Справа № 635/3244/17
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 р.Справа № 635/3244/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Калиновського В.А. , Бондара В.О.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на постанову Харківського районного суду Харківської області від 03.08.2017р. по справі № 635/3244/17

за позовом ОСОБА_1

до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до Харківського районного суду Харківської області з адміністративним позовом до Харківського приміського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила суд:

- визнати протиправною відмову відповідача у здійсненні їй перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та скасувати рішення Харківського приміського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Харківської області №850623 від 15.03.2017 року та рішення № бн від 07.04.2017 року;

- визнати протиправними дії відповідача щодо нездійснення перерахунку щомісячного довічного утримання за грудень 2016 року та обмеження щомісячного довічного грошового утримання граничним розміром 10200 грн. за період з 01.01.2017 року по 05.01.2017 року;

- зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання у розмірі 90 %, з включенням суми матеріальної допомоги, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання - з 23.09.2016 року, виходячи із розміру її заробітної плати станом на вересень 2016 року - 26849,17 грн. на підставі довідки апеляційного суду Харківської області № 03-54/34 від 03.03.2017 року, а з 01 грудня 2016 року, виходячи із розміру її заробітної плати станом на грудень 2016 року - 29626,67 грн., на підставі довідки апеляційного суду Харківської області № 03-54/41 від 10.03.2017 року, без обмеження граничного розміру;

- стягнути з Харківського приміського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Харківської області на її користь за рахунок бюджетних асигнувань понесені нею витрати на оплату судового збору у розмірі 640,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що вважає дії відповідача протиправними, безпідставними, такими, що порушують її права, свободи та інтереси.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 03.08.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського приміського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задоволений.

Визнано протиправною відмову Харківського приміського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Харківської області у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахування суми матеріальної допомоги на оздоровлення та стажу роботи з врахуванням навчання на денній формі юридичного закладу.

Визнано протиправними дії Харківського приміського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Харківської області щодо нездійснення ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного утримання за грудень 2016 року та обмеження щомісячного довічного грошового утримання граничним розміром 10740 грн. за період з 01.01.2017 року по 04.01.2017 року.

Рішення Харківського приміського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Харківської області №850623 від 15.03.2017 року, рішення Харківського приміського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Харківської області № б/н від 07.04.2017 року, розпорядження Харківського приміського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Харківської області № 850623 від 08.12.2016 року - скасовано.

Зобов'язано Харківське приміське об'єднане Управління пенсійного фонду України Харківської області здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 90 %, з включенням суми матеріальної допомоги, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання - з 23.09.2016 року, виходячи із розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді - 26849,17 грн. на підставі довідки апеляційного суду Харківської області № 03-54/34 від 03.03.2017 року, а з 01 грудня 2016 року, виходячи із розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді - 29626,67 грн., на підставі довідки апеляційного суду Харківської області № 03-54/41 від 10.03.2017 року, без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 29.03.1993 року по 19.10.1999 року працювала на посаді судді Гайсинського районного суду Вінницької області, з 21.10.1999 року по 31.03.2004 року працювала суддею Хмельницького міського суду Хмельницької області, а з 05.04.2004 року по 19.09.2016 року працювала суддею Апеляційного суду Харківської області.

Позивач має стаж роботи 25 років 10 місяців 01 день, звільнена з посади судді апеляційного суду Харківської області у зв'язку з поданням заяви про відставку відповідно до постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1515-VIII.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Харківському приміському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України та з 23.09.2016 року отримує щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 86% грошового утриманні судді на відповідній посаді.

Пенсійним органом позивачу виплачується щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 86% грошового утримання судді на відповідній посаді з урахуванням її стажу на посаді судді 23 роки 02 місяці 18 днів, а не стажу роботи 25 років 10 місяців 01 день. Крім того, пенсійним органом при розрахунку щомісячного довічного утримання не врахована сума матеріальної допомоги на оздоровлення.

03.03.2017 року та 10.03.2017 року позивач звернулася до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України з заявою про перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення згідно довідок про заробітну плату № 03-55/34 від 03.03.2017 року та № 03-55/41 від 10.03.2017 року, виданих Апеляційним судом Харківської області.

Рішеннями Харківського приміського об'єднання управління Пенсійного фонду України № 850623 від 15.03.2017 року позивачу відмовлено у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання згідно її заяв від 03.03.2017 року та 10.03.2017 року з посиланням на положення ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ від 07.07.2010 року, згідно якого в суддівську винагороду не враховується матеріальна допомога.

06.03.2017 року позивач звернулася до Харківського приміського об'єднання управління Пенсійного фонду України з заявою про перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання та зарахування до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання періоду навчання з 01.09.1975 року по 31.05.1980 року в Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка.

Рішенням Харківського приміського об'єднання управління Пенсійного фонду України № 850623 від 15.03.2017 року позивачу відмовлено у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання згідно її заяви від 06.03.2017 року з посиланням на положення розділу ІХ ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року, згідно якого до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання не зараховується навчання у вищих юридичних закладах.

Рішенням Харківського приміського об'єднання управління Пенсійного фонду України № б/н від 07.04.2017 року позивачу повторно відмовлено в здійсненні перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення та зарахуванні до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, періоду навчання у вищому юридичному закладі згідно її заяви від 27.03.2017 року.

Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернулася до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та безпідставності дій та рішень відповідача, а також з того, що спірними діями відповідача було порушено права позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Щодо доводів відповідача, стосовно того, що період навчання позивача у вищому навчальному закладі до розрахунку стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не входить, слід зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 06.03.2017 року ОСОБА_2 звернулась до Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області з проханням провести перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням періоду навчання з 01.09.1975 року по 31.05.1980 року в Київському державному університеті ім. Т.Г.Шевченка в розрахунок стажу роботи на посаді судді.

Відповідач рішенням від 15.03.2017 року № 850623 відмовиви у проведені перерахунку, посилаючись на розділ ІХ ст. 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016 року, зазначивши, що до стажу роботи, що дає право на утримання щомісячного довічного грошового утримання не зараховується навчання у вищих навчальних закладах.

У відповідності до п. 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 02.06.2016 "Про судоустрій і статус суддів", який набрав чинності 30.09.2016 року, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Згідно ч. 1 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VII (в редакцій чинній на час виходу позивачки у відставку), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 142 вказаного Закону, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Статтею 137 Закону України № 1402-VII, визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 березня 1993 року позивачка почала працювати суддею Гайсинського районного суду Вінницької області.

На той час діяв Закон України від 15.12.1992 р. № 2862-XII "Про статус суддів" (далі - Закон України № 2862-XII), положення ст. 43 якого передбачали, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абз. 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Зазначена позиція висловлена у роз'ясненні Конституційного Суду України у Рішенні №8-рп/2005.

Згідно з Указами Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" та № 1061/2002 від 25.11.2002 року "Про внесення змін до Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584", до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах період проходження строкової військової служби.

У відповідності до абз. 4 п. 34 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності вказаного Закону України № 1402-VII було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу.

Таким чином, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмовлючи у включенні половини періоду навчання у вищому навчальному закладі до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області діяло не на підставі та не в спосіб що визначені законодавством України.

Щодо доводів відповідача стосовно того, що перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці проводиться з 1 числа місяця, наступного за місяцем у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди, а не з 01.12.2016 року, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 05.12.2016 року ОСОБА_2 подала заяву до Харківське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області про перерахунок з 01.12.2016 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з зв'язку зі збільшенням прожиткового мінімуму доходів громадян.

Харківським приміським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Харківської області було проведено перерахунок, однак з 01.01.2017 року а не з 01.12.2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VIII змін до ч.3-ч.4 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Умови та порядок перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддів Конституційного Суду України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Абзац п'ятий частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII) викладено в такій редакції: «Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України».

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: - частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII; а також положення абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

У пункті 4 рішення від 08.06.2016 року №4-рп/2016 Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення, зокрема: «частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання"; абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такдді не можуть застосовуватися положення статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи, оскільки вказані норми застосовуються для призначення саме пенсії.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що зважаючи на те, що з 01 грудня 2016 року змінився розмір мінімальної заробітної плати в України, розмір прожиткового мінімуму та розмір грошового утримання працюючого судді, що, як наслідок є підставою для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, ОСОБА_2 має право на перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді, обрахованого з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого з 01 грудня 2016 року.

Щодо доводів відповідача стосовно того, що в розрахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці сума матеріальної допомоги на оздоровлення не включається, слід зазначити наступне.

Законом України "Про судоустрій і статус суддів" врегульовані правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів (далі Закон).

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установлених законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Відповідно до п.7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005р. № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. В цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Конституційний Суд України у Рішенні від 03.06.2013р. № 3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно з п. 3 Рішення Конституційного суду України від 08.06.2016р. за № 4-рп/2016 щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов'язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Згідно з ст. 6.4. Європейської хартії про статус суддів - суддя, що досяг встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади, яку займав протягом певного часу, повинен отримувати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як можна ближче до рівня останньої заробітної плати в якості судді.

Згідно Закону України "Про судоустрій та статус суддів" в редакції, що діяла на час припинення ОСОБА_2 суддівських повноважень, розмір щомісячного довічного утримання становив 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді та за кожний повний рік на посаді судді понад 20 років цей розмір збільшується на 2 %.

Відповідно до ст.ст. 133-134 цього Закону суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді, за науковий ступінь та роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, а при наданні щорічної відпустки - виплачується, крім суддівської винагороди, допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода у грошовому виразі, що виплачується працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 вищезазначеного Закону визначено структуру заробітної плати до якої входить основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

При цьому, слід зазначити, що згідно з п. 2.3.3. Інструкції № 5 "Зі статистики заробітної плати" матеріальна допомога відноситься до заохочувальних та компенсаційних виплат та входить до складу фонду оплати праці.

Додатком № 2 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, встановлена форма довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у якій зазначається крім відомостей про судову винагороду інші виплати, які враховуються при призначенні (перерахунку) щомісячного грошового утримання суддям у відставці.

Відповідно до норм законодавства, зміст матеріальної допомоги полягає у виплаті грошових коштів. При цьому, виплата сум грошової допомоги здійснювалась позивачу систематично та включена в оподатковуваний дохід.

Аналіз наведених положень дає підставу для зазначення про те, що матеріальна допомога є складовою системи оплати праці судді.

Крім того, статтею 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Частиною 1 статті 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Статтею 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначені виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. До такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії навіть незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Вищенаведене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 20.02.2012 року № 21-430а11 та від 06.11.2013 року № 21-350а13, які в силу ст. 244-2 КАС України є обов'язковими для всіх судів України.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і Законами України. Матеріальне забезпечення суддів, в тому числі суддів у відставці, та гарантії їх соціального захисту є одним із складових елементів принципу незалежності суддів.

У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 зазначено, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку із досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон "Про статус суддів", яка проголошує, що рівень виплат, який має отримувати суддя у відставці має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що посилання пенсійного органу що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до пенсійної винагороди є необґрунтованими .

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач діяв необгрунтовано, протиправно не в мажах та не в спосіб передбачених законодавством України, тому оскаржувані рішення №850623 від 15.03.2017 року та № бн від 07.04.2017 року підлягають скасуванню, а позовні вимоги задоволенню в повному обсязі.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського районного суду Харківської області від 03.08.2017 року по справі № 635/3244/17 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 1 ст. 41, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області залишити без задоволення.

Постанову Харківського районного суду Харківської області від 03.08.2017р. по справі № 635/3244/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Кононенко З.О.
Судді(підпис) (підпис) Калиновський В.А. Бондар В.О.
Повний текст ухвали виготовлений 23.10.2017 р.