Справа № 447/2659/16-а
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/9545/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Качмара В.Я., Курильця А.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 23 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до начальника відділу освіти Тростянецької сільської ради Тростянецької об'єднаної територіальної громади Миколаївського району Львівської області Леховича В.І, третя особа- директор Липівської ЗОШ I-III ступенів Миколаївського району Львівської області ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач- ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача- начальника відділу освіти Тростянецької сільської ради Тростянецької ОТГ Миколаївського району Львівської області Леховича В.І та третьої особи- директора Липівської ЗОШ I-III ступенів Миколаївського району Львівської області ОСОБА_2, в якому (з врахуванням заяви про зміну підстав адміністративного позову) просив визнати протиправними та скасувати накази відповідача від 16 вересня 2016 року №01-07/83 «Про призначення на посаду директора Липівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Миколаївського району Львівської області» та від 21 березня 2016 року №01-06/12 «Про затвердження списку осіб, зарахованих до кадрового резерву на посаду керівника навчального закладу громади» в частині, що стосується зарахування до кадрового резерву ОСОБА_2, а також зобов'язати атестаційну комісію ІІ відділу освіти ТОТГ повторно провести у встановленому законом порядку атестацію осіб, які претендують на зайняття посади директора Липівської ЗОШ І-ІІІ ступенів відповідно до законодавства.

Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 23 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, постанова прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки його мотивації в частині порушеного права, наполягає, що право його порушене тим, що його син навчається у Липівській ЗОШ І-ІІІ ступенів, і цей факт є визначальним у контексті розуміння правової логіки, покладеної в основу заявленого ним адміністративного позову. Вважає, що навів достатньо підстав для скасування оскаржуваних наказів, оскільки такі були прийняті з порушенням встановленої законом процедури призначення керівника Липівської ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_2 та порядку зарахування ОСОБА_2 до кадрового резерву на посаду керівника загальноосвітнього закладу. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач (апелянт) - ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача- Герей О.Д. та третя особа- ОСОБА_2. у судовому засіданні не погодилися з доводами апеляційної скарги і вважають, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що 21 березня 2016 року було видано наказ №01-06/12, яким затверджено списки осіб, зарахованих до кадрового резерву на посади керівника навчального закладу Тростянецької об'єднаної територіальної громади.

Також 16 вересня 2016 року начальником відділу освіти Тростянецької сільської ради Тростянецької об'єднаної територіальної громади було видано наказ про призначення на посаду директора Липівської ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_2 з 26 вересня 2016 року.

Не погоджуючись з такими наказами позивач звернувся в суд з позовом про визнання їх протиправними та скасування, а також зобов'язати атестаційну комісію ІІ відділу освіти ТОТГ повторно провести у встановленому законом порядку атестацію осіб, які претендують на зайняття посади директора Липівської ЗОШ І-ІІІ ступенів відповідно до законодавства, покликаючись на порушення встановленої процедури прийняття таких.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскарженими рішеннями відповідача не порушуються права, свободи чи інтереси позивача.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач- ОСОБА_1 є батьком учня Липівської ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_7

Оскарження наказів про затвердження списків осіб, зарахованих до кадрового резерву на посади керівника навчального закладу Тростянецької об'єднаної територіальної громади в частині ОСОБА_2 та про призначення на посаду директора Липівської ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_2 позивач обґрунтовує тим, що такі порушують його права та права його сина, і він як батько зобов'язаний їх захищати.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про порушення вказаними рішеннями його прав, виходячи з наступного.

За змістом ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).

За змістом ч.1 ст.55 Конституції України, п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25 грудня 1997 року (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Аналізуючи наведені норми та висновок Конституційного Суду України, вбачається, що під час розгляду справи суд повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача.

Згідно з п.1 ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п.8 ст.3 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Таким чином, судовому захисту в адміністративних судах України підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у публічно-правовому спорі є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

Крім того, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли стались зміни стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто відбулось припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку в публічно-правових відносинах.

Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

З урахуванням наведеного до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, однак оспорювані дії або бездіяльність повинні бути юридично значимими, тобто мати безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом або позбавлення можливості повністю чи в частині реалізувати належне цій особі право, або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно на противагу вказаному вище, не порушують права чи інтереси ті дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, які не впливають на суб'єктивні права та обов'язки особи, зокрема, ті, вчинення яких особа не вправі вимагати від суб'єкта владних повноважень.

Так, згідно з ч.2 ст.171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Правовий акт індивідуальної дії породжує права й обов'язки тільки для того суб'єкта (чи визначеного цим актом кола суб'єктів), якому його адресовано, а тому і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у позивача прав чи обов'язків у зв'язку з прийняттям оскаржуваного акту, не породжує для нього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Наведене підтверджується також правовою позицією Верховного Суду України, висловленою ним у постанові від 24 лютого 2015 року (справа № 21-34а15), а відповідно до ч.2 ст.244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є визнання протиправними та скасування наказів відповідача від 16 вересня 2016 року №01-07/83 «Про призначення на посаду директора Липівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Миколаївського району Львівської області ОСОБА_2» та від 21 березня 2016 року №01-06/12 «Про затвердження списку осіб, зарахованих до кадрового резерву на посаду керівника навчального закладу громади» в частині, що стосується зарахування до кадрового резерву ОСОБА_2, а також зобов'язання атестаційну комісію ІІ відділу освіти ТОТГ повторно провести у встановленому законом порядку атестацію осіб, які претендують на зайняття посади директора Липівської ЗОШ І-ІІІ ступенів відповідно до законодавства.

Спірні накази за своєю юридичною суттю є актами індивідуальної дії.

Позивач не є стороною таких правовідносин у публічно-правовій сфері, оскільки відповідач не здійснював щодо позивача жодних управлінських функцій, пов'язаних із видачею спірних наказів.

Покликання позивача на те, що він є батьком учня Липвіської ЗОШ І-ІІІ ступенів, який зобов'язаний захищати права свого сина від директора призначеного з порушенням процедури, та платником податків цієї територіальної громади, чиновники якої видають накази з порушенням процедури, не надає особі статусу учасника цих правовідносин з огляду на те, що для нього оскаржені накази не створили жодних юридичних наслідків. Відповідно відсутність у позивача прав та/або обов'язків у зв'язку з прийняттям оскаржуваних наказів не надає йому і права на захист у спосіб, який він обрав.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскарженими наказами відповідача не порушуються права, свободи чи інтереси позивача, оскільки публічно-правові відносини у зв'язку із прийняттям цих наказів виникли саме між суб'єктом владних повноважень- відповідачем та третьою особою- Чех Л.О., а позивач не є учасником вказаних правовідносин у публічно-правовій сфері, а тому в задоволенні позовних вимог у частині визнання протиправними та скасування наказів відповідача від 16 вересня 2016 року №01-07/83 «Про призначення на посаду директора Липівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Миколаївського району Львівської області ОСОБА_2» та від 21 березня 2016 року №01-06/12 «Про затвердження списку осіб, зарахованих до кадрового резерву на посаду керівника навчального закладу громади» в частині, що стосується зарахування до кадрового резерву ОСОБА_2, необхідно відмовити.

Оскільки відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування вищавказаних наказів, то і позовна вимога про зобов'язання атестаційну комісію ІІ відділу освіти ТОТГ повторно провести у встановленому законом порядку атестацію осіб, які претендують на зайняття посади директора Липівської ЗОШ І-ІІІ ступенів відповідно до законодавства, не підлягає до задоволення, як похідна.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. 160, 195, 196, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 23 серпня 2017 року у справі №447/2659/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О. І. Мікула
Судді: В. Я. Качмар
А. Р. Курилець

Повний текст судового рішення виготовлено 23 жовтня 2017 року.