Справа № 466/1495/17
Суддя: Кавацюк В. І.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/1495/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» жовтня 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого судді Кавацюка В.І

при секретарі Луців К.І.

з участю: представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова про визнання дій протиправними та зобовязання до вчинення дій,

у с т а н о в и в :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулась в суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова (далі УПФУ у Шевченківському районі м. Львова, відповідач) про визнання дій протиправними та зобовязання до вчинення дій.

В обгрунтування позову зазначала про те, що з 06 грудня 2012 року вона перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова як одержувач пенсії по інвалідності відповідно до ст.30 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування». На даний час працює на посаді головного спеціаліста відділу обслуговування громадян управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в редакції, яка діяла до 01 квітня 2015 року, передбачалося, що пенсії виплачуються без урахування одержаної заробітної плати (доходу).

З 01 квітня 2015 року управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова виплату вказаної пенсії їй припинено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів».

З цього приводу 23 лютого 2017 року вона звернулась до відповідача з заявою про поновлення пенсії по інвалідності третьої групи відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Листом від 01 березня 2017 року відповідач повідомив про відсутність правових підстав для поновлення пенсії, оскільки Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 та від 24.12.2015 року № 911 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» встановлено особливий порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам.

Вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують її конституційні права, оскільки суперечать вимогам ст. ст. 19, 22, 46, 58, 64 ОСОБА_3 України, ст.30-35 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Україна є правовою державою, найвищу юридичну силу у якій має ОСОБА_3 України.

На території України діє принцип правової визначеності, який є складовою принципу верховенства права. ОСОБА_1 висуває такі вимоги до правової норми як чіткість, зрозумілість та однозначність. Цей принцип вимагає щоб ситуації і правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного суду України в рішеннях від 22.09.2005 № 5-рп/2005, від 29.06.2010 № 17 рп/2010, від 22.12.2010 №23 рп/2010, від 11.10.2011 № 10-рп/2011). Крім цього, цей принцип через сукупність вимог до процесів правотворчості та правозастосування покликаний захистити права особи від свавілля, в тому числі в судовому поряду.

Закони та інші нормативно правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй.

Згідно зі статтею 8 ОСОБА_3 України в Україні визначається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії.

Згідно з ч. 2 ст. 19 ОСОБА_3 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України.

Статтями 22, 64 ОСОБА_3 України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод громадян, а конституційні права і свобода громадянина не може бути обмежена крім випадків передбачених ОСОБА_3 України.

Згідно ст. 46 ОСОБА_3 України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» №8 від 13 червня 2007 року звернуто увагу, що відповідно до статей 8 та 22 ОСОБА_3 України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених ОСОБА_3 України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися ОСОБА_3 України як актом прямої дії.

Конституційний суд України, який є єдиним органом конституційної юрисдикції до повноважень якого належать тлумачення норм ОСОБА_3 України, неодноразово розглядав питання, повязані з реалізацією права на соціальний захист громадян України та констатував, що ОСОБА_3 України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213VIII, який набрав чинності з 01.04.2015 року, внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких установлено, що тимчасово, з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року, у період роботи особам на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

В подальшому Законом України від 24.12.2015 № 911-VIII продовжено дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року, внесено зміни до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», зокрема ст. 47 ч.1 абзац 2 викладено в такій редакції «тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам, на яких поширюється дія цього Закону у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» не виплачуються.

Згідно п.2 розділу Закону № 213 VIII, порядок виплати пенсії працюючим пенсіонера, встановленим цим Законом, поширюється на пенсіонерів незалежно від часу призначення пенсії.

Разом з тим, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень вищевказаного Закону передбачено у разі неприйняття до 01 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про кабінет Міністрів України» «Про національний банк України», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного Кодексів України, Положення про помічника консультанта народного депутата України.

Вважає, що така відмова у виплаті пенсії по інвалідності третьої групи є безпідставною та такою що не грунтується на нормах чинного законодавства України, оскільки з 01 квітня 2015 року виплата пенсії, призначеної мені відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», підлягає відновленню у звязку з відсутністю підстав для її невиплати.

Така правова позиція відповідає актуальній судовій практиці, що підтверджується постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року у справі №202/4641/15-а, у касаційному перегляді якої Вищим адміністративним судом України відмовлено за необґрунтованістю.

Правомірність позовних вимог та правомірність дій субєкта владних повноважень щодо поновлення пенсійних виплат підтверджені рішеннями Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2017р. (справа № 876/8600/16), Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2016 (справа № 876/5878/16), Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2016р. (справа №206/74/16-а), Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2015 р. (справа № 201/8325/15-а), Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.08.2015 р. ( справа № 201/8325/15-а(2-а/201/90/2015), Вищого адміністративного суду України від 21.08.2015 р.(справа К/800/37930/15 категорія справи №201/8325/15-а).

Всупереч вищенаведеному, Законом України від 06.12.2016 №1774 VIII України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в чергове тимчасово, з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року припиняється виплата пенсії/щомісячного довічного грошового утримання, призначених особам, «які займають посади державної служби, а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус судів». Це в той час, коли в чинних положеннях відповідних законів України незмінно декларувалось, що з 01 січня наступного року (2015-2017 р.р.) пенсії виплачуватимуться без урахування одержаної заробітної плати (доходу). І як, наслідок, факт порушення її прав на отримання пенсії і надалі продовжує мати місце.

Враховуючи правову позицію Конституційного суду України в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, а також на підставі аналізу положення ч. 1 ст.99 КАС України в системному звязку з положенням ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», можна дійти висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає та виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, повязаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-якими строками з нарахуванням компенсації втрат частини доходів незалежно від того, чи були суми нараховані цим органом.

З огляду на вищенаведене вважає, що внаслідок дій відповідача порушені її конституційні права на соціальний захист і пенсійне забезпечення, а тому виникли підстави для їх захисту в судовому порядку.

З огляду на такі обставини просила постановити рішення, яким:

- визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова щодо відмови у поновленні виплати їй пенсії по інвалідності третьої групи відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

- зобовязати управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова поновити виплату призначеної їй пенсії та виплатити суму невиплаченої пенсії по інвалідності третьої групи відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 01 квітня 2015 року.

В процесі судового розгляду справи до участі в справі в якості належного відповідача було залучено Личаківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Львова, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №988 від 21 грудня 2016 року «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» УПФУ у Шевченківському районі м. Львова було реорганізовано шляхом злиття в Личаківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Львова.

В судове засідання, яке було призначене на 04 жовтня 2017 року позивач ОСОБА_2 не зявилась, хоч про час і місце розгляду справи повідомлялась в установленому порядку, та в позовній заяві зазначила про те, що вона просить розглядати справу за її відсутності.

Представники відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнали, покликаючись на доводи, які викладені в долученому до справи письмовому заперечені.

Заслухавши пояснення представників відповідача, зясувавши обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з положеннями ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачено ОСОБА_3 та законами України.

Приписами ч.2 ст. 19 ОСОБА_3 України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває з 06 грудня 2012 року на обліку в Личаківському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Львова (раніше - в УПФУ у Шевченківському районі м. Львова) як отримувач пенсії по інвалідності третьої групи відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

На момент подання позову вона працювала на посаді головного спеціаліста відділу обслуговування громадян управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова.

Довідавшись, що з 01 квітня 2015 року відповідачем виплату вказаної пенсії їй припинено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів», в порядку досудового врегулювання спору, позивач ОСОБА_2 23 лютого 2017 року звернулась до УПФУ м. Львова із заявою про поновлення пенсії по інвалідності третьої групи відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Однак, відповідно до листа від 01 березня 2017 року вона отримала від УПФУ у Шевченківському районі м. Львова відмову в поновленні пенсії по інвалідності третьої групи.

Суд вважає, що відмова відповідача у поновленні нарахування пенсії ОСОБА_2 по інвалідності третьої групи є безпідставною та не грунтується на нормах матеріального законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Україна є правовою державою, найвищу юридичну силу у якій має ОСОБА_3 України.

Закони та інші нормативно правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй.

Згідно зі статтею 8 ОСОБА_3 України в Україні визначається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії.

Згідно з ч. 2 ст. 19 ОСОБА_3 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України.

Статтями 22, 64 ОСОБА_3 України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод громадян, а конституційні права і свобода громадянина не може бути обмежена крім випадків передбачених ОСОБА_3 України.

Згідно ст. 46 ОСОБА_3 України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» №8 від 13 червня 2007 року звернуто увагу, що відповідно до статей 8 та 22 ОСОБА_3 України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених ОСОБА_3 України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися ОСОБА_3 України як актом прямої дії.

Конституційний суд України, який є єдиним органом конституційної юрисдикції до повноважень якого належать тлумачення норм ОСОБА_3 України, неодноразово розглядав питання, повязані з реалізацією права на соціальний захист громадян України та констатував, що ОСОБА_3 України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213VIII, який набрав чинності з 01.04.2015 року, внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких установлено, що тимчасово, з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року, у період роботи особам на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

В подальшому Законом України від 24.12.2015 № 911-VIII продовжено дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року, внесено зміни до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», зокрема ст. 47 ч.1 абзац 2 викладено в такій редакції «тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам, на яких поширюється дія цього Закону у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» не виплачуються.

Згідно п.2 розділу Закону № 213 VIII, порядок виплати пенсії працюючим пенсіонера, встановленим цим Законом, поширюється на пенсіонерів незалежно від часу призначення пенсії.

Разом з тим, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень вищевказаного Закону передбачено у разі неприйняття до 01 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про кабінет Міністрів України» «Про національний банк України», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного Кодексів України, Положення про помічника консультанта народного депутата України.

Відтак, така відмова у виплаті пенсії позивачу по інвалідності третьої групи є безпідставною та такою що не грунтується на нормах чинного законодавства України, оскільки з 01 квітня 2015 року виплата пенсії, призначеної їй відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», підлягає відновленню у звязку з відсутністю підстав для її невиплати.

Така правова позиція відповідає актуальній судовій практиці, що підтверджується постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року у справі №202/4641/15-а, у касаційному перегляді якої Вищим адміністративним судом України відмовлено за необґрунтованістю.

Правомірність позовних вимог та правомірність дій субєкта владних повноважень щодо поновлення пенсійних виплат підтверджені рішеннями Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2017р. (справа № 876/8600/16), Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2016 (справа № 876/5878/16), Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2016р. (справа №206/74/16-а), Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2015 р. (справа № 201/8325/15-а), Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.08.2015 р. ( справа № 201/8325/15-а(2-а/201/90/2015), Вищого адміністративного суду України від 21.08.2015 р.(справа К/800/37930/15 категорія справи №201/8325/15-а).

Всупереч вищенаведеному, Законом України від 06.12.2016 №1774 VIII України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в чергове тимчасово, з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року припиняється виплата пенсії/щомісячного довічного грошового утримання, призначених особам, «які займають посади державної служби, а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус судів». Це в той час, коли в чинних положеннях відповідних законів України незмінно декларувалось, що з 01 січня наступного року (2015-2017 р.р.) пенсії виплачуватимуться без урахування одержаної заробітної плати (доходу).

Враховуючи правову позицію Конституційного суду України в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, а також на підставі аналізу положення ч. 1 ст.99 КАС України в системному звязку з положенням ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», можна дійти висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає та виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, повязаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-якими строками з нарахуванням компенсації втрат частини доходів незалежно від того, чи були суми нараховані цим органом.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та враховуючи наведені вище норми матеріального права, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_2 є обґрунтований та такий, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Доводи представників відповідача в заперечення позову, на думку суду, є непереконливими, а тому такі доводи суд не може покласти в основу свого рішення і відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 10, 69, 70, 71, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167, 186 КАС України, ст.ст.19, 22, 58, 64 ОСОБА_3 України, ст. ст. 30-35, 45, 46, 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», суд

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова, правонаступником якого є Личаківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Львова, щодо відмови ОСОБА_2 у поновленні виплати пенсії по інвалідності третьої групи відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобовязати Личаківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Львова поновити виплату ОСОБА_2 пенсії та виплатити їй суму невиплаченої пенсії по інвалідності третьої групи відповідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 01 квітня 2015 року.

Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень).

Постанова може бути повністю або частково оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з моменту її проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_5