Справа № 826/3706/17
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3706/17 Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко В.А. Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

18 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Грибан І.О.,

Губської О.А.,

за участю секретаря Маменко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги Кабінету Міністрів України та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом Київської територіальної профспілкової організації залізничників і транспортних будівельників України та начальника фінансово-економічного відділу виробничого підрозділу Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії "Південно-західна залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" ОСОБА_4 до Кабінету Міністрів України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, треті особи: Міністерство інфраструктури України, публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", професійна спілка залізничників і транспортних будівельників України про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Київська територіальна профспілкова організація залізничників і транспортних будівельників України (далі по тексту - позивач 1) та Начальник фінансово-економічного відділу виробничого підрозділу Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії "Південно-західна залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" ОСОБА_4 (далі по тексту - позивач 2, ОСОБА_4.) звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України (далі по тексту - відповідач 1) та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі по тексту - відповідач 2), за участю Міністерства інфраструктури України (далі по тексту - третя особа 1), публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі по тексту - третя особа 2, ПАТ "Українська залізниця"), професійна спілка залізничників і транспортних будівельників України (далі по тексту - третя особа 3) в якому просять: 1) визнати протиправною та скасувати постанову Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року №52 "Про внесення змін до Статуту публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"; 2) визнати протиправними дії Міністерства економічного розвитку і торгівлі в частині підготовки та внесення на розгляд Кабінету Міністрів України проекту постанови "Про внесення змін до Статуту публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року №52 " Про внесення змін до Статуту публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". Визнано протиправними дії Міністерства економічного розвитку і торгівлі України в частині підготовки та внесення на розгляд Кабінету Міністрів України проекту постанови "Про внесення змін до Статуту публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачами - Кабінетом Міністрів України та Мінекономрозвитку подано апеляційні скарги, в яких, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що постанова суду першої інстанції не оскаржувалась в частині відмови в задоволенні позовних вимог, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу (ч. 2 ст. 195 КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року №52 "Про внесення змін до Статуту публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі по тексту - Постанова) внесено зміни до Статуту публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року №735 "Питання публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (Офіційний вісник України, 2015 року, №78, ст. 2596), виклавши його в редакції, що додається.

Зокрема, у пункті 13 нового статуту з переліку актів, якими керується ПАТ "Українська залізниця", виключено накази Міністерства інфраструктури України; згідно з підпунктом 2 пункту 27 статуту виключено права держави, як єдиного акціонера товариства, щодо передачі Міністерству інфраструктури України окремих повноважень Кабінету Міністрів України з управління корпоративними правами держави щодо ПАТ "Українська залізниця"; у новому статуті не передбачено можливості Міністерства інфраструктури України підписувати цивільно-правові договори з головами наглядової ради та ревізійної комісії ПАТ "Українська залізниця", укладати контракт з головою правління ПАТ "Українська залізниця"; відповідно до пункту 56 нового статуту виключено з компетенції Міністерства інфраструктури України повноваження щодо розроблення та подання проектів актів Кабінету Міністрів України з питань, визначених пунктом 55 статуту; вказані повноваження передані до компетенції Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

Даючи правову оцінку обставинам справи та діям відповідачів, як суб'єктів владних повноважень, при прийнятті постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року №52 " Про внесення змін до Статуту публічного акціонерного товариства "Українська залізниця " суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено у статтях 113 та 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який зокрема забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування та здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Згідно з пунктами 25 та 26 Статуту ПАТ "Українська залізниця" засновником товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України.

Управління корпоративними правами держави стосовно товариства здійснює Кабінет Міністрів України.

Управління корпоративними правами держави, переданими до статутного капіталу товариства, здійснює товариство.

Єдиним акціонером товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України.

Згідно з частиною другою статті 33 Закону України "Про акціонерні товариства" до виключної компетенції загальних зборів належить внесення змін до статуту товариства.

Пункти 53, 55 Статуту ПАТ "Українська залізниця" встановлюють, що вищим органом є загальні збори акціонерів. Функції загальних зборів виконує Кабінет Міністрів України, до виключної компетенції якого належить, у тому числі, питання внесення змін до Статуту товариства.

За визначенням статті 1 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" управління об'єктами державної власності - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Отже, Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями прийняття відповідних нормативно-правових актів у відношенні до об'єктів державної власності, та, як вищий орган ПАТ "Українська залізниця", має право вирішувати питання внесення змін до Статуту товариства, однак, виключно у межах та порядку, визначених законом.

Так, відповідно до частини першої статті 50 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" право ініціативи у прийнятті актів Кабінету Міністрів України мають члени Кабінету Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, державні колегіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Згідно з нормами частин другої-четвертої статті 50 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" проекти актів Кабінету Міністрів України готуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Проекти актів Кабінету Міністрів України вносяться на розгляд Кабінету Міністрів України міністерствами, центральними органами виконавчої влади (крім тих, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного члена Кабінету Міністрів України), державними колегіальними органами, місцевими державними адміністраціями.

Проекти актів Кабінету Міністрів України можуть також вноситися в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України Прем'єр-міністром України, Першим віце-прем'єр-міністром України, віце-прем'єр-міністрами України.

Проекти актів Кабінету Міністрів України, внесені на його розгляд, реєструються Секретаріатом Кабінету Міністрів України. Зареєстровані проекти актів Кабінету Міністрів України вносяться до бази даних електронної комп'ютерної мережі. Їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стаття 51 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" визначає, що постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України приймаються на засіданнях Кабінету Міністрів України шляхом голосування більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до статті 6 цього Закону. Якщо проект рішення отримав підтримку рівно половини посадового складу Кабінету Міністрів України і за цей проект проголосував Прем'єр-міністр України, рішення вважається прийнятим.

Після підписання акта Кабінету Міністрів України внесення до його тексту будь-яких змін, у тому числі виправлення орфографічних і стилістичних помилок, здійснюється в порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

Порядок проведення засідань Кабінету Міністрів України, підготовки та прийняття рішень, визначає інші процедурні питання його діяльності встановлюється Регламентом Кабінету Міністрів України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року №950 (далі по тексту - Регламент).

Проаналізувавши норми § 32,33, 37,46, 50,52,55 та 551 Регламенту, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що наведені норми вказують, що на засіданні Уряду може бути розглянуто проект акта Кабінету Міністрів України, який внесено до Кабінету Міністрів України відповідно до вимог Регламенту та пройшов наступні процедури: розроблення проекту акта відповідним компетентним органом та обов'язкове погодження усіма заінтересованими органами, а також Мінфіном та Мінекономрозвитку; проведення Мін'юстом правової експертизи проекту акта Кабінету Міністрів; проведення експертизи Секретаріатом Кабінету Міністрів України поданого до Кабінету Міністрів проекту акта та здійснення його опрацювання; розгляд на засіданні урядового комітету опрацьованого проекту акта Кабінету Міністрів; включається до порядку денного чергового засідання розглянутого на засіданні урядового комітету та завізованого Першим віце-прем'єр-міністром, Віце-прем'єр-міністром проекту акта Кабінету Міністрів.

Однак, відповідачами, на яких покладено тягар доказування, не надано суду доказів, які б підтверджували, що розглянутий на засіданні Кабінету Міністрів України 18 січня 2017 року проект Постанови, розроблений відповідним компетентним органом, погоджений усіма заінтересованими органами, а також Мінфіном та Мінекономрозвитку; відповідачами не надано доказів на підтвердження проведення Мін'юстом правової експертизи проекту Постанови, проведення експертизи Секретаріатом Кабінету Міністрів України проекту Постанови, доказів розгляду такого проекту на засіданні урядового комітету, а також доказів, які б свідчили про включення до порядку денного чергового засідання урядового комітету та завізованого Першим віце-прем'єр-міністром, Віце-прем'єр-міністром проекту Постанови.

Натомість, Кабінет Міністрів України доручив відповідачу 2 та третій особі 1 оформити прийняту на засіданні 18 січня 2017 року постанову Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Статуту публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в одноденний строк, що підтверджує витяг з протоколу №3 засідання Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року.

Долучені відповідачем 2 до справи докази свідчать, що проект Постанови направлений Міністерством економічного розвитку і торгівлі України для погодження Міністерству юстиції України, Міністерству фінансів України та Міністерству інфраструктури України лише 25 січня 2017 року, тобто після прийняття Постанови; правова експертиза проект постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Статуту публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" проведена лише 02 лютого 2017 року, про що свідчить копія відповідного правового висновку Міністерства юстиції України від 02 лютого 2017 року.

Як свідчить наявна у справі копія супровідного листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06 лютого 2017 року №3222-02/3693-01, на розгляд Кабінету Міністрів України проект постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Статуту публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" наданий лише 06 лютого 2017 року.

Викладене підтверджує, що на засіданні 18 січня 2017 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року №52 "Про внесення змін до Статуту публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" фактично за відсутності розробленого проекту такої постанови, а тому такий не міг бути погоджений усіма заінтересованими органами, правова експертиза Міністерством юстиції України та Секретаріатом Кабінету Міністрів України не проводились; проект Постанови не розглядався на засіданні урядового комітету та не включався до порядку денного чергового засідання.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року №52 "Про внесення змін до Статуту публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" складена з порушенням порядку прийняття актів Кабінету Міністрів України, встановленого Регламентом, а тому не може вважатися законною та такою, що прийнята на засіданні Кабінету Міністрів України, оскільки станом на 18 січня 2017 року текст проекту постанови був відсутній, що суперечить нормам статей 50 та 51 Закону України "Про Кабінет Міністрів України", а з витягу протоколу №3 засідання Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року, який наданий на запит суду, неможливо також встановити зміст відповідної Постанови Кабінету Міністрів України (Т3а.с.163-164).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що порушення порядку прийняття Кабінетом Міністрів України нормативно-правового акта є достатньою підставою для незаконності такого акта без аналізу його змісту та перевірки на предмет дотримання норм Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", виходячи з того, що оскаржувана Постанова не вважається прийнятою.

При вирішенні вимог в частині визнання протиправними дій Міністерства економічного розвитку і торгівлі в частині підготовки та внесення на розгляд Кабінету Міністрів України проекту постанови "Про внесення змін до Статуту публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", колегія суддів виходить з такого.

Як встановлено вище, відповідно до пункту 1 § 33 Регламенту головним розробником проекту акта Кабінету Міністрів є орган, який вносить проект акта до Кабінету Міністрів.

Згідно з пунктом 2 § 33 Регламенту розробниками проектів актів Кабінету Міністрів є міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, державні колегіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації відповідно до своєї компетенції.

Пункт 4 § 33 Регламенту передбачає, якщо питання, що потребує врегулювання, належить до компетенції кількох органів виконавчої влади, розробником проекту акта Кабінету Міністрів є орган, компетенція якого у відповідній сфері правового регулювання є домінуючою. Інші органи виконавчої влади, що відповідно до компетенції беруть участь у розробленні проекту акта або його погодженні, є заінтересованими органами.

Таким чином, повноваження на розроблення того чи іншого проекту акта Кабінету Міністрів України належать відповідному органу виконавчої влади відповідно до своєї компетенції; у разі ж якщо питання, що потребує врегулювання, належить до компетенції кількох органів виконавчої влади, розробником проекту акта Кабінету Міністрів є орган, компетенція якого у відповідній сфері правового регулювання є домінуючою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку розробником проекту Постанови відповідно до своєї компетенції має бути Міністерство інфраструктури України.

Так, відповідно до частини сьомої статті 4 Закону України "Про залізничний транспорт" управління об'єктами державної власності, що не увійшли до статутного капіталу АТ "Укрзалізниця", та його акціями, здійснення державного контролю, регулювання та нагляду за діяльністю залізничного транспорту загального користування провадяться Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади відповідно до закону з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування".

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2015 року №460, Міністерство інфраструктури України (Мінінфраструктури) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мінінфраструктури є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах автомобільного, залізничного, морського та річкового транспорту, надання послуг поштового зв'язку, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері авіаційного транспорту та використання повітряного простору України, розвитку, будівництва, реконструкції та модернізації інфраструктури авіаційного, морського та річкового транспорту, дорожнього господарства, навігаційно-гідрографічного забезпечення судноплавства, торговельного мореплавства, з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, а також державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Пункт 3 вказаного Положення визначає, що основними завданнями Мінінфраструктури зокрема є: забезпечення формування та реалізація державної політики у сферах автомобільного, залізничного, морського та річкового транспорту, надання послуг поштового зв'язку; забезпечення формування та реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, з питань державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

З огляду на викладене та правовий статус ПАТ "Українська залізниця", мету та предмет його діяльності у сфері залізничного транспорту, право розроблення проекту Постанови відповідно до своєї компетенції належить Міністерству інфраструктури України.

Водночас згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №459, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (Мінекономрозвитку) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мінекономрозвитку є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що зокрема забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, державну промислову політику, державну інвестиційну політику, державну зовнішньоекономічну політику, державну політику у сфері технічного регулювання, стандартизації, метрології та метрологічної діяльності, управління об'єктами державної власності, розвитку підприємництва, державно-приватного партнерства, інтелектуальної власності, туризму та курортів (крім здійснення державного нагляду (контролю) у сфері туризму та курортів), державних та публічних закупівель, а також державного замовлення на підготовку фахівців, наукових, науково-педагогічних та робітничих кадрів, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів.

Якщо взяти до уваги повноваження Міністерства економічного розвитку і торгівлі України у сфері управління об'єктами державної власності, можна вважати, що у межах спірних правовідносин постало питання, що належить до компетенції кількох органів виконавчої влади, а тому розробником Постанови має бути Міністерство, компетенція якого у відповідній сфері правового регулювання є домінуючою, а саме - Міністерство інфраструктури України.

Разом з тим, проект оскаржуваної Постанови розроблено Міністерством економічного розвитку і торгівлі України всупереч домінуючій компетенції Міністерства інфраструктури України відповідно до пункту 4 § 33 Регламенту.

Крім того, вище встановлено, що проект Постанови фактично розроблено та внесено на розгляд Кабінету Міністрів України вже після її прийняття, що не відповідає нормам 37, 46, 50, 52, 55, 551 Регламенту.

Таким чином, дії Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з підготовки та внесення на розгляд Кабінету Міністрів України проекту постанови "Про внесення змін до Статуту публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" вчинені поза межами встановленої компетенції та з порушенням норм Регламенту, а тому є протиправними.

Щодо посилань осіб, які подали апеляційні скарги на відсутність порушеного права позивачів, оскільки оскаржувана Постанова№52 не порушує їхніх прав, свобод та інтересів, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий у відношенні будь-якої особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку суб'єкта владних повноважень.

Разом з тим, провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів має свої особливості, у тому числі щодо суб'єктів, які мають право на звернення до суду.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб'єктів владних повноважень визначено статтею 171 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Відповідно до пунктів 1, 2 Статуту ПАТ "Українська залізниця" (в редакції, чинній до прийняття Постанови №52) ПАТ "Українська залізниця" (далі - товариство) є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" (далі - Закон), постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Товариство утворено як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - підприємства залізничного транспорту).

Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Згідно з пунктом 5 Статуту ПАТ "Українська залізниця" метою діяльності товариства є задоволення потреб держави, юридичних і фізичних осіб у безпечних та якісних залізничних перевезеннях у внутрішньому та міжнародному сполученні, роботах та послугах, що виконує (надає) товариство, забезпечення ефективного функціонування та розвитку залізничного транспорту, створення умов для підвищення конкурентоспроможності галузі, а також отримання прибутку від провадження підприємницької діяльності.

Тобто, ПАТ "Українська залізниця" є підприємством залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності.

У свою чергу Київська територіальна профспілкова організація залізничників і транспортних будівельників України є територіальною профспілковою організацією Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України, зареєстрована як юридична особа та згідно з частиною дев'ятою статті 16 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" та підпункту 6.10.1 пункту 6.10 статуту Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України набула права юридичної особи з моменту затвердження статуту.

Статтею 7 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» визначено, що ПАТ «Укрзалізниця» повністю відповідає за зобов'язаннями, які передбачені Галузевою угодою між Укрзалізницею та профспілками щодо підприємств залізничного транспорту, до укладення нової відповідної угоди.

Судом апеляційної інстанції встановлено та відповідачами не заперечувалося, що на час спірних правовідносин діяла Галузева угода між Міністерством інфраструктури України і Радою профспілки залізничників і транспортних будівельників України на 2012 - 2016 року та яка в силу вимог статті 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» діє і на час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до положень статті 19 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" здійснює представництво і захист трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки в державних органах та органах місцевого самоврядування, у відносинах з роботодавцями, а також з іншими об'єднаннями громадян.

З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_4 є начальником фінансово-економічного відділу виробничого підрозділу Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Українська залізниця", що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці та наказом Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця", копія якого долучена до справи.

Постановою Кабінету Міністрів України №735 від 02 вересня 2015 року ( в редакції чинній на час прийняття спірної постанови Кабінету Міністрів України) затверджено Статут публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Пунктом 52 Статуту (в редакції, чинній до прийняття Постанови №52) визначено органи Товариства, яким, зокрема, є Загальні збори та правління.

Пунктом 53 цього ж Статуту передбачено, що вищим органом є Загальні збори акціонерів, а функцію Загальних зборів виконує Кабінет Міністрів України. Внесення змін до Статуту Товариства належить до виключної компетенції вищого органу, тобто Кабінету Міністрів України (п. 55 Статуту).

Разом з тим, Статутом Товариства передбачено, що колегіальним виконавчим органом Товариства, який здійснює управління його поточною діяльністю є правління (п. 81 Статуту).

Відповідно до підпункту 38 пункту 99 Статуту ПАТ "Українська залізниця" (в редакції, чинній до прийняття Постанови №52) до компетенції правління належить, зокрема підготовка проектів рішень про внесення змін до цього Статуту.

Основною формою роботи правління є засідання, які можуть бути проведені за допомогою технічних засобів зв'язку ( в тому числі за допомогою телефонної або відоконференції). Засідання правління проводяться, як правило, за місцезнаходженням товариства (пункти101, 102 Статуту в редакції, чинній до прийняття Постанови №52).

Пунктом 110 Статуту ПАТ "Українська залізниця" (в редакції, чинній до прийняття Постанови №52) передбачено, що представники профспілкового або іншого уповноваженого трудовим колективом органу, які підписали колективний договір від імені трудового колективу товариства, мають право бути присутніми на засіданнях правління.

Рішення правління приймаються колегіально на засіданнях правління та оформляються протоколом. Протокол та інші документи, затверджені правлінням товариства, підписують усі присутні члени правління (пункт 111 Статуту в редакції, чинній до прийняття Постанови №52).

З аналізу вищевказаних норм Статуту вбачається, що до компетенції саме правління Товариства відноситься підготовка проектів рішень про внесення змін до Статуту, а основною формою роботи правління є засідання, на яких вправі бути присутні представники профспілкового органу чи трудового колективу Товариства.

Суду апеляційної інстанції відповідачами не надано доказів, а судом таких з матеріалів справи не встановлено що проект рішення про внесення змін до Статуту був внесений на засідання правління Товариства, такий розглядався правлінням і на засідання якого були запрошені представники трудового колективу чи представників профспілки, в тому числі позивача по справі, що в своїй сукупності, беручи до уваги вищезазначені обставини, свідчить про порушення прав позивачів щодо процедури підготовки проектів рішень про внесення змін до Статуту, і, як наслідок, порушення процедури прийняття оспорюваного рішення та дій відповідачами.

Захисту в порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права та інтереси осіб, а задоволенню ті позовні вимоги , які відновлюють порушені права, свобод чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Обов'язковою умовою для задоволення позовних вимог є участь позивача у правовідносинах, яка вказана оспрювана норма регулює.

Наведене дає суду підстави вважати, що позивач 1, як представник профспілки трудового колективу підприємств залізничного транспорту, та позивач 2, як працівник підприємства у структурі ПАТ "Українська залізниця", є учасниками відносин, які врегульовує оскаржувана Постанова, що наділяє їх правом на звернення до суду з метою оскарження цієї Постанови.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що обставини, на які посилаються відповідачі як підставу своїх правомірних дій, не знайшли свого обґрунтування в ході апеляційного розгляду справи та не підтверджуються матеріалами справи.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції, які зроблені у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим колегія суддів не знайшла підстав для задоволення апеляційних скарг.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачами в даному випадку не виконано.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, що на думку колегії апеляційного адміністративного суду, дотримано судом першої інстанції.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Кабінету Міністрів України та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали складено та підписано 18.10.2017.

Головуючий суддя: В.Ю.Ключкович

Судді: І.О. Грибан

О.А. Губська