Справа № 804/6113/17
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2017 р. Справа № 804/6113/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2,
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "АКТА" до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6 про визнання протиправними дій і визнання протиправним та скасування наказу,-
Приватне акціонерне товариство "АКТА" звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, в якому з урахуванням уточненого адміністративного позову від 06.10.2017року просить суд:
-визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" ОСОБА_5 щодо визнання нікчемними договорів та направлення повідомлень про нікчемність правочинів із вимогами про необхідність повного та належного виконання умов Кредитного договору №01-1168/Т від 21 грудня 2012 року, а саме щодо правочинів (договорів): договір поруки №01-1168/Н/1 від 25.07.2014 року, що укладений між ПАТ «АКТАБАНК», Приватним акціонерним товариством «АКТА» та ОСОБА_6;
- визнати протиправним та скасувати наказ «Щодо заходів, повязаних з наслідками виявлення нікчемних правочинів» від 08.08.2017 року № 86, винесений Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Актабанк" ОСОБА_5.
В обґрунтування позовних вимог ПАТ «АКТА» посилалось на те, що 21 грудня 2012 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ПАТ «АКТА» було укладено Кредитний договір №01-1168/Т. На забезпечення виконання приватним акціонерним товариством «АКТА» зобовязань за Кредитним договором було укладено: договір поруки №01-1168/Н/1 від 25.07.2014 року, між ПАТ «АКТАБАНК», ПАТ «АКТА» та ОСОБА_6. З урахуванням того, що в строк визначений Кредитним договором, ПрАТ «АКТА» не було виконано зобов'язання щодо повернення суми кредиту, то ПАТ «АКТАБАНК» повністю погасив заборгованість за Кредитним договором шляхом договірного списання грошових коштів ОСОБА_6 (третьої особи 1) згідно договору поруки №01-1168/Н/1 від 25.07.2014 року. Проте, на поштову адресу позивача надійшло від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" ОСОБА_5 повідомлення № 1471 від 08.08.2017 року про нікчемність зазначених вище правочинів, а саме: Договору поруки №01-1168/Н/1 від 25.07.2014 року, що укладений між ПАТ «АКТАБАНК», приватним акціонерним товариством «АКТА» та ОСОБА_6. Повідомлення про нікчемність обґрунтовано пп.1,2,5,6,7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та винесено на підставі перевірки Кредитного договору №01-1168/Т від 21 грудня 2012 року. Позивач вважає, що дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" ОСОБА_5, щодо визнання нікчемними правочинів, викладених в Повідомлені є противоправними та незаконними, чим порушено права та законні інтереси Приватного акціонерного товариства «АКТА».
У судовому засіданні позивач позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, а також надали до матеріалів справи письмові заперечення в обґрунтування, яких зазначено, всі дії відповідача було здійснено з дотриманням чинного законодавства та просила у задоволенні позову з урахуванням його уточнень відмовити.
Третя особа у судове засідання не зявилась про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала письмові пояснення, та просила розглядати справу без її участі.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі Постанови Правління Національного банку України від 16.09.2015 року № 576 Про віднесення Публічного акціонерного товариства АКТАБАНК до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.09.2014 року прийнято рішення № 90 про запровадження в Банку з 17.09.2014 року тимчасової адміністрації.
Згідно постанови Правління Національного банку України від 15.01.2015 №19 Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКТАБАНК, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.01.2015 № 6 Про початок процедури ліквідації ПАТ АКТАБАНК та делегування повноважень ліквідатора банку термін дії ліквідації банку до 15 січня 2018 року.
Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 31.05.2017 № 1217 Про заміну уповноваженої особи фонду на ліквідацію ПАТ АКТАБАНК, з 07.06.2017 року призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію та делеговано всі повноваження ліквідатора ОСОБА_7 ОСОБА_5 (далі - Уповноважена особа Фонду).
У відповідності до підпункту 8 частини 1 статті 48 Закону, Фонд/Уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону. Згідно частини 2 статті 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб (далі -Закон), протягом дії тимчасової адміністрації Фонд/Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня: впровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), щодо нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
На виконання вищезазначених вимог Закону, відповідачем була проведена перевірки договорів при кредитуванні ПрАТ «АКТА» за кредитним договором № 01-1668/Т від 21.12.2012 року за результатами якої було складено повідомлення про нікчемність наступного правочину а саме: Договору поруки №01-1168/Н/1 від 25.07.2014 року укладеного між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_8 у забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору Прат «АКТА» від 21.12.2012 року, згідно п. 1, 2, 5, 6, 7 ч. З ст. 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.
Суд вирішуючи питання щодо правомірності дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" ОСОБА_5, виходить з такого.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків регулюються та визначаються Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.
Відповідно до п. 1 розділу III Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затвердженого Рішенням № 826 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2016р., правочини (договори) є нікчемними у разі наявності підстав, визначених частиною третьою статті 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб та/або іншими законами, що підтверджується відповідними доказами.
Відповідач, обґрунтовуючи свої вимоги, викладені в оскаржуваних повідомленнях про нікчемність правочинів, зазначає, що з боку ОСОБА_7 «АКТАБАНК» відбулось безоплатне відлучення майна, оскільки договір поруки від 25.07.2014 року №01-1168/Н/1 складений у забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору Прат «АКТА» від 21.12.2012 року, укладені з порушенням чинного законодавства України та вимог Національного банку України та внутрішніх процедур Банку, в звязку з чим, є нікчемними з підстав, визначених пунктами 1, 2, 5, 6, 7 частини третьої статті 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Однак зазначені обставини не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
Відповідно до ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що 21 грудня 2012 року, між Публічним акціонерним товариством АКТАБАНК та Приватним акціонерним товариством "АКТА" було укладено Кредитний договір №01-1168/Т.
Відповідно до ч. 1 статті 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до ч. 1 статті 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержагель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно ч.1. статті 583 ЦК України, заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).
На забезпечення виконання Приватним акціонерним товариством "АКТА" зобов'язань за Кредитним договором №01-1168/Т, між Публічним акціонерним товариством АКТАБАНК, Приватним акціонерним товариством "АКТА" та ОСОБА_6, як майновим поручителем, було укладено Договір поруки №01-1168/Н/1 від 25.07.2014 року.
Вказаний правочин був спрямований на надання банку додаткових гарантій виконання зобов'язань за Кредитним договором №01-1168/Т від 21 грудня 2012 року.
Відповідно до ч. 1 статті 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
З урахуванням того, що в строк визначений Кредитним договором, ПрАТ «АКТА»
не було виконано зобов'язань щодо повернення суми кредиту, то ПАТ АКТАБАНК повністю погасив заборгованість за Кредитним договором шляхом договірного списання грошових коштів ОСОБА_6 (Третьої особи -1) згідно договору поруки від 25.07.2014 року № 01-1168/Н/1.
Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не забороняє відступлення права вимоги за зобов'язаннями банку, третій особі яка виконала зобов'язання боржника, а згідно з положеннями статей 512 Цивільного кодексу України передбачено заміну кредитора у зобов'язанні та перехід до нового кредитора прав первісного кредитора у зобов'язанні у разі виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).
Відповідачем не заперечувалось, що, ПрАТ «АКТА» було здійснено погашення заборгованості за Кредитним договором №01-1168/Т, на підставі Договору поруки від 25.07.2014 року №01-1168/Н/1.
Отже, третя особа вчинила на користь ПАТ «АКТАБАНК» відповідні майнові дії, а саме: надала Банку право здійснювати договірне списання грошових коштів з поточних/депозитних рахунків, у розмірі достатньому для задоволення ПАТ «АКТАБАНК» своїх грошових вимог для погашення заборгованість ПрАТ «АКТА». Банк, в свою чергу, не приймав на себе зобовязань, а навпаки отримав погашення зобовязань на свою користь.
Відповідач не зазначив посилань на будь-які докази, що підтверджують факт безоплатного відчуження майна з баку ПАТ «АКТАБАНК», або відмови останнього від майнових вимог, тому його твердження щодо нікчемності правочинів є лише припиненням.
Таким чином, укладення та фактичне виконання Сторонами правочинів, призвело до погашення зобов'язання позивача перед ПАТ АКТАБАНК за рахунок майнових прав Позивача, а визнання їх Відповідачем нікчемними, призвело до порушення прав позивача.
Вирішуючи питання, щодо нікчемності Договору №01-1168/Н/1 від 25.07.2014 року, передбачених п.п. 1, 2, 5, 6, 7 ч. З ст. 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, суд зазначає наступне.
У відповідності до частини третьої статті 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.
Визначаючи підстави для визнання правочину нікчемним, відповідач у повідомленні (а.с.16) послався на положення п.1,2,5,6,7 ч.3 ст.38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.
Суд вважає, що відповідачем не доведено наявності підстав для визнання укладених правочинів нікчемним з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з такихпідстав:
1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов 'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.
2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;
5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України Про банки і банківську діяльність;
6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.
Суд зазначає, що в оскаржуваних наказах Уповноважена особа посилається на одночасну наявність підстав визнання нікчемними правочинів, визначених в пунктах 1, 7, 8 частини 3 статті 38 вказаного Закону.
У направленому повідомлені про нікчемність правочинів здійснено посилання на наявність підстав визнання відповідних правочинів нікчемними, зазначених у пунктах 1, 2, 5, 6, 7 частини 3 статті 38 Закону №4452-VI.
У наданих протоколах засідань комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями не визначаються підстави визнання нікчемними правочинів із посиланням на відповідні пункти частини 3 статті 38 Закону №4452-VI.
Визначена розбіжність свідчить про неповну оцінку наявності підстав для визнання правочинів нікчемними, що призвело до прийняття необґрунтованих рішень.
З матеріалів справи встановлено, що позивач, уклавши договір поруки, за яким поручитель ОСОБА_6 поручився перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку, забезпечивши тим самим зобовязання по перерахуванню ПАТ АктаБанк коштів за кредитним договором від 21.12.2012року. Укладення та фактичне виконання правочинів, які визнані відповідачем нікчемними, призвело до погашення зобовязання перед ПАТ АктаБанк за рахунок ОСОБА_6 із прибутковим кінцевим показником для банку.
Отже, уклавши зазначені вище договори, банк не приймав на себе жодних зобов'язань, а навпаки, набув можливість задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення, а отже такі договори не могли призвести до неплатоспроможності банку або неможливості виконання його грошових зобов'язань перед кредиторами.
Так, згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Положеннями статті 228 Цивільного кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Отже, положеннями ст.228 ЦК України визначено поняття нікчемного правочину і таким правочином є правочин, який порушує публічний порядок (ч.1, 2 ст.228 ЦК України). При цьому, визнання такого правочину недійсним у судовому порядку не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України). Крім цього, ч.3 ст.228 ЦК України визначено правові наслідки правочину, вчиненого з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам і такий правочин є оспорюваним, який може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.
Відповідачем не наведено, а судом не встановлено доказів, які б свідчили, що спірні правочини є таким, що порушує публічний порядок, спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.
Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання Уповноваженою особою правочинів нікчемними та направлення з цього приводу повідомлень.
Крім того, відповідно до п. 5 розділу II Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затвердженого Рішенням № 826 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2016р., перевірка правочинів (договорів) на предмет нікчемності проводиться Комісією у період здійснення Фондом тимчасової адміністрації банку. У разі необхідності проведення перевірки протягом процедури ліквідації банку така перевірка повинна бути завершена не пізніше шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку. За рішенням виконавчої дирекції Фонду перевірку може бути продовжено, але не більше, ніж на шість місяців.
Отже згідно діючого Порядку, відповідачем порушено строк проведення перевірки правочинів ПАТ АктаБанк на предмет нікчемності, оскільки вона мала бути проведена та закінчена в річний (максимальний) термін від дня початку процедури ліквідації, а саме до 15.01.2016 року.
З системного аналізу матеріалів справи, пояснень сторін, вищенаведених норм права суд дійшов висновку про відсутність підстав визнання правочинів нікчемними із зазначених уповноваженою особою підстав як в оскаржуваних наказах так і в направлених повідомленнях.
Окремо суд зазначає про недотримання положень частини 2 статті 38 Закону №4452-VI, оскільки закон визначає обмеження строками проведення перевірок на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті, оскільки така перевірка проводиться виключно протягом дії тимчасової адміністрації.
Так, відповідно до пункту 5 розділу ІІ наведеного Порядку №826 перевірка правочинів (договорів) на предмет нікчемності проводиться Комісією у період здійснення Фондом тимчасової адміністрації банку.
У разі необхідності проведення перевірки протягом процедури ліквідації банку така перевірка повинна бути завершена не пізніше шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку. За рішенням виконавчої дирекції Фонду перевірку може бути продовжено, але не більше, ніж на шість місяців.
Проаналізувавши зазначене, суд приходить до висновку, що норми підзаконного нормативно-правового акту суперечать вимогам Закону України Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб, оскільки визначають не передбачені законом повноваження Фонду та Уповноваженої ним особи, наділяють додатковими повноваженнями Комісію з перевірки правочинів.
Суд наголошує, що перевірка правочинів на предмет їх нікчемності повинна бути проведена у період здійснення Фондом тимчасової адміністрації банку, а не у період його ліквідації.
Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання Уповноваженою особою правочинів нікчемними та направлення з цього приводу повідомлень.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч. ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.
У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Частиною 2 ст. 162 КАС України встановлено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.
Із системного аналізу викладених положень та обставин справи вбачається, що позовні вимоги про визнання протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" ОСОБА_5 щодо визнання нікчемними договорів та направлення повідомлень про нікчемність правочинів із вимогами про необхідність повного та належного виконання умов Кредитного договору №01-1168/Т від 21 грудня 2012 року, а саме щодо правочинів (договорів): договір поруки №01-1168/Н/1 від 25.07.2014 року, що укладений між ПАТ «АКТАБАНК», Приватним акціонерним товариством «АКТА» та ОСОБА_6; визнання протиправним та скасувати наказ «Щодо заходів, повязаних з наслідками виявлення нікчемних правочинів» від 08.08.2017 року № 86, винесений Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Актабанк" ОСОБА_5, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, тому судові витрати в розмірі 3200 гривень, підлягають стягненню на користь Приватного акціонерного товариства "АКТА" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "АКТА" до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6 про визнання протиправними дій і визнання протиправним та скасування наказу задовольнити.
Визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" ОСОБА_5 щодо визнання нікчемними договорів та направлення повідомлень про нікчемність правочинів із вимогами про необхідність повного та належного виконання умов кредитного договору №01-1168/Т від 21 грудня 2012 року, а саме щодо правочинів (договорів): договір поруки №01-1168/Н/1 від 25.07.2014 року, що укладений між ПАТ "АКТАБАНК", Приватним акціонерним товариством "АКТА" та ОСОБА_6.
Визнати протиправним та скасувати Наказ "Щодо заходів, пов'язаних з наслідками виявлення нікчемних правочинів" від 08.08.2017 року №86, винесений Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" ОСОБА_5.
Присудити на користь Приватного акціонерного товариства "АКТА" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 3200 гривень.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 13.10.2017 року.

Суддя В.В ОСОБА_1