Справа № 408/3144/17-а
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Карягіна В.А.
Суддя-доповідач - Васильєва І.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року справа №408/3144/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

Головуючого судді: Васильєвої І.А.

Суддів: Компанієць І.Д.

Ястребова Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Біловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Біловодського районного суду Луганської області від 05 вересня 2017 року по справі № 408/3144/17-а за позовом ОСОБА_3 до Біловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, третьої особи: управління соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області про визнання дій неправомірними з зобов'язанням вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2017 року ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3.) звернулась до Біловодського районного суду Луганської області з адміністративним позовом до Біловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач, Біловодське ОУПФУ), третьої особи: управління соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області (далі- третя особа, УПСЗН) з вимогами про: визнання протиправною бездіяльність щодо припинення виплати пенсії та зобов'язання відновити виплату пенсії з дня припинення (арк. справи 3-7).

Постановою Біловодського районного суду Луганської області від 05 вересня 2017 року адміністративний позов задоволений, визнано протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії та зобов'язано відповідача відновити виплату пенсії за віком з 01 вересня 2016 року. (арк. справи 33-34).

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач (далі - апелянт) звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в доводах якої зазначив, що підставою для припинення виплати пенсії позивачу в рамках постанови КМУ № 365 від 08 червня 2016 року стало припинення дії довідки внутрішньо переміщеної особи, у зв'язку з відсутністю адреси, вказаної в цій довідці на території с. Баранівка.

На підставі викладеного апелянт просив суд задовольнити апеляційну скаргу, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (арк. справи 39-40).

Відповідно до вимог частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Позивач просив проводити розгляд справи за його відсутності, відповідач до судового засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, тому у відповідності до статті 197 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. Третя особа надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи у відсутність їх представника.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції та не є спірним між сторонами, ОСОБА_3 є пенсіонером, яка перемістилась з території проведення АТО до с. Баранівка та в 2015 році стала на облік до УПСЗН, з огляду на що є внутрішньо переміщеною особою, як отримувач пенсії за віком перебуває на обліку у відповідача, проте відповідач припинив виплату пенсії з 01 вересня 2016 року з посиланням на відсутність місця проживання, зазначеного нею у довідці внутрішньо переміщеної особи на території с. Баранівка (арк. справи 12).

Таким чином спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно припинення виплати пенсії позивачу з посиланням на відсутність місця проживання, зазначеного нею у довідці внутрішньо переміщеної особи на території с. Баранівка.

З приводу викладеного колегія суддів звертає увагу, що право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-VI.

Частиною 1 статті 47 вказаного Закону встановлено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема в інших випадках, передбачених частиною 1 статті 49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною першою статті 49 вказаного закону та включають таки випадки для припинення пенсії:

- якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

- у разі смерті пенсіонера;

- у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

- в інших випадках, передбачених законом.

Будь яких інших підстав для припинення виплати пенсії законом не передбачено, а тому колегією суддів не приймаються посилання відповідача як підставу для припинення пенсії на відсутність місця проживання, зазначеного позивачем в довідці внутрішньо переміщеної особи на території с. Баранівка, оскільки по-перше, така інформація і лист не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, що значно звужує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем, а по-друге, вулиця Савченко с. Баранівка, яка вказана позивачем у довідці у відповідності до Виписки із рішення 15 сесії 23 скликання Баранівської сільської ради Біловодського районі № 4/15 від 29 вересня 2001 року перейменована на вул. Сонячну с. Баранівка (арк. справи 13), що документально підтверджує достовірність вказаної позивачем вулиці та місця проживання, хоча і з механічною помилкою.

Крім цього відповідно до статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення: створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 49 Конституції України).

При цьому пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13 червня 2007 року роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновками постанови суду першої інстанції, що відповідно до вимог статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Біловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Біловодського районного суду Луганської області від 05 вересня 2017 року по справі № 408/3144/17-а, - залишити без задоволення.

Постанову Біловодського районного суду Луганської області від 05 вересня 2017 року по справі № 408/3144/17-а, - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Судді І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова