Справа № 815/565/17
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/565/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Марина П.П.

суддів Корой С.М., Кравченка М.М.

секретар судового засідання Станкова О.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства закордонних справ України (а.с.195 т.1) про визнання протиправною бездіяльності Міністерства закордонних справ України щодо не оприлюднення офіційним шляхом інформації про «жорсткий» «тоталітарний» режим в РК, ризики, наслідки, що з ним повязані під час поїздки та перебування в РК та зобовязання Міністерства закордонних справ України оприлюднити інформацію про «жорсткий» «тоталітарний» режим у Республіці Куба, ризики, загрози, наслідки, які з ним повязані, під час поїздки та перебування в РК, правила (умови) для громадян України, які гарантують їх безпеку для участі в матрімоніальних заходах у РК.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що її син, ОСОБА_2, громадянин України, перебував в республіці Куба (РК) на законних підставах, поглиблено вивчаючи іспанську мову. 26.08.2015 року зник зв'язок та на невідкладний запит позивача ОСОБА_3 України в РК «ПУРК» повідомило, що її син загинув у м. Гавана (РК) 26.08.2015 року. На даний час відповідач - МЗСУ не надав жодного доказу, що загинув саме син позивача, не спростував трагічну інформацію про загибель її сина. В березні 2016 року позивач отримала лист МЗСУ від 04.03.2016 року, яким ОСОБА_1 повідомлено про поховання її сина в м. Гавана РК 10.02.2016 року без її згоди, участі, попередження, без доказів, що поховано саме її сина. Вказаним листом надіслано копію неофіційного перекладу Свідоцтва про смерть ОСОБА_2, за яким ОСОБА_2 неможливо ідентифікувати як сина позивача і громадянина України. При цьому вказано, що свідоцтво ще 24.11.2015 року видано невідомій «зацікавленій» стороні, а не їй, незважаючи на неодноразові прохання. Будь-які пояснення щодо зацікавленої сторони відсутні. Дата оформлення свідоцтва відсутня. Відповідач висував до позивача передумову отримання свідоцтва надання нотаріально завіреного волевиявлення всупереч ЗУ «Про поховання і похоронну справу». Помилки і неузгодження, незважаючи на скаргу позивача до Міністра закордонних справ, у свідоцтві не виправлено (від 22(21).03.2016 року). Також позивач зазначає, що дата поховання її сина в листі МЗСУ від 04.03.2016 року суперечить запису в свідоцтві про смерть, з якого вбачається, що її сина, якщо загинув саме її син, поховано без її згоди до оформлення свідоцтва за невідомою датою в м. Гавана (РК). Жодних пояснень неспівпадання не надано, жодних доказів обґрунтованості розбіжностей не надано. Тіло особи, про яку стверджується, що така особа її син, в Україну (м. Одеса) з РК (м. Гавана) не повернуто, експертизу не проведено. Через порушення материнських прав позивача остання вимушена звернутись до суду за захистом. З матеріалів справи №815/4443/16 позивач дізналась про наявність «жорстокого тоталітарного» режиму в РК, про наявність якого інформацію не було оприлюднено ані в ЗМІ, ані на офіційному сайті МЗСУ. Про такий «режим» не було повідомлення в жодному листі на адресу позивача від відповідача. Інформації про «жорстокий тоталітарний» режим МЗСУ офіційно не оприлюднювало й на час, коли її син, її родина приймали рішення про можливість продовження навчання її сина в РК. Відсутність офіційних повідомлень про ризики і загрози тоталітарного режиму в РК з боку МЗСУ не дозволяли прийняти зважене рішення щодо поїздки, перебування сина позивача в РК з метою навчання. Крім того, МЗСУ спонукало позивача до оформлення тур візи для поїздки в РК для зясування долі її сина за умов наявності боргу РК 47 тис. доларів США, який позивач сплатити не може, за утримання тіла нібито її сина в Інституті судмедекспертиз РК, без гарантій її особистої безпеки (лист МЗСУ від 22.12.2015 року). У звязку з наведеним, позивач просить суд задовольнити позов та визнати протиправною бездіяльність Міністерства закордонних справ України щодо не оприлюднення офіційним шляхом інформації про «жорсткий» «тоталітарний» режим в РК, ризики, наслідки, що з ним повязані під час поїздки та перебування в РК, зобовязати Міністерство закордонних справ України оприлюднити інформацію про «жорсткий» «тоталітарний» режим у Республіці Куба, ризики, загрози, наслідки, які з ним повязані, під час поїздки та перебування в РК, правила (умови) для громадян України, які гарантують їх безпеку для участі в матрімоніальних заходах у РК.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила суд задовольнити його у повному обсязі.

Представник відповідача до суду не зявився, подав клопотання про розгляд справи за відсутністю представника Міністерства закордонних справ України, проти позову відповідач заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у запереченнях (а.с.83-89 т.1), відповідно до яких пояснив про відсутність правових підстав для задоволення позову, з огляду на той факт, що громадянкою ОСОБА_1 протягом 2016-2017 років було ініційовано 61 провадження в Одеському окружному адміністративному суді, які відрізняються виключно особами відповідачів, а по суті справи стосуються однієї ситуації навколо загибелі її сина на території Республіки Кубау серпні 2015 року, і при цьому обєктивна сторона таких справ, а також факти та обставини, на які посилається позивач у своїх позовах, та зміст позовних вимог фактично залишаються без зімн. Міністерством закордонних справ України зокрема, його окремими структурними підрозділами, які мали пряме або опосередковане відношення до даної справи, та його окремими посадовими особами, з метою захисту прав та інтересів громадянки України ОСОБА_1 та її загиблого сина ОСОБА_2 вжито максимально можливий за існуючих в Республіці Куба умов і обставин комплекс заходів та використано весь наявний правовий інструментарій, передбачений діючим міжнародним правом та чинним національним законодавством Уркаїни. Так, відповідач вказує, що дії позивача свідчать про зацікавленість останньої максимально затягнути судовий процес, зняти відповідальність з себе (як гловного винуватця неприйняття рішення щодо подальшої долі тіла сина) та перевести цю відповідальність на Міністерство закордонних справ України та/або його посадових осіб. Також, згідно Інформування про виконання ухвали суду від 01.08.2017 року (а.с.190-192 т.1), відповідач вказує, що докази по справі №815/4443/16, на які позивач посилається у позові, є неналежними, оскільки такі докази надані в іншій справі, яка має зовсім інший предмет, позовні вимоги та їх обґрунтування, в тому числі і інше коло відповідачів, а отже такі докази не можуть обґрунтувати обставини, що мають значення для правильного вирішення даної справи.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно із пунктом 10 частини 1 статті 3 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанцій без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У звязку з відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, справу вирішено розглянути в порядку ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справа №815/4443/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України та ОСОБА_3 України в Республіці Куба, за участю 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору Державної казначейської служби України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобовязання вчинити дії.

Судом встановлено, що під час розгляду вищенаведеної справи представником відповідача Міністерства закордонних справ України ОСОБА_4 надано додаткові пояснення, відповідно до яких останнім висловлено позицію, що Республіка Куба (незважаючи на її «демократичну» назву) залишається державою з одним з найбільш жорстоких тоталітарних режимів в світі (а.с.120-122 т.1).

Дане висловлювання зумовило звернення позивача з даним позовом з підстав протиправної бездіяльності Міністерства закордонних справ України щодо не оприлюднення офіційним шляхом інформації про «жорсткий» «тоталітарний» режим в РК, ризики, наслідки, що з ним повязані під час поїздки та перебування в РК.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про центральні органи виконавчої влади» визначає організацію, повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади України.

Відповідно до ст.ст.1, 2 вказаного Закону, систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади.

Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.

Міністерства забезпечують формування та реалізують державну політику в одній чи декількох сферах, інші центральні органи виконавчої влади виконують окремі функції з реалізації державної політики.

Повноваження міністерств, інших центральних органів виконавчої влади поширюються на всю територію держави.

Діяльність міністерств та інших центральних органів виконавчої влади ґрунтується на принципах верховенства права, забезпечення дотримання прав і свобод людини і громадянина, безперервності, законності, забезпечення єдності державної політики, відкритості та прозорості, відповідальності.

Статтею 3 Закону передбачено, що Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади у своїй діяльності керуються Конституцією України, цим та іншими законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України.

Організація, повноваження і порядок діяльності міністерств, інших центральних органів виконавчої влади визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України.

Положення про міністерства, інші центральні органи виконавчої влади затверджує Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону, Міністерство є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох визначених Кабінетом Міністрів України сферах, проведення якої покладено на Кабінет Міністрів України Конституцією та законами України.

Статтею 7 Закону встановлено, що основними завданнями міністерства як органу, що забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох сферах, є:

1) забезпечення нормативно-правового регулювання;

2) визначення пріоритетних напрямів розвитку;

3) інформування та надання роз'яснень щодо здійснення державної політики;

4) узагальнення практики застосування законодавства, розроблення пропозицій щодо його вдосконалення та внесення в установленому порядку проектів законодавчих актів, актів Президента України, Кабінету Міністрів України на розгляд Президентові України та Кабінету Міністрів України;

4-1) забезпечення здійснення соціального діалогу на галузевому рівні;

5) здійснення інших завдань, визначених законами України.

На виконання вищенаведених приписів Закону, Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 381/2011 «Про Положення про Міністерство закордонних справ України», затверджено Положення про Міністерство закордонних справ України.

Так, згідно п.1 Положення №381/2011, Міністерство закордонних справ України (МЗС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

МЗС України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики у сфері зовнішніх зносин України.

Основними завданнями МЗС України згідно п.3 Положення, є:

формування та реалізація державної політики у сфері зовнішніх зносин України;

забезпечення провадження зовнішньополітичної діяльності держави;

забезпечення проведення зовнішньополітичного курсу України, спрямованого на розвиток політичних, економічних, гуманітарних, правових, наукових та інших зв'язків з іноземними державами, міжнародними організаціями, та здійснення аналізу відповідних тенденцій у цих сферах;

забезпечення дипломатичними засобами захисту та зміцнення незалежності, державного суверенітету, безпеки, територіальної цілісності та непорушності кордонів України, її національних інтересів;

участь у забезпеченні у межах повноважень реалізації державної зовнішньоекономічної політики, політики інтеграції економіки України у світову економічну систему;

сприяння входженню України до світового інформаційного простору, піднесенню її міжнародного авторитету, формуванню позитивного іміджу держави як надійного і передбачуваного партнера;

участь у формуванні та реалізації державної політики, спрямованої на інтеграцію України в європейський політичний, економічний, правовий простір з метою набуття членства в Європейському Союзі, продовження конструктивного партнерства з НАТО;

забезпечення розвитку зв'язків із закордонними українцями та їхніми громадськими організаціями, координація заходів, здійснюваних органами виконавчої влади у цій сфері;

участь у забезпеченні розвитку міжнародно-правової бази співробітництва України з членами міжнародного співтовариства;

внесення на розгляд Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України та інших органів України пропозицій щодо реагування на найбільш важливі та резонансні події у світі, що безпосередньо стосуються інтересів України, та забезпечення їх інформацією, необхідною для здійснення ефективної зовнішньої та внутрішньої політики;

формування і реалізація державної політики у сфері розвитку дипломатичної служби та здійснення функцій дипломатичного протоколу у сфері здійснення зовнішніх зносин з іншими державами та міжнародними організаціями;

координація заходів, здійснюваних органами виконавчої влади щодо проведення єдиного зовнішньополітичного курсу України;

організація та здійснення в Україні та за кордоном консульської роботи.

Пунктом 4 Положення передбачено, що МЗС України відповідно до покладених на нього завдань:

1) розробляє проекти нормативно-правових актів з питань зовнішньої політики і дипломатичної служби України;

2) бере участь у приведенні законодавства України у відповідність із її міжнародними зобов'язаннями та міжнародно-правовими нормами, погоджує проекти законів, інших нормативно-правових актів з питань зовнішньополітичної діяльності, міжнародних відносин, які надходять на погодження від інших органів;

3) аналізує стан дотримання нормативно-правових актів, що регулюють діяльність органів виконавчої влади у сфері зовнішніх зносин;

4) забезпечує підтримання дипломатичних зносин України з іноземними державами, представництво України у міжнародних організаціях, органах та спеціальних місіях;

5) вносить пропозиції щодо визнання Україною іноземних держав, встановлення з ними дипломатичних зносин;

6) виступає із заявами і роз'ясненнями щодо питань зовнішньої політики України, опубліковує повідомлення та розповсюджує прес-релізи з міжнародних питань;

7) вносить пропозиції щодо ініціатив міжнародного характеру, здійснення заходів, спрямованих на підвищення ефективності співпраці України з іноземними державами і міжнародними організаціями;

8) здійснює функції Національного органу України з виконання Конвенції про заборону розробки, виробництва, накопичення і застосування хімічної зброї та про її знищення;

9) готує пропозиції щодо покращення інвестиційного клімату, створення позитивного інвестиційного іміджу держави, сприяє залученню іноземних інвестицій в Україну;

10) здійснює аналіз тенденцій політичного та соціально-економічного розвитку іноземних держав, їх можливого впливу на інтереси України;

11) здійснює аналіз економічних процесів, які відбуваються в державах - основних партнерах України, та їхнього впливу на розвиток двостороннього торговельного та інвестиційного співробітництва, забезпечує моніторинг світових економічних процесів, основних тенденцій на світовому ринку, а також міжнародної практики регулювання зовнішньоекономічної діяльності;

12) забезпечує, організовує та координує діяльність економічних відділів закордонних дипломатичних установ України;

13) надає допомогу центральним органам виконавчої влади у проведенні за кордоном торговельно-промислових, науково-технічних виставок, ярмарків тощо;

14) надає допомогу українським суб'єктам підприємницької діяльності у просуванні вітчизняної продукції на зовнішні ринки збуту, пошуку потенційних партнерів, проведенні за кордоном презентаційних заходів;

15) сприяє в організації одержання міжнародної технічної допомоги;

16) здійснює координацію діяльності українських частин двосторонніх комісій, комітетів, координаційних рад та інших міжурядових органів з питань економічного співробітництва;

17) поширює інформацію про Україну за кордоном та розробляє офіційну позицію щодо резонансних внутрішньополітичних подій в Україні для інформування світової громадськості;

18) забезпечує закордонні дипломатичні установи України інформаційною продукцією для популяризації місця і ролі України у світі, зміцнення позитивного міжнародного іміджу держави;

19) забезпечує реалізацію в межах своїх повноважень державної політики у сфері європейської інтеграції та євроатлантичного співробітництва;

20) забезпечує діяльність Комісії з питань партнерства України з Організацією Північноатлантичного договору та здійснює координацію роботи з щорічної розробки проекту Річної національної програми співробітництва Україна - НАТО (РНП);

21) виконує функції Головного центру реєстрації документів НАТО та Центральної реєстратури документів з обмеженим доступом Європейського Союзу;

22) реалізує у межах своїх повноважень державну політику з питань забезпечення організації розвитку зв'язків із закордонними українцями, координує заходи, здійснювані органами виконавчої влади у цій сфері;

23) приймає заяви на отримання статусу закордонного українця та видає посвідчення закордонного українця;

24) затверджує порядок зберігання і знищення бланків посвідчення закордонного українця;

25) вносить Президентові України або Кабінету Міністрів України, зокрема, разом з іншими центральними органами виконавчої влади, пропозиції щодо укладення, припинення чи зупинення дії міжнародних договорів України, а також погоджує подання зазначеними органами таких пропозицій;

26) веде реєстр міжнародних договорів України, зберігає оригінали текстів міжнародних договорів України, документів міжнародних організацій, їх завірені копії та офіційні переклади, а також інші матеріали з питань зовнішньої політики;

27) здійснює загальний нагляд за виконанням міжнародних договорів України, у тому числі іншими сторонами, забезпеченням реалізації прав, що випливають із таких договорів для України, вносить пропозиції відповідно Президентові України або Кабінету Міністрів України щодо вжиття необхідних заходів з метою забезпечення виконання міжнародних договорів України;

28) здійснює контроль автентичності текстів українською та іноземними мовами;

29) здійснює обмін ратифікаційними грамотами і передачу грамот про ратифікацію міжнародних договорів України на зберігання депозитаріям;

30) оформляє повноваження на укладення міжнародних договорів і на участь у роботі міжнародних організацій;

31) забезпечує опублікування чинних міжнародних договорів України українською мовою;

32) здійснює офіційний переклад багатосторонніх міжнародних договорів України українською мовою;

33) здійснює функції депозитарію багатосторонніх міжнародних договорів, якщо відповідно до умов цих договорів такі функції покладені на Україну;

34) здійснює подання на реєстрацію чинних міжнародних договорів України в Секретаріаті Організації Об'єднаних Націй;

35) розробляє, подає в установленому порядку вищому керівництву держави пропозиції щодо стратегії і тактики співробітництва України з іноземними державами;

36) забезпечує інформування Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України та інших уповноважених органів про найбільш важливі та резонансні події у світі, вносить пропозиції щодо реагування на ті чи інші події, що безпосередньо зачіпають інтереси України;

37) бере участь у розробці проекту закону про Державний бюджет України на відповідний рік і загальнодержавних програм з питань, що належать до його компетенції;

38) забезпечує виконання фінансових зобов'язань України відповідно до законодавства України, яким визначено порядок участі центральних органів виконавчої влади у діяльності міжнародних організацій, членом яких є Україна, та здійснює нагляд за виконанням таких фінансових зобов'язань іншими центральними органами виконавчої влади;

39) затверджує кошториси органів дипломатичної служби України та здійснює контроль за використанням ними бюджетних коштів;

40) здійснює керівництво органами дипломатичної служби України;

41) вносить на розгляд Президентові України пропозиції щодо утворення, реорганізації та ліквідації закордонних дипломатичних установ України та вносить на розгляд Кабінету Міністрів України пропозиції щодо утворення, реорганізації та ліквідації представництв МЗС України на території України;

42) забезпечує реалізацію єдиної кадрової політики, підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації кадрів дипломатичної служби;

43) бере участь у межах своєї компетенції у здійсненні заходів з організації підготовки та підвищення кваліфікації працівників органів державної влади у сфері зовнішніх зносин;

44) організовує внутрішню контрольно-ревізійну роботу органів дипломатичної служби;

45) організовує доставку дипломатичної пошти;

46) затверджує порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що розташовані на території іноземних держав і є власністю України;

47) забезпечує вжиття заходів із цивільної оборони, евакуацію громадян України, документів і майна закордонних дипломатичних установ України з країн, які перебувають у стані збройного конфлікту або в яких виникла надзвичайна ситуація;

48) веде роботу з виявлення, взяття на облік, повернення, придбання або відтворення в копіях документів міжнародної діяльності України, що знаходяться за кордоном;

49) організовує користування архівними документами міжнародної діяльності України;

50) забезпечує розроблення та реалізацію заходів з охорони державної таємниці в системі органів дипломатичної служби при здійсненні зовнішніх зносин;

51) визначає основні напрями наукових досліджень у сфері зовнішніх зносин та формує державне замовлення на проведення відповідних науково-дослідних робіт;

52) здійснює соціальний діалог та взаємодію з всеукраїнськими профспілками та організаціями роботодавців з питань вироблення та реалізації державної соціально-економічної політики;

53) здійснює функції дипломатичного протоколу у сфері забезпечення зовнішніх зносин з іноземними державами та міжнародними організаціями;

54) здійснює протокольне та організаційне забезпечення візитів в Україну високих посадових осіб іноземних держав;

55) здійснює відповідно до законодавства заходи для забезпечення перебування в Україні офіційних делегацій;

56) забезпечує взаємодію з дипломатичними представництвами, консульськими установами іноземних держав, представництвами міжнародних організацій в Україні, а також з дипломатичним корпусом, акредитованим в Україні;

57) надає консультаційну та організаційно-методичну допомогу з питань Державного Протоколу та Церемоніалу України органам виконавчої влади України, закордонним дипломатичним установам України;

58) надає допомогу у виконанні службових обов'язків членам державних, урядових та відомчих делегацій України, народним депутатам України, представникам міністерств, інших органів виконавчої влади України, органів місцевого самоврядування, а також керівникам державних підприємств та наукових установ, які перебувають за кордоном;

59) затверджує положення про акредитацію співробітників дипломатичних і консульських установ іноземних держав, міжнародних організацій та їх представництв, інших іноземних організацій, а також членів їх родин;

60) здійснює акредитацію співробітників дипломатичних і консульських установ іноземних держав, міжнародних організацій та їхніх представництв, інших міжнародних організацій, а також членів їх родин;

61) здійснює нагляд за наданням іноземним дипломатичним представництвам, їх персоналу та членам сімей персоналу привілеїв та імунітетів, передбачених чинним законодавством та міжнародними договорами України, а також контроль за привілеями, що надаються закордонним дипломатичним установам України, їх персоналу та членам сімей персоналу з урахуванням принципу взаємності;

62) реєструє національні паспорти та видає службові картки посадовим особам міжнародних організацій, що прибувають в Україну у службових справах, співробітникам представництв цих організацій в Україні, а також співробітникам представництв держав;

63) реєструє національні паспорти та видає службові картки співробітникам відомств іноземних справ закордонних країн, які прибули в Україну у службових справах та мають дипломатичний або службовий паспорт, і членам їх родин;

64) координує заходи, здійснювані органами виконавчої влади у сфері зовнішніх зносин;

65) координує взаємодію органів державної влади в частині здійснення ними зовнішніх зносин та виконання міжнародних зобов'язань України;

66) спрямовує, координує та контролює в установленому порядку діяльність відповідних структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій у сфері зовнішніх зносин;

67) погоджує в установленому порядку директиви, вказівки і технічні завдання міністерствам, іншим органам виконавчої влади, а також делегаціям, уповноваженим брати участь у роботі органів міжнародних організацій, конференцій, у переговорах, консультаціях, засіданнях міжурядових комісій та інших органів;

68) надає методичну, консультативну та інформаційну допомогу міністерствам, іншим центральним та місцевим органам виконавчої влади у здійсненні ними міжнародних зв'язків;

69) забезпечує реалізацію на території України та за кордоном консульської роботи;

70) вживає заходів з метою захисту інтересів фізичних та юридичних осіб України за кордоном;

71) забезпечує громадянам України можливість користуватися у повному обсязі правами, наданими їм законодавством держави перебування та міжнародним правом;

72) вживає через закордонні дипломатичні установи України заходів для поновлення порушених прав юридичних осіб та громадян України;

73) розробляє та затверджує правила ведення обліку громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном;

74) веде консульський облік громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном;

75) забезпечує конституційні права громадян України, які перебувають за її межами, брати участь у виборах Президента України і народних депутатів України;

76) сприяє проведенню за кордоном всеукраїнського референдуму, виборів Президента України, народних депутатів України відповідно до законодавства України та відповідної країни перебування;

77) затверджує зразки документів, які представляються для встановлення приналежності до громадянства України, прийняття в громадянство України, оформлення отримання громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення отримання громадянства України;

78) розробляє та затверджує порядок розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордоном;

79) розробляє та затверджує порядок оформлення, видачі, повернення, зберігання і знищення дипломатичних та службових паспортів України;

80) розробляє та затверджує порядок оформлення і видачі дипломатичними представництвами та консульськими установами України за кордоном паспорта громадянина України для виїзду за кордон;

81) затверджує зразок заяви-анкети для подачі в дипломатичне представництво або консульську установу України за кордоном для оформлення паспорта (проїзного документа);

82) розробляє та затверджує правила оформлення і видачі дипломатичними представництвами та консульськими установами України за кордоном посвідчення особи на повернення в Україну;

83) бере участь у формуванні та реалізації державної політики з візових і міграційних питань;

84) розробляє порядок оформлення візових документів для в'їзду в Україну;

85) розробляє та затверджує інструкцію про порядок оформлення візових документів іноземцям та особам без громадянства, придбання, обліку, зберігання, видачі та знищення бланків візових документів;

86) розробляє та затверджує положення про консульський збір України;

87) розробляє та затверджує порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України за кордоном;

88) розробляє та затверджує інструкцію про порядок консульської легалізації офіційних документів;

89) розробляє та затверджує інструкцію про порядок витребування документів соціально-правового характеру для громадян України, іноземців та осіб без громадянства;

90) розробляє та затверджує порядок реєстрації актів цивільного стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України за кордоном;

91) реєструє за кордоном акти цивільного стану відповідно до законодавства України;

92) вживає заходів з метою забезпечення консульського обслуговування за кордоном морських і повітряних суден України відповідно до законодавства України та міжнародного права;

93) опрацьовує запити дипломатичних представництв іноземних держав щодо отримання спеціальних дозволів компетентних органів України на використання повітряного простору України та посадки на її території іноземних повітряних суден, а також на захід у територіальні води та порти України іноземних кораблів та науково-дослідних суден;

94) забезпечує отримання дозволів іноземних держав на використання повітряного простору цих держав та посадки на їхніх територіях українських повітряних суден, а також на захід українських кораблів у територіальні води та порти цих держав;

95) розробляє та затверджує правила проставлення апостилю на офіційних документах, призначених для використання на території інших держав;

96) опрацьовує питання заснування нових та припинення діяльності діючих почесних консульських установ України за кордоном;

97) розробляє та затверджує положення про почесних (нештатних) консульських посадових осіб іноземних держав в Україні та консульські установи, що очолюються такими посадовими особами;

98) розробляє положення про нештатних (почесних) консулів України.

Згідно з п.5 Положення, МЗС України для виконання покладених на нього завдань має право в установленому порядку:

1) залучати спеціалістів центральних та місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій (за погодженням з їх керівниками), вчених, представників інститутів громадянського суспільства (за згодою) до розгляду питань, що належать до компетенції МЗС України;

2) одержувати в установленому законодавством порядку безоплатно від міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування інформацію, документи і матеріали, зокрема від органів статистики - статистичні дані, необхідні для виконання покладених завдань;

3) давати офіційні роз'яснення щодо зовнішньополітичного курсу України;

4) вносити в установленому порядку пропозиції щодо підвищення ефективності діяльності органів виконавчої влади у сфері зовнішніх зносин, у тому числі пов'язаної з участю органів виконавчої влади у діяльності міжнародних організацій та їхніх органів;

5) скликати наради, створювати комісії та робочі групи;

6) утворювати колегію для обговорення найважливіших напрямів діяльності МЗС України;

7) утворювати постійні або тимчасові консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи (комісії, ради тощо) для розгляду наукових рекомендацій та проведення фахових консультацій з основних питань діяльності МЗС України.

Так, за змістом ч.ч. 4 і 5 ст. 11 КАС України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

Визначальним для правильного вирішення спору є встановлення наявності чи відсутності факту порушення відповідачем певних норм діючого законодавства Уркаїни.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наведеною нормою КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене ч. 1. ст. 72 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Тобто, за змістом ч. 1 ст. 72 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Водночас, передбачене ч. 1 ст. 72 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених ч. 1 ст. 72 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами ст. 86 КАС України.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Таким чином, адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

При цьому, рішення у справі №815/4443/16 не прийнято, провадження у справі триває.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що наявні в матеріалах справи копії письмових пояснень посадової особи позивача не можуть вважатись беззаперечним доказом наявності або відсутності в країні певного режиму, оскільки правомірність такого висловлювання має бути належним чином досліджена саме у справі №815/4443/16, з приводу розгляду якої представником відповідача по справі №815/4443/16 надано додаткові пояснення, тобто обґрунтування заперечень стосовно заявлених позовних вимог ОСОБА_1

А отже, оскільки позивачем в порушення відповідачу не ставиться жодного передбаченого законодавством акту, щодо недотримання вимог якого позивач вважає протиправною бездіяльність, та позивачем не наводиться ані норм, які слід застосовувати відповідачем у спірних правовідносинах, ані приписів законодавства, які зобовязують особу вчинити такі дії стосовно обставин, які мали місце під час надання додаткових пояснень представником відповідача, адміністративний позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та безпідставним.

Поряд з цим, судом встановлено, що згідно наявної інформаці на офіційному веб-сайті Міністерства закордонних справ України (http://mfa.gov.ua/ua/consular-affairs/travel-advice/72-cu) та ОСОБА_3 України в Республіці Куба (http://cuba.mfa.gov.ua/ua/consular-affairs/travel-advice), розміщено наявну Безпекову ситуацію в країні акредитації, відповідно до якої Куба відносно політично стабільна та безпечна держава (а.с.35-42 т.2), що спростовує твердження позивача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 КАС суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У відповідності до ч. 3 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя /підпис/ ОСОБА_5

Судді С.М.Корой

ОСОБА_6