Справа № 760/20012/16-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
ПОСТАНОВА
Іменем України

18 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Глущенко Я.Б.,
суддів Собківа Я.М., Шелест С.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року, -

У с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Міністерства оборони України, у якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»; зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому вказану одноразову грошову допомогу.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову та прийняти нову, якою задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню, з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов до висновку про передчасність звернення позивача із даним адміністративним позовом та його безпідставність, оскільки обраний ним спосіб захисту порушеного права не виключає можливості розгляду та прийняття відповідного рішення відповідачем після повернення документів із доопрацювання.

Проте, з таким висновком суду не можна погодитися.

З матеріалів справи убачається, що позивач проходив строкову військову службу в Збройних силах СРСР, з 22.10.1982 року по 21.04.1983 року був учасником бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан.

Відповідно до Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 926 від 17 квітня 2013 року поранення (контузія) та захворювання позивача, пов`язані з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Згідно із довідки до акта огляду МСЕК від 22.05.2013 року позивачу первинно встановлено ІІІ групу інвалідності, поранення та захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військових обов`язків в країнах де велися бойові дії.

15 березня 2016 року, за результатами повторного огляду, позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, причиною інвалідності вказано поранення і контузія, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка акта огляду МСЕК від 15.03.2016 року).

У березні 2016 року через Житомирський обласний військовий комісаріат позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Як убачається із витягу з протоколу з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Департаменту фінансів Міністерства оборони України №42 від 03.06.2016 року, розглянувши подані позивачем документи, комісія дійшла висновку про необхідність направлення на доопрацювання документів, поданих на розгляд з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, яким установлено інвалідність до 1 січня 2014 року, оскільки в наданих матеріалах на думку відповідача немає підтверджень настання інвалідності під час проходження служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби, як це передбачено підпунктом 4 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідність військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідність звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.

Уважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся у суд із даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку зазначеним діям та рішенню відповідача, колегія суддів враховує наступне.

Згідно частини 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Згідно із п. «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності 2 групи.

Відповідно до пп. 1 п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 25 грудня 2013 року №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення 2 групи.

Таким чином, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Аналогічний правовий висновок наведено в постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року (справа № 21-446а14) та від 21 квітня 2015 року (справа № 21-135а15), а також ухвалах Вищого адміністративного суду України від 13 червня 2017 року (справа №806/488/16), від 04.10.2017 року (справа №806/1193/16).

Отже, ураховуючи вищевикладене, а також те, що інвалідність позивача настала внаслідок поранення і контузії, що пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, останній має право на отримання вищевказаної одноразової грошової допомоги.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд дійшов до висновку, що з протоколу №42 від 03.06.2016 року та матеріалів справи не вбачається прийняття рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, а є лише факт направлення документів позивача на доопрацювання, що свідчить про передчасність звернення позивача із даним адміністративним позовом.

Однак, колегія суддів уважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими, з огляду на наступне.

Пунктом 13 Порядку № 975 встановлено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів) (пункт 12 Порядку № 975).

Отже, зазначеним Порядком не передбачено повернення документів на доопрацювання, а тому колегія суддів дійшла до висновку, що п. 44 Протоколу засідання комісії про повернення документів позивачу є неправомірним.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 24.01.2017 року у справі №736/853/16-а, від 14.04.2017 року у справі № 751/9348/16-а.

При цьому, із змісту витягу з протоколу засідання комісії Департаменту фінансів Міністерства оборони України №42 від 03.06.2016 року слідує, що питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги розглядалося по суті і комісія дійшла до висновку про відсутність у позивача права на отримання такої допомоги, позаяк вважає непідтвердженим факт настання інвалідності позивача під час проходження служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби.

До того ж, як убачається із заперечень відповідача на позовну заяву, останній фактично заперечує право позивача на вказану одноразову грошову допомогу, зазначаючи, що підстави для її призначення та виплати відсутні.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом необхідно розуміти таке, що призводить до потрібних результатів, наслідків, що дають найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у справах, в яких позивач оскаржує протиправні дії чи бездіяльність відповідача, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, в цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

У випадку коли поданих документів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для визнання протиправною відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», а також зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу вказану одноразову грошову допомогу.

Отже, суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, на підставі пункту 3 статті 198, пунктів 3, 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова скасуванню.

Керуючись ст.ст. 160, 183-2, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Постанова набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя Я.М. Собків
суддяС.Б. Шелест