Справа № 804/14352/15
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2017-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «Адамант» до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В обґрунтування заявленого адміністративного позову позивачем зазначено, що відповідачем проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «НВП «Адамант» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства під час фінансово-господарських взаємовідносин із ТОВ «АС-Харків-ХХІ» за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, результати якої зафіксовані в акті від 15.05.2015 №282/22.05/35928576. Під час перевірки податковий орган дійшов до висновку про нереальність господарських операцій позивача із ТОВ «АС-Харків-ХХІ», вказавши на те, що позивачем завищено суму податкового кредиту у лютому 2013 року на 132976,00 грн. Позивач зазначив, що доводи податкового органу не мають під собою ні фактичного, ні правового обґрунтування, оскільки означені правовідносини були реальними та підтверджується всіма необхідними первинними документами. Надання таких документів до перевірки не було можливим, з огляду на те, що ТОВ «НВП «Адамант» такі документи направлені до прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу, у зв'язку із чим, директор позивача був змушений звернутися до прокуратури із усним запитом про надання документів.
Представник позивача у судове засідання не з'явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності повноважного представника позивача в порядку письмового провадження.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Згідно ч. 6 статті 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «НВП «Адамант» зареєстровано Виконавчим комітетом Криворізької міської ради 08.07.2008, перебуває на податковому обліку в Криворізькій південній об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
На підставі наказу від 28.04.2015 №335 фахівцями відповідача проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «НВП «Адамант» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства під час фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «АС-Харків-ХХІ» за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, результати якої оформлені актом від 15.05.2015 №282/22.05/35928576.
Згідно з висновками означеного акта перевіркою встановлено порушення: пп.198.1, п.198.2, п.198.3, п. 198.4, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) п.201.4, п.201.6, п.201.10 ст.201 ПК України, в результаті чого ТОВ «НВП «Адамант» завищено суму податкового кредиту у лютому 2013 року по взаємовідносинам із ТОВ «АС-Харків-ХХІ» на 132976,00 грн.
На підставі акта перевірки від 15.05.2015 №282/22.05/35928576 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 28.05.2015:
У відповідності до положень п. 44.3 та п. 44.6 ст. 44 ПК України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
У разі ліквідації платника податків документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів, що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.
У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Суд зазначає, що у відповідності до ст. 159 Кримінального процесуального кодексу України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).
Тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв'язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв'язку, без їх вилучення.
Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.
Проте, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи зазначені документи у ТОВ «НВП «Адамант» не вилучалися на підставі ухвали слідчого судді, суду, а у самій вимозі Прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу від 17.04.2015 №41-1803-14 зазначено про необхідність надання до Прокуратури Інгулецького району м.Кривого Рогу запитуваної інформації та завірених копій документів.
Таким чином, позивач повинен був на виконання вимог п.44.3 ст.44 ПК України забезпечити зберігання оригіналів первинних документів, які були підставою для формування податкового обліку.
Суд погоджується з висновками відповідача, зробленими в акті від 15.05.2015 №282/22.05/35928576 щодо неможливості реального здійснення господарських операцій між ТОВ «НВП «Адамант» та ТОВ «АС-Харків-ХХІ» у періоді, що перевірявся, з огляду на таке.
У відповідності до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 №1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:
1. встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
2. встановлення спеціальної правосуб'єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну , повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
3. встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
4. встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.
5. встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
Аналогічна позиція викладена також у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11, в якому зазначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції.
Судам слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.
Щодо правовідносин між ТОВ «НВП «Адамант» та ТОВ «АС-Харків-ХХІ» судом встановлено таке.
У періоді, що перевірявся, позивач декларував взаємовідносини з придбання товарів (обладнання та комплектуючих) у ТОВ «АС-Харків-ХХІ» на підставі договору купівлі-продажу від 01.02.2013 № 546.
Дослідивши зміст договору купівлі - продажу від 01.02.2013 № 546, укладеного між ТОВ «НВП «Адамант» та ТОВ «АС-Харків-ХХІ» та первинні документи, складені на підставі означеного договору, суд не приймає такі документи як докази на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій між означеними підприємствами, з огляду на таке.
Щодо встановлення руху активів в процесі здійснення господарської взаємодії, суд зазначає, що доказів транспортування товару від ТОВ «АС-Харків-ХХІ» до ТОВ «НВП «Адамант» позивачем не надано.
Разом з тим, згідно з п. 3.1. договору купівлі - продажу від 01.02.2013 №546, місце, строки постачання товару зазначаються у додатках (специфікаціях), які є невід'ємною частиною договору, проте таких додатків (специфікацій) з визначенням умов постачання до вказаного договору позивачем не надано.
Податковим органом встановлено, що постачальник ТОВ «АС-Харків-ХХІ» не є виробником поставленого на підставі договору купівлі- продажу від 01.02.2013 № 546 ТОВ «НВП «Адамант» товару. Згідно з даними Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ «АС-Харків-ХХІ» також не здійснювало придбання вказаних товарів, що вказує про неможливість фактичного їх постачання в адресу позивача.
Згідно з п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
При цьому п.198.2 ст.198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
У відповідності до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
У відповідності до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України №1936/11/13-11 від 01.11.2011 «Щодо підтвердження даних податкового обліку» документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13 судам слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.
Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини: результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).
Судом також встановлено, що всі первинні документи, надані позивачем на підтвердження реальності господарських операцій із ТОВ «АС-Харків-ХХІ» від останнього підписані директором ОСОБА_2, саме ця особа згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань значиться керівником ТОВ «АС-Харків-ХХІ» з 14.06.2012 (згідно Статуту).
При оцінці показів посадової особи ТОВ «АС-Харків-ХХІ» суд враховує і правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 05.03.2012 (справа №21-421а11), відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.
На підставі вищевикладеного, суд робить висновок про те, що первинні документи, які містяться в матеріалах справи, надані на підтвердження господарської взаємодії ТОВ «НВП «Адамант» із ТОВ «АС-Харків-ХХІ» є формально складеними, а господарські операції між позивачем та означеним підприємством не є реальними, оскільки судом не встановлено самого факту їх здійснення та не ідентифіковано посадових осіб від ТОВ «АС-Харків-ХХІ», якими б такі операції могли бути вчинені.
Як зазначено у ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд вважає, що відповідачем надано достатні докази, які свідчать про те, що оскаржені податкові повідомлення-рішення прийняті в межах повноважень податкового органу та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, обґрунтовано та правомірно. У той же час, позивач не довів обставин в обґрунтування заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення.
За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.
Згідно зі ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова або службова особа).
Керуючись ст. ст. 94, 122, 128, 159 - 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Царікова