Справа № 148/2453/13-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 148/2453/13-а

Головуючий у 1-й інстанції: Ковганич С.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

18 жовтня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2013 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області, в якому просив: визнати дії управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії протиправними; зобовязати управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області зробити перерахунок та виплатити додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, згідно ст. 39 і ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної за правилами, передбаченими частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та доплату до пенсії у розмірі мінімальної заробітної плати відповідно до Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» починаючи із 21 грудня 2010 року по день припинення такого права з урахуванням реальної мінімальної пенсії та мінімальної заробітної плати згідно Законів України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів» №107-VI, «Про Державний бюджет України на 2009 рік» №835- VI, «Про Державний бюджет України на 2010 рік», «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23.12.2010 р. №2857, «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» №1646- VI, «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ за різницею раніш виплачених сум, перераховуючи пенсію надалі відповідно до збільшення прожиткового мінімуму і заробітної плати; зобовязати управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області виплачувати в подальшому додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, згідно ст.39 і ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до збільшення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати.

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2013 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано дії управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області щодо відмови в перерахунку та виплаті недоплаченої додаткової пенсії та доплати ОСОБА_2 в період до 23.07.2011 року - протиправними. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області провести перерахунок ОСОБА_2 починаючи з 1.03.2011 року та виплатити до часу втрати такого права, з урахуванням раніше виплачених сум: доплату до пенсії відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі однієї мінімальної заробітної плати; додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком. Вимоги щодо стягнення коштів до початку перебігу строку позовної давності залишено без розгляду. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного зясування обставин справи і, як наслідок - невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Згідно зі ст.ст.183-2, 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити, а постанову суду без змін, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_2 є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, що підтверджується посвідченням серії В-І №666324 виданим Вінницької облдержадміністрацією 23 грудня 1992 року, особою, яка проживає на території посиленого радіоекологічного контролю та отримувала додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоровю.

У послідуючому , позивачка звернулася до управління з заявою про перерахунок призначеної їй пенсії відповідно до ст. ст. 39 та 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року в розмірі: доплати - однієї мінімальної заробітної плати і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю - 15% мінімальної пенсії за віком.

Листом управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі №12280 К-03 від 31.05.2011 року позивачці відмовлено у вказаному перерахунку та повідомлено, що додаткова пенсія нараховувалася і виплачувалася у наступних розмірах: з 01.07.2010 року 35 грн. 45 коп.; з 01.10.2010 року 36 грн. 15 коп.; з 01.12.2010 року 36 грн. 70 коп.; з 01.01.2011 року 37 грн. 50 коп.; з 01.04.2011 року 38 грн. 20 коп., крім того розмір підвищення непрацюючим проживаючим в зоні посилення радіологічного контролю становив з 01.07.2010 року 5 грн. 20 коп.

Однак, ОСОБА_2, вважаючи дані дії відповідача незаконними та такими, що порушують її права та , звернулася з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, та отримує пенсію та часткову доплату за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначену у відповідності до ст.ст. 39, 51 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст. 51 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 4 категорії призначається у розмірі 15 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно до ч.1 ст. 39 вищевказаного Закону, пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата до пенсії, яка становить у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Всупереч ст.ст. 39, 51 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи позивачу вказані доплати виплачувалися частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановами Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року та №530 від 28.05.2008 року

З огляду на те, що Закон України Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи має вищу юридичну силу в порівняні з Постановами Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року та №530 від 28.05.2008 року відповідач не правомірно виплачував додаткову пенсію в меншому розмірі ніж це передбачено ст.ст. 39, 51 зазначеного Закону.

Колегія суддів зазначає, що своїми діями відповідач допустив звуження змісту та обсягу прав та свобод позивачки, передбачених ст. 22 Конституції України, в якій зазначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Також безпідставним є посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування встановленого вказаній категорії громадян підвищення пенсії, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України»)

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання провести виплати, передбачені ст.ст. 39, 51 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім того, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо періоду в який порушене право позивачки на доплату, як непрацюючому пенсіонеру, який постійно проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю та додаткову пенсію, як постраждалому від Чорнобильської катастрофи 4 категорії відповідно до вимог, встановлених ст.ст. 39,51 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано суду достатньо належних доказів, які б свідчили про неправомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 71, 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Тульчинському районі Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 01 жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4