Справа № 817/936/17
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Комшелюк Т.О.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"18" жовтня 2017 р. Справа № 817/936/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В.

Франовської К.С.,

за участю секретаря судового засідання Лібеги С.О.,

позивача та представника Рівненської обласної державної адміністрації,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Рівненської обласної державної адміністрації, ОСОБА_4 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "17" липня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Рівненської обласної ради, Рівненської обласної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинення певних дій ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання неправомірними дій Рівненської обласної ради що до не встановлення регульованих тарифів на автотранспортні перевезення загального користування на приміському та міжміському внутрішньо обласному сполученні, зобов'язання відповідача встановити регульовані тарифи на автотранспортні перевезення загального користування на приміському та міжміському внутрішньо обласному сполученню. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в лютому 2017 року він звернувся до Рівненської обласної ради з приводу підняття тарифів на автотранспортні перевезення загального користування на приміському та міжміському внутрішньо обласному сполученню. Вказане звернення обласна рада направила на розгляд Рівненській обласній державній адміністрації. Остання повідомила позивача про те, що в зв'язку із змінами чинного законодавства тарифи наразі встановлюються перевізниками самостійно і орган виконавчої влади позбавлений повноважень встановлювати та контролювати тарифи у сфері транспорту. Позивач стверджує, що вказані факти не відповідають дійсності, при цьому посилається на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва, в якій в описовій частині вказано, що повноваження щодо встановлення тарифів у сфері транспорту відноситься до повноважень виконавчих органів сільських, селищних та міських рад, в зв'язку з чим просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Судом першої інстанції до участі у справі в якості другого відповідача залучено Рівненську обласну державну адміністрацію.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано бездіяльність Рівненської обласної державної адміністрації щодо не здійснення контролю в частині встановлення/зміни тарифів на послуги з автотранспортних перевезень загального користування на приміському та міжміському внутрішньообласному сполученні протиправною.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Рівненська обласна державна адміністрація, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17.07.2017 року в частині щодо відсутності повноважень Рівненської обласної ради щодо встановлення тарифів на автотранспортні перевезення загального користування в приміському та міжміському внутрішньообласному сполученні та здійсненні контролю за ним є безпідставними та не обґрунтованими скасувати та зобов'язати Рівненську обласну раду встановити та контролювати тарифи на автотранспортні перевезення загального користування в приміському та міжміському внутрішньообласному сполученні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника Рівненської обласної державної адміністрації, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З приводу доводів позивача про наявність повноважень у Рівненської обласної ради встановлювати тарифи на автотранспортні перевезення загального користування в приміському та міжміському внутрішньо обласному сполученні та здійснювати контролю за ними колегія суддів зазначає наступне.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

У статті 43 вказаного Закону закріплено повноваження районних та обласних рад.

Стаття 44 цього ж Закону передбачає делегування повноважень районних і обласних рад відповідним місцевим державним адміністраціям.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що проаналізувавши вказані правові норми чітко вбачається відсутність повноважень обласних рад щодо встановлення тарифів на автотранспортні перевезення загального користування в приміському та міжміському внутрішньо обласному сполученні та здійсненні контролю за ними, тому позовні вимоги позивача до відповідача Рівненської обласної ради є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до пп. 10 п. "а" ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до владних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить затвердження маршрутів і графіків руху місцевого пасажирського транспорту загального користування незалежно від форм власності.

Відповідно до п. 8 ст. 16 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за додержанням правил торгівлі, побутового, транспортного, комунального обслуговування, законодавства про захист прав споживачів.

Крім того, 25.03.2015 року постановою Кабінету Міністрів України №240 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 № 1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)», відповідно до яких вилучена норма щодо регулювання (встановлення) облдержадміністраціями тарифів з перевезення пасажирів і багажу автобусами, які працюють у звичайному режимі руху, у приміському та міжміському внутрішньо обласному сполученні.

Отже, вартість проїзду пасажирів автобусами приміських міжміських маршрутів, на даний час, встановлюється перевізниками самостійно. Тобто, безпосередньо встановлення тарифів у сфері транспортних послуг належить до компетенції перевізників, а не обласних рад чи обласних державних адміністрацій. Вказані тарифи встановлюються на підставі економічно обґрунтованих витрат за тарифними зонами, відповідно до Методики розрахунку тарифів на послуги пасажирського автомобільного транспорту. Затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв'язку України 17.11.2009 №1175 із змінами та доповненнями.

Стосовно твердження відповідача 2 щодо відсутності у останнього повноважень по здійсненню контролю за встановленими перевізниками тарифами у сфері транспортних послуг, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалось вище пунктом 8 статті 16 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за додержанням правил торгівлі, побутового, транспортного, комунального обслуговування, законодавства про захист прав споживачів.

Пунктом 2 статті 20 цього ж Закону встановлено, що місцева державна адміністрація забезпечує організацію обслуговування населення підприємствами, установами та організаціями житлово-комунального господарства, зв'язку, телебачення, радіомовлення, торгівлі та громадського харчування, побутового і транспортного обслуговування незалежно від форм власності.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про автомобільний транспорт» державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту спрямовані, зокрема, на забезпечення балансу інтересів держави, органів місцевого самоврядування, користувачів транспортних послуг та підприємств, установ, організацій, інших юридичних та фізичних осіб - суб'єктів господарювання на автомобільному транспорті незалежно від форм власності. При цьому державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту реалізується шляхом проведення центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування економічної, тарифної, науково-технічної та соціальної політики, ліцензування, стандартизації та сертифікації на автомобільному транспорті, задоволення потреб автомобільного транспорту в паливно-енергетичних і матеріально-технічних ресурсах і транспортних засобах.

Статтею 10 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що тарифна політика на автомобільному транспорті має сприяти вирішенню, зокрема, таких завдань, як забезпечення стабільності, прозорості та прогнозованості тарифів.

Згідно із статтею 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», обласні державні адміністрації формують у приміському та міжміському сполученні мережу автобусних маршрутів загального користування, що не виходять за межі території області, та здійснюють в межах своїх повноважень контроль за дотриманням законодавства у сфері автомобільного транспорту на відповідній території.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про автомобільний транспорт», забезпечення організації пасажирських перевезень покладається, зокрема: на приміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території області (внутрішньо обласні маршрути), - на обласні державні адміністрації; на приміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі району, - на районні державні адміністрації.

Враховуючи викладене, у відповідних обласних та районних державних адміністрацій наявні повноваження та функції контролю за перевізниками, які здійснюють обслуговування пасажирів на маршрутах загального користування на відповідних територіях.

Колегія суддів наголошує, що до введення в дію постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 240 «Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 № 1548» (далі - Постанова № 240), тарифи на перевезення пасажирів автобусами, що працюють у звичайному режимі руху, перебували в державному регулюванні, а саме: тарифи на перевезення пасажирів автобусами, які працюють у звичайному режимі руху на приміських та міжміських автобусних маршрутах, встановлювались обласними державними адміністраціями.

Отже, після прийняття Постанови №240, державне регулювання вартості послуг з перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування було відмінено, та у такий спосіб перевізники отримали право на встановлення тарифів з перевезення пасажирів автобусами, які працюють в звичайному режимі руху на приміських та міжміських автобусних маршрутах.

Разом з тим скасування державного регулювання тарифів на послуги з перевезення пасажирів відповідно до вказаної Постанови КМУ не свідчить про втрату державними органами контрольних функцій в питанні ціноутворення щодо цих послуг та про відсутність необхідності забезпечення обґрунтованості встановлення таких тарифів.

Відповідно до статей 43 і 44 Закону України «Про автомобільний транспорт», визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах, організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. Зокрема, згідно з частиною третьою статті 43 вказаного Закону, на конкурс виносяться маршрути із затвердженими паспортами. У свою чергу паспорт маршруту визначається Законом як документ, що містить схему маршруту, розклад руху, таблицю вартості проїзду, графіки режимів праці та відпочинку водіїв тощо (стаття 1 Закону).

Згідно пункту 10 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1081 (далі - Порядок), організатор затверджує умови конкурсу, в тому числі обов'язкові, відповідно до статті 44 Закону України «Про автомобільний транспорт». Крім обов'язкових умов, організатор може затверджувати додаткові умови конкурсу (наявність у перевізника GPS-системи, встановленої на транспортних засобах, які пропонуються для роботи на автобусному маршруті, тощо).

Отже, запропонована перевізниками вартість перевезення пасажирів може фіксуватись під час проведення конкурсу.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про автомобільний транспорт», відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньо обласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, в якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Згідно з Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 р. № 176 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2007 р. №1184, з подальшими змінами) (далі - Правила), регулярні перевезення організовують відповідні органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування (організатори регулярних перевезень) згідно з програмами розвитку автомобільного транспорту на відповідній території з метою задоволення потреби населення у перевезеннях з урахуванням пропозицій громадян, підприємств, установ, організацій і перевізників (п. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 910 Цивільного кодексу України, за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а в разі здавання багажу - також за його провезення.

Згідно з Правилами, за договором перевезення пасажира автобусом перевізник зобов'язується безпечно перевезти пасажира до пункту призначення, а в разі здавання ним багажу - доставити до пункту призначення багаж та видати його пасажиру або уповноваженій ним особі. Пасажир зобов'язується внести установлену плату за проїзд, а в разі здавання багажу до багажного відділення - плату за його перевезення (п. 40). Пасажир повинен мати квиток на проїзд, квитанцію на перевезення багажу міжміськими маршрутами регулярних перевезень, які дійсні тільки на зазначений у них день і рейс автобуса (п. 41).

Отже, найважливішою умовою договору перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування є вартість проїзду.

Враховуючи, що вартість проїзду повинна затверджуватися як частина паспорта маршруту і, крім того, є істотною умовою договору про перевезення, під умовами організації перевезень, які встановлюються у договорах про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, що укладаються між державними адміністраціями та перевізниками, слід розуміти також і ціну (вартість) перевезення пасажирів, тим більше, що перевізники під час проведення конкурсу для визначення відповідного перевізника на автобусних маршрутах загального користування мають змагатися між собою, у тому числі за допомогою пропозиції встановлення відповідної ціни (вартості) послуг перевезення.

Пунктом 55 Порядку передбачено, що організатор конкурсу має право достроково розірвати договір (позбавити дозволу) з автомобільним перевізником, зокрема у разі порушення ним умов договору (дозволу).

У такий спосіб відповідні органи влади, які є організаторами пасажирських перевезень на відповідній території, повністю відповідають за організацію належного перевезення пасажирів, визначення на конкурсних умовах перевізників, укладення договорів з такими перевізниками, та контролю за дотриманням вказаними перевізниками відповідних умов перевезень і державних соціальних стандартів.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що органи влади мають здійснювати контроль за виконанням умов укладених із автомобільними перевізниками договорів, у тому числі і в частині формування та зміни тарифів як невід'ємної частини цих договорів.

Тобто, питання обґрунтованості ціноутворення на послуги пасажирських перевізників, що виконують рейси на територіях відповідних областей, знаходиться у площині контролю договірних взаємовідносин між автомобільними перевізниками та відповідними обласними та районними державними адміністраціями.

Судами встановлено, що відповідач Рівненська обласна державна адміністрація фактично усунулася від здійснення контролю у сфері автомобільного транспорту в частині встановлення/зміни автомобільними перевізниками тарифів на послуги з перевезення пасажирів автомобільним транспортом на приміських та міжміських (внутрішньо обласних) маршрутах загального користування (а. с. 36-37). При цьому вказаний факт не заперечувався представником Рівненської обласної державної адміністрації, отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що така бездіяльності Рівненської обласної державної адміністрації є протиправною.

Стосовно позовних вимог позивача про зобов'язання Рівненської обласної державної адміністрації встановити та контролювати тарифи на послуги з перевезення пасажирів автомобільним транспортом на приміських та міжміських (внутрішньо обласних) маршрутах загального користування, то колегія суддів зазначає, що такі позовні вимоги задоволенню не належать, оскільки, як зазначено судом вище по тексту постанови, тарифи встановлюються перевізниками самостійно, а контроль Рівненської обласної державної адміністрації за вказаними тарифами має здійснюватися через укладення ним договорів на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на приміських та міжміських (внутрішньо обласних) маршрутах з автомобільними перевізниками, за наявності таких умов організації перевезень, як вартість перевезення пасажирів (тарифи) та порядок зміни перевізниками вартості перевезення пасажирів (тарифів).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянтів не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Рівненської обласної державної адміністрації ОСОБА_4 залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "17" липня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Т.В. Іваненко

К.С. Франовська

Повний текст cудового рішення виготовлено "18" жовтня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_4 АДРЕСА_1

3- відповідачу: Рівненська обласна рада майдан Просвіти, 1,м.Рівне,33028 Рівненська обласна державна адміністрація м-н Просвіти,1,м.Рівне,33028

- ,