації прав зміни умов обтяження об'єкта нерухомості та внесення відповідного запису про державну реєстрацію права іпотеки на спірний об'єкт нерухомого майна за ПАТ "Альфа-Банк".

Відповідно до ст. 1 Закону України від 05.06.2003 року №898 "Про іпотеку" (далі Закон №898) іпотека-вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.1 ст. 3 Закону №898 іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868, затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п. 2 Порядку № 868 державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії.

Тобто, нотаріус при вчиненні реєстраційних дій щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень виступає суб'єктом владних повноважень в розумінні статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому, повноваження нотаріусів на вчинення реєстраційних дій були пов'язані з одночасним вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном. В свою чергу, нотаріальні дії, які вчиняють нотаріуси, визначені в ст. 34 Закону України Про нотаріат, зокрема, це посвідчення правочинів.

Згідно п. 15 Порядку № 868 під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, зокрема щодо обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення.

Відповідно до п. 37 Порядку № 868 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, серед іншого, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат.

Відповідно до п. 56 Порядку № 868 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, також подається документ, що підтверджує наявність факту згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу іншому речового права на таке майно.

В силу п. 64 Порядку № 868 державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою, зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою, анулювання та видачі нової заставної, відступлення прав за іпотечним договором або передачі заставної, видачі дубліката заставної, припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводяться з урахуванням особливостей, визначених цим Порядком.

В п. 67 Порядку № 868 визначено, що для проведення державної реєстрації відступлення прав за іпотечним договором заявник також подає укладений в установленому законом порядку договір, відповідно до якого відбувається відступлення прав.

В свою чергу, згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України Про іпотеку правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Норма цієї статті кореспондується з нормою ст. 513 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що підставою для вчинення відповідачем реєстраційних дій по реєстрації іпотекодержателем нерухомого майна публічного акціонерного товариства Альфа-Банк мав бути посвідчений самим відповідачем договір, відповідно до якого відбувається відступлення прав.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, договір відступлення, предметом якого виступало нерухоме майно позивача, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 17.12.2012 року, який зобов'язувався одночасно провести реєстраційні дії щодо зміни іпотекодержателя у всіх договорах, які визначені у додатку до договору відступлення, згідно списку боржників публічного акціонерного товариства Альфа-Банк, однак, реєстраційні дії щодо зміни іпотекодержателя у іпотечному договорі від 17.07.2007 р. №7283 були проведені іншим державним реєстратором-приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3

Крім того, як було зазначено вище, однією з підстав для відмови в державній реєстрації, визначених статтею 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" зазначено те, що заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію.

Так , повноваження нотаріуса визначено ст. 34 Закону України від 02.09.1993 № 3425-XII "Про нотаріат" (далі Закон № 3425-XII).

Відповідно до положень статті 46-1 Закону № 3425-XII нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва та під час здійснення функцій державного реєстратора прав на нерухоме майно має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, здійснює пошук у ньому відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкт незавершеного будівництва, обтяження таких прав та за його результатами формує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який залишається у справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса.

Користування Державним реєстром речових прав на нерухоме майно здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію та/або здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Таким чином, нотаріус виконує функції державного реєстратора виключно у випадках, коли він при цьому вчинює нотаріальну дію з нерухомим майном і проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої нотаріальної дії.

В той же час, судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем не вчинялось жодної з перелічених у статті 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріальної дії зі спірним об'єктом нерухомого майна, а тому він у межах спірних правовідносин не мав передбачених чинним законодавством підстав здійснювати функції державного реєстратора щодо цього майна.

Аналогічна правова позиція по даному питанню висловлена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 21 січня 2015 року у справі №К/800/66279/13 та від 02 лютого 2016 у справі №К/800/44973/15 .

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що спірне рішення відповідача про державну реєстрацію обтяження від 08.11.2013 року № 7751750 є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно посилань апелянта як на підставу для задоволення апеляційної скарги, на те, що він не погоджується з ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 21.02.2017 року про відмову в задоволенні його клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного оскарження в даному випадку є постанова Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року, а не ухвала від 21.02.2017 року, на яку ПАТ «Альфа-Банк» мав можливість подати апеляційну скаргу в порядку ч.3 ст.186 КАС України, однак як свідчать матеріали справи, таким правом не скористався, що дає суду підстави вважати, що скаржник фактично погодився з вказаним процесульним документом.

За вказаних обставин колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а тому вона є такою, що не підлягає задоволенню.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8