Справа № 820/1134/17
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

11 жовтня 2017 р. №820/1134/17

Харківський окружний адміністративний суд у колегіальному складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

суддів - Білової О.В., Мельникова Р.В.,

при секретарі судового засідання - Принцевській Ю.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 поліції України, Головного управління ОСОБА_3 поліції в Харківській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ОСОБА_3 поліції в Харківській області, в якому просить суд стягнути з ГУНП в Харківській області середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2017 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача ОСОБА_3 поліцію України.

В обґрунтування позову зазначив, що в порушення вимог Кодексу законів про працю України, Закону України «Про оплату праці» Головним управлінням ОСОБА_3 поліції в Харківській області не здійснено розрахунку по заробітній платі при звільненні, що призвело до порушення його прав на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представники відповідачів, Головного управління ОСОБА_3 поліції в Харківській області та ОСОБА_3 поліції України, у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Харківській області Департаменту внутрішньої безпеки ОСОБА_3 поліції України.

Наказом ОСОБА_3 поліції України від 15.11.2016 р. №856 о/с призначено підполковника поліції ОСОБА_2 оперуповноваженим управління кримінальної поліції Головного управління ОСОБА_3 поліції в Харківській області з посадовим окладом 2500 грн., звільнивши його з посади оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Харківській області Департаменту внутрішньої безпеки(а.с.71).

Наказом Головного управління ОСОБА_3 поліції в Харківській області від 30.12.2016 р. №598 о/с звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 4 (у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частиною 1 статті 77 Закону України «Про ОСОБА_3 поліцію» підполковника поліції ОСОБА_2 оперуповноваженого кримінальної поліції ГУНП в Харківській області, з 03.01.2017 р.(а.с.12).

Згідно вказаного наказу стаж служби в поліції позивача на день звільнення для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки складає 20 років 04 місяці 19 днів, у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби складає 20 років 04 місяці 19 днів, у пільговому обчисленні складає 25 років 04 місяці 19 днів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Кодексу законів про працю України кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Приписами ст. 4 Кодексу законів про працю України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Твердження позивача, що відповідачем порушено вимоги ст. 116 КЗпП України, згідно якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться у день звільнення є хибним з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 94 Закону України "Про ОСОБА_3 поліцію" передбачено, що поліцейські отримують грошове забезпечення. Розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Згідно ч. 2 ст. 94 Закону України "Про ОСОБА_3 поліцію" порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Приписами п. 3 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським ОСОБА_3 поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260, встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії, одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п. 1, 2 розділу IV Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським ОСОБА_3 поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом МВС України від 06.04.2016 р. №260, у разі переміщення по службі (переведення, відрядження, переходу), а також звільнення поліцейського зі служби в поліції фінансовий підрозділ зобовязаний виплатити йому належні види грошового забезпечення, про що зробити відповідні записи в грошовому атестаті за формою, визначеною у додатку 2 до цих Порядку та умов.

Згідно з грошовий атестат поліцейським видається:

1) в усіх випадках переміщення з одного органу поліції до іншого;

2) при переведенні до Збройних Сил України, Служби безпеки України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України;

3) при переході у встановленому порядку на роботу до інших міністерств та центральних органів виконавчої влади;

4) при відрядженні поліцейських до інших органів державної влади або підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління цих органів, із залишенням у кадрах ОСОБА_3 поліції у випадках, коли за відрядженими зберігаються права, пільги та переваги, якими користуються відповідно до чинного законодавства поліцейські, що проходять службу в поліції;

5) у разі звільнення із займаної посади у звязку із зарахуванням до ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання.

З наведеного слідує, що позивач повинен був самостійно звернутися для отримання грошового атестату до ДВБ НП України та передачі його ГУНП в Харківській області для подальшого нарахування грошового забезпечення.

Однак, вказаного позивачем здійснено не було та відповідно до пояснень представника ДВБ НП України, що надані на виконання ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2017 р., ОСОБА_2 не звертався за видачею грошового атестату, таким чином, останній зберігається у відділі фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Департаменту(а.с.102).

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.04.2005 року №318 Про удосконалення механізму виплати заробітної плати працівникам бюджетних установ та державної соціальної допомоги встановлено, що виплата заробітної плати працівникам бюджетних установ здійснюється за їх письмовою згодою через уповноважені банки, які визначаються за результатами конкурсного відбору у Порядку проведення конкурсного відбору банків, через які здійснюється виплата пенсій, грошової допомоги та заробітної плати працівникам бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. №1231.

Згідно наданих до матеріалів справи письмових пояснень, працівниками Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Харківській області неодноразово було запропоновано позивачу надати необхідні дані для перерахування заробітної плати(а.с.73).

У звязку з відсутністю у відповідача карткового рахунку та грошового атестату позивача, Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Харківській області на адресу позивача направлено лист №80-29/01-2017, в якому повідомлено останнього про необхідність заявитись до Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку для отримання грошового забезпечення(а.с.70).

З матеріалів справи встановлено, що 27.01.2017 р. позивач прибув до Управління кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області, де був ознайомлений з наказом від 30.12.2016 р. №598 о/с та отримав трудову книжку. Також, позивачу в черговий раз в Управлінні фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку було повідомлено про необхідність подачі номеру карткового рахунку, однак ОСОБА_2 запропонував лиш8е ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податків.

В подальшому, позивачу 31.01.2017 р. було здійснено виплату грошового забезпечення (з утриманням 1,5 % військового збору) всього у сумі 10565,22 грн. в касі ОСОБА_4 в Харківській області, що підтверджується копією платіжної відомості №9(а.с.57).

В ході розгляду справи, судом встановлено, що сума у розмірі 10565,22 грн. нарахована позивачу за періоди починаючи з 15.11.2016 р. по 30.11.2016 р. у розмірі 3509,33 грн., з 01.12.2016 р. по 31.12.2016 р. у розмірі 6580 грн., з 01.01.2017 р. по 03.01.2017 р. у розмірі 636,78 грн.(а.с.56).

Відповідно до п. 13 Розділу І «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським ОСОБА_3 поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 виплата грошового забезпечення поліцейським здійснюється щомісяця в останній день місяця за поточний місяць.

Суд вважає за необхідне вказати, що згідно наказу ОСОБА_3 поліції України від 15.11.2016 р. №856 о/с відповідно до п.п. 1 (у звязку із скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду) п. 3 ч. 1 ст. 65 Закону України «Про ОСОБА_3 поліцію» ОСОБА_2 призначено на посаду оперуповноваженого УКП ГУНП в Харківській області(а.с.104).

При цьому, суд зазначає, що позивач перебуваючи на посаді оперуповноваженого УКП ГУНП в Харківській області з 15.11.2016 р. не вчинив жодних дій для отримання належної йому заробітної плати.

Відповідно до ст. 102 Закону України «Про ОСОБА_3 поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

З аналізу вказаної норми випливає, що виплата одноразової грошової допомоги проводиться після звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про ОСОБА_3 поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п'яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або ОСОБА_3 поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з ч. 4 ст. 9 цього Закону виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, ОСОБА_3 поліцією, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».

Відповідно до наданих представником відповідача, ГУНП в Харківській області, пояснень, службовим листом ОСОБА_3 поліції України від 15.04.2016 р. №4034/03/29-2016 передбачено, що розрахунки потреби в коштах на виплату одноразової грошової допомоги при звільнені поліцейських подавати до ДФЗБО ОСОБА_3 поліції, до 20 числа кожного місяця.

Працівниками УФЗБО за наданим ОСОБА_2 ідентифікаційним номером було встановлено картковий рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк».

У звязку з тим, що фінансування на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні (згідно з черговістю) на позивача надійшло 23.02.2017 р. одноразову грошову допомогу у розмірі 65800 грн. зараховано на картковий рахунок позивача 28.02.2017 р.

Відповідно до абз 2 п. 10 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 р. №393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Пунктом 14 вказаної постанови передбачено, що одноразова та щорічна грошова допомога, передбачена пунктами 10 і 11 цієї постанови, виплачується Міністерством оборони, Міністерством надзвичайних ситуацій, Міністерством внутрішніх справ, ОСОБА_3 поліцією, Міністерством транспорту та зв'язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною інспекцією техногенної безпеки, Державною службою з надзвичайних ситуацій та Управлінням державної охорони за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для їх утримання (за винятком випадків, передбачених абзацом другим цього пункту).

З аналізу наведених приписів законодавства слідує, що виплата поліцейським одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби проводиться ОСОБА_3 поліцією України після звільнення особи зі служби та не входить до повноважень Головного управління ОСОБА_3 поліції в Харківській області.

При цьому діюче законодавство не містить приписів щодо обов'язкової сплати вказаної допомоги у день звільнення особи зі служби.

Отже, виплата оспорюваної грошової допомоги до повноважень роботодавця позивача - ГУ НП в Харківській області не входить.

Враховуючи, що приписами ст. 102 Закону України «Про ОСОБА_3 поліцію» передбачено виплату одноразової грошової допомоги після звільнення зі служби, та обов'язок щодо сплати такої допомоги покладений не на ГУ НП в Харківській області, а на ОСОБА_3 поліцію України, яка не є роботодавцем позивача, колегія суддів приходить до висновку, що наслідки передбачені ст. 117 КЗпП України до відповідачів у справі застосуванню не підлягають.

Таких висновків дійшов Харківський апеляційний адміністративний суд при розгляді аналогічних справ, зокрема №820/1104/17, №820/1025/17, №820/3156/17.

За таких обставин, грошове забезпечення було виплачено позивачу у термін визначений приписами чинного законодавства України, таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 86).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії субєкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні обєктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення субєкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П ОС Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 поліції України, Головного управління ОСОБА_3 поліції в Харківській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 18 жовтня 2017 року.

Головуючий суддя Мар'єнко Л.М.

Судді Білова О.В.

ОСОБА_5