Справа № 522/3665/17
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 522/3665/17

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції: Шенцева О.П.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Крусяна А.В.,

при секретарі судового засідання - Осіпова М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 12 травня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради за участю третіх осіб Державної податкової інспекції у Суворівському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, комунального підприємства «ОБЛТРАНСБУД», Головного управління ДФС України в Одеській області, комунального підприємства «Гідропарк «ЛУЗАНІВКА», комунального підприємства «Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ», комунального підприємства «ЛАНЖЕРОН», Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, комунального підприємства «ТЕПЛОПОСТАЧАННЯ МІСТА ОДЕСИ», комунального підприємства електричних мереж зовнішнього освітлення «ОДЕСМІСЬКСВІТЛО», комунального підприємства «МІСЬКІ ДОРОГИ», комунального підприємства «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС», комунального підприємства «ОДЕСРЕКЛАМА», комунального підприємства «МІСЬКЕ КАПІТАЛЬНЕ БУДІВНИЦТВО», комунального підприємства «ЦЕНТР ЕКОЛОГІЧНИХ ПРОБЛЕМ та ІНІЦІАТИВ», комунального підприємства «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ», благодійного фонду «СТУДЕНТСЬКА ЦЕРКВА», комунального підприємства «СЕРВІСНИЙ ЦЕНТР», комунального підприємств «Одеське електротехнічне експлуатаційно-монтажне підприємство», комунального підприємства «МІСЬКЕ АГЕНТСТВО З ПРИВАТИЗАЦІЇ ЖИТЛА» про визнання противоправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

24 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Одеської міської ради за участю третіх осіб на стороні відповідача Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, комунального підприємства «ОБЛТРАНСБУД», Головного управління ДФС України в Одеській області, комунального підприємства «Гідропарк «ЛУЗАНІВКА», комунального підприємства «Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ», комунального підприємства «ЛАНЖЕРОН», Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, комунального підприємства «ТЕПЛОПОСТАЧАННЯ МІСТА ОДЕСИ», комунального підприємства електричних мереж зовнішнього освітлення «ОДЕСМІСЬКСВІТЛО», комунального підприємства «МІСЬКІ ДОРОГИ», комунального підприємства «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС», комунального підприємства «ОДЕСРЕКЛАМА», комунального підприємства «МІСЬКЕ КАПІТАЛЬНЕ БУДІВНИЦТВО», комунального підприємства «ЦЕНТР ЕКОЛОГІЧНИХ ПРОБЛЕМ та ІНІЦІАТИВ», комунального підприємства «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ», благодійного фонду «СТУДЕНТСЬКА ЦЕРКВА», комунального підприємства «СЕРВІСНИЙ ЦЕНТР», комунального підприємств «Одеське електротехнічне експлуатаційно-монтажне підприємство», комунального підприємства «МІСЬКЕ АГЕНТСТВО З ПРИВАТИЗАЦІЇ ЖИТЛА», в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Одеської міської ради № 1435-VII від 07.12.2016 року в частині пунктів 1.3., 1.4., 1.5., 1.8., 1.10., 1.11., 1.14.- 1.21., 1.23., 1.25., 1.35., 1.37., 1.38., 1.39., 1.45., 1.56., 1.61., 1.63, якими надані пільги щодо плати за землю на території міста Одеси у 2017 році, звільнивши від її сплати наступних осіб:

1.3. Державну податкову інспекцію у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області;

1.4. Державну податкову інспекцію у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області;

1.5. Державну податкову інспекцію у Київському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області;

1.10. комунальне підприємство «Облтрансбуд» за земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, 29;

1.11. Головне управління ДФС в Одеській області;

1.14. комунальне підприємство «Гідропарк «Лузанівка»;

1.15. комунальне підприємство «Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ»;

1.16. комунальне підприємство «Ланжерон»;

1.17. Державну податкову інспекцію у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області;

1.18. комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси»;

1.19. комунальне підприємство електричних мереж зовнішнього освітлення «Одесміськсвітло»;

1.20. комунальне підприємство «Міські дороги»;

1.21. комунальне підприємство «Одесміськелектротранс»;

1.23. комунальне підприємство «Одесреклама»;

1.25. комунальне підприємство «Центр екологічних проблем та ініціатив»;

1.35. комунальне підприємство «Міськзелентрест»;

1.37. благодійному фонду «Студентська церква» за земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Академічна, 30 (кадастровий номер земельної ділянки :51:003:0379);

1.38. комунальне підприємство «Сервісний центр»;

1.39. комунальне підприємство «Одеське електротехнічне експлуатаційно-монтажне підприємство»;

1.45. комунальне підприємство «Міське капітальне будівництво» за земельну ділянку, розташовану за адресою:м. Одеса, мкр. 1 житлового району ІІІ-4 сел. Котовського;

1.56. виконавчі органи Одеської міської ради;

1.61. комунальне підприємство «Міське капітальне будівництво» за земельну ділянку площею 1,5231 га, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Малиновського, 53-55;

1.63. Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла».

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оскаржуваного рішення, оскільки встановлені ним податкові пільги є необґрунтованими, чим порушують його права як члена територіальної громади м.Одеси.

Відповідач, Головне управління ДФС в Одеській області, комунальне підприємство «Одесреклама», благодійний фонд «Студентська церква» заперечували проти позову, зазначаючи, що оскаржуване рішення прийнято в межах та на підставі чинного законодавства та жодним чином не порушує права позивача.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 12 травня 2017 року в задоволені адміністративного позву відмовлено.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою задовольнити його позов в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

07 грудня 2016 року Одеською міською радою прийнято рішення № 1435-VII «Про надання пільги щодо плати за землю на 2017 рік», яким з 01.01.2017 року до 31.12.2017 року надано пільги щодо плати за землю на території міста Одеси, звільнивши від її сплати, зокрема, Державну податкову інспекцію у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, Державну податкову інспекцію у Малиновському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, Державну податкову інспекцію у Київському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, комунальне підприємство «Облтрансбуд» за земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, 29, Головне управління ДФС в Одеській області, комунальне підприємство «Гідропарк «Лузанівка», комунальне підприємство «Спеціалізований монтажно-експлуатаційний підрозділ», комунальне підприємство «Ланжерон», Державну податкову інспекцію у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси», комунальне підприємство електричних мереж зовнішнього освітлення «Одесміськсвітло», комунальне підприємство «Міські дороги», комунальне підприємство «Одесміськелектротранс», комунальне підприємство «Одесреклама», комунальне підприємство «Центр екологічних проблем та ініціатив», комунальне підприємство «Міськзелентрест», благодійний фонд «Студентська церква» за земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Академічна, 30 (кадастровий номер земельної ділянки :51:003:0379), комунальне підприємство «Сервісний центр», комунальне підприємство «Одеське електротехнічне експлуатаційно-монтажне підприємство», комунальне підприємство «Міське капітальне будівництво» за земельну ділянку, розташовану за адресою:м. Одеса, мкр. 1 житлового району ІІІ-4 сел. Котовського, за земельну ділянку площею 1,5231 га, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Малиновського, 53-55, виконавчі органи Одеської міської ради, комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла».

Зазначене рішення прийнято відповідно до п. 28 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 10, пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14, ст.ст. 30, 265, 269, п. 284.1 ст. 284 Податкового кодексу України, враховуючи висновки та рекомендації постійної комісії з питань планування, бюджету та фінансів. (а.с. 119-145).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що нормами чинного законодавства встановлена можливість надання пільг конкретним юридичним особам з урахуванням визначення та розгляду особливостей платників податків, видів їх діяльності, виду об'єкта оподаткування, характеру та суспільного значення здійснюваних платником податків витрат, адже перелік таких осіб має надаватися контролюючому органу для забезпечення належного справляння відповідного податку на території міста, який, в свою чергу, не наділений законом повноваженнями визначати, чи належить окрема особа до категорії платників податків, які можуть бути звільненні від оподаткування за наведеними критеріями. Крім того, рішенням Одеської міської ради №1435-VII від 07.12.2016 року не порушено індивідуально визначених прав, свобод чи інтересів позивача, що виключає підстави для захисту таких прав шляхом задоволення адміністративного позову.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Зазначене узгоджується зі ст.55 Конституції України.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Згідно з пунктом 4.1 частини четвертої цього Рішення, відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів державної влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини та громадянина, а також суспільства від злочинних посягань.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів належними та допустимим доказами має довести саме позивач.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси у сфері публічно - правових відносин.

Таким чином, у розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди має похідний характер від встановлення судом самого факту їх порушення, адже відсутність порушеного права, свободи чи інтересу виключає необхідність їх захисту або відновлення.

У свою чергу, само по собі порушення вимог закону діями або рішенням суб'єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх незаконними, оскільки обов'язковою умовою визнання їх незаконними є доведеність позивачем порушення цими діями або рішенням безпосередньо його порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Так, позивач посилається на те, що оскаржуване рішення в частині зазначених ним пунктів, порушує його права, як члена територіальної громади м.Одеси, а саме на те, що надання необґрунтованих податкових пільг з плати місцевих податків призводить до незаконного зменшення доходів місцевого бюджету, а отже порушує його інтереси, як члена громади.

Разом з тим, судова колегія приходить до висновку, що доводи апелянта є абстрактними, без жодного обґрунтування негативного впливу цього рішення на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача, що свідчить про відсутність самого предмету захисту у суді, адже позивачем не визначено права, свободи чи інтересу, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку, в чому і полягає завдання адміністративного судочинства, та фактично вказує на безпредметність заявленого позову.

Доводи апелянта про те, що відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 йому, як члену територіальної громади, надається право захищати її інтереси від незаконних рішень органу місцевого самоврядування, судова колегія вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Законодавцем визначено спеціально уповноважений орган, який має забезпечувати контроль за правильністю надання та обліку податкових пільг уповноваженими органами, що випливає з положень п. 30.8. ст. 30 Податкового кодексу України, відповідно до якого контроль за правильністю надання та обліку податкових пільг здійснюють контролюючі органи, якими згідно з п. 41.1 ст. 41 цього Кодексу є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.

Судова колегія вважає вірними доводи суду першої інстанції стосовно того, що законодавством не передбачено спеціальних механізмів та/або форм контролю окремими членами територіальної громади за правильністю прийняття рішень відповідним органом місцевого самоврядування.

Вірним є і застосування судом першої інстанції в даному випадку висновків, наведених у рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 стосовно того, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що воно є ненормативним актом (актом індивідуальної дії), який передбачає конкретні приписи, звернені до окремих суб'єктів та розрахований на одноразове застосування.

Суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Так, відповідно до частини другої статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

З матеріалів справи вбачається, що позивач оскаржує рішення міської ради, яке є правовим актом індивідуальної дії. Такі правові акти породжують права й обов'язки тільки тих суб'єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб'єктів), яким його адресовано.

Враховуючи, що рішення органу місцевого самоврядування оскаржується в частині надання податкової пільги не позивачеві, а іншим особам, судова колегія вважає вірним висновки суду першої інстанції стосовно того, що це виключає його право на оскарження такого акта. Посилання позивача на порушення його прав є безпідставними, оскільки зазначене рішення міської ради не стосується його безпосередньо.

Дана правова позиція підтверджується позицією Верховного Суду України, викладеної у постановах від 03.03.2015 року у справі № 21-617а14, від 24.02.2015 року у справі № 21-34а15.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції стосовно того, що відсутність у позивача прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваним рішенням не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із адміністративним позовом.

Відповідно до п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України плата за землю - це обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Статтею 30 ПК України встановлено, що податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. Податкові пільги, порядок та підстави їх надання встановлюються з урахуванням вимог законодавства України про захист економічної конкуренції виключно цим Кодексом, рішеннями Верховної Ради Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування, прийнятими відповідно до цього Кодексу.

Податкова пільга надається шляхом:

а) податкового вирахування (знижки), що зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору;

б) зменшення податкового зобов'язання після нарахування податку та збору;

в) встановлення зниженої ставки податку та збору;

г) звільнення від сплати податку та збору.

Так, у відповідності до п.12.4. ст.12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належить: 12.4.1. встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом; 12.4.2. визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу; 12.4.3. до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об'єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов'язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Ця норма кореспондується із статтею 284 ПК України, яка визначає саме особливості оподаткування платою за землю, а саме її першою частиною, якою встановлено, зокрема, що органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Відповідно до п.28 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05. 1997 року № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як прийняття рішень щодо надання відповідно до чинного законодавства пільг по місцевих податках і зборах, а також земельному податку.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що міська рада наділена повноваженнями щодо встановлення пільги по сплаті місцевих податків, зокрема, платі за землю.

Судова колегія враховує, що відповідно до пп.12.3.7 п.12.3 ст.12 ПК України встановлені обмеження щодо можливості встановлення сільськими, селищними, міськими радами та радам об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, індивідуальних пільгових ставок місцевих податків та зборів для окремих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і фізичних осіб або звільняти їх від сплати таких податків та зборів.

Разом з цим, судом першої інстанції вірно зазначено, що питання визначення та розгляду особливостей платників податків, видів їх діяльності, виду об'єкта оподаткування, характеру та суспільного значення здійснюваних платником податків витрат знаходиться у площині дискреційних повноважень органу місцевого самоврядування, який встановлює податкові пільги.

Як вбачається з переліку установ та підприємств, що звільнені від сплати земельного податку, та відносно яких позивач оскаржує рішення Одеської міської ради, вони відносяться до державних бюджетних установ - податкових інспекцій міста та комунальних підприємств, що підпорядковані та підконтрольні органам місцевого самоврядування, а також включає благодійний фонд. Таким чином, до переліку платників податків, що звільнені від сплати земельного податку, юридичні особи включені за групами відповідно виду їх діяльності, об'єкту оподаткування, характеру та суспільного значення здійснюваних ними витрат.

Судова колегія зазначає, що окремі дефекти форми оскаржуваного рішення не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення по суті спору з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,200,205,206,254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 12 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням апеляційної інстанції.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян