Справа № 805/3302/17-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 р. Справа №805/3302/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 15-10

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Арестової Л.В., при секретарі судового засідання Лопушанському Д.О., за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Артемівський електротехнічний завод до Бахмутської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення в частині нарахування штрафу та пені за період з 14 квітня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Артемівський електротехнічний завод звернулося до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Бахмутської обєднаної державною податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасно перерахування) єдиного внеску № НОМЕР_1 від 16 липня 2015 року на загальну суму 146 964,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 31 липня 2015 року позивач отримав поштою спірне рішення про застосування штрафу та пені за період з 21 березня 2014 року до 26 червня 2015 року. Зауважень стосовно застосованих відповідачем до позивача сум штрафу та пені у позові не викладено, але спірне рішення товариство вважає протиправною, враховуючи наступне. Вказаний документ містить вимогу щодо сплати товариством штрафу та пені з ЄСВ. Враховуючи приписи п. 9-4 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування № 2464-VI, підприємство є звільненим від виконання своїх обовязків (як платника єдиного внеску) у період з 14 квітня 2014 року і до закінчення антитерористичної операції, так як зареєстроване у м. Бахмут, яке, у свою чергу, належить до території проведення антитерористичної операції (АТО). Крім цього, на підставі зазначеної норми відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у пункті 9-4 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування № 2464-VI, не застосовуються.

У судовому засіданні представник позивача уточнила (зменшила) позовні вимоги, просила визнати протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасно перерахування) єдиного внеску № НОМЕР_1 від 16 липня 2015 року в частині нарахування штрафу та пені за період з 14 квітня 2014 року. Позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав того, що а ні заява про звільнення від виконання обовязків з ЄСВ, а ні сертифікат про засвідчення виникнення форс-мажорних обставин при сплавлянні єдиного внеску позивачем до інспекції не подавались. Крім цього, відповідач зазначив, що п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" включено до цього Закону нормою Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції від 02 вересня 2014 року № 1669-VII, яка з 1 січня 2016 року втратила чинність, а, отже, втратив чинність і п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Артемівський електротехнічний завод, зареєстроване в якості юридичної особи за кодом ЄДРОПУ 01056729 за адресою 84500, Донецька обл., місто Артемівськ, вулиця Недогібченка, будинок 17, що вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch).

16 липня 2015 року Артемівською (після перейменування Бахмутською) обєднаною державною податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області стосовно позивача сформовано рішення № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені у розмірі 146 964,92 грн., з яких: штраф у розмірі 58 989,40 грн (10 % від суми недоїмки до 01 січня 2015 року) за період з 21.03.2014 року до 29.05.2015 року та пеня у сумі 64 806,55 грн; штраф у розмірі 13195,12 грн (20 % від суми недоїмки після 01 січня 2015 року) ) за період з 21.01.2015 року до 26.06.2015 року та пеня у сумі 9 973,85 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 12 жовтня 2017 року визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду із позовом. При вирішенні даної справи суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 цього Закону, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є: роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний, крім іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

Спірним питанням даної справи є правомірність та обґрунтованість застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасно перерахування) єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року.

Відповідачем в ході розгляду справи наведено розрахунок за спірним рішенням та зазначено, що рішення містить суми штрафу та пені, що нараховані до 14 квітня 2014 року, з яких: за зобовязаннями за лютий 2014 року штраф - 4 380,61 грн, пеня 2 406,39 грн, за зобовязаннями за березень 2014 року штраф 7 470,31 грн, пеня 754,83 грн.

Позивач не навів заперечень стосовно визначених відповідачем сум штрафу та пені, нарахованих за оскаржуваним рішенням до 14 квітня 2014 року, тобто, вказане не є спірною обставиною даної справи.

Таким чином, в межах даної справи вирішується питання правомірності спірного рішення відповідача в частині застосування до позивача за період з 14 квітня 2014 року до 26 червня 2015 року штрафу у сумі 60 333,60 (58 989,40 + 13 195,12 4 380,61 7 470,31) грн та пені у розмірі 71 618,33 (64 806,55 + 9 973,85 2 406,39 754,83) грн.

Згідно з п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції (АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 2 вересня 2014 року № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших населених пунктів, зазначено м. Артемівськ (після перейменування Бахмут), де зареєстрований позивач та здійснює своє повноваження відповідач.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року зупинено дію Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, проте, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/18327/14 від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року визнано нечинним.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України по даній справі було зупинено виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року до розгляду касаційної скарги Кабінету Міністрів України у Вищому адміністративному суду України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, яким визнано такими, що втратили чинність Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079, затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших є м. Бахмут.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року діяло у період з 30 жовтня 2014 року по 4 листопада 2014 року та у період з 2 квітня 2015 року по 27 квітня 2015 року. Аналізуючи наведене, а також беручи до уваги факт прийняття 2 грудня 2015 року Розпорядження № 1275-р, суд дійшов висновку, що станом на час виникнення спірного періоду та прийняття спірного рішення факт перебування м. Бахмут, на території, де проводилась антитерористична операція - є встановленим.

Як вже зазначалося судом, відповідно до п. 9-4 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів в зоні АТО, звільняються на період її проведення від виконання обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, на підставі заяви, яка подається платником до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення АТО.

Суд зазначає, що приписи п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI не ставлять факт звільнення платника від обов'язку зі сплати єдиного внеску у залежність від часу подання відповідної заяви, а прямо встановлює, що така заява подається у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення АТО.

Як станом на час виникнення спірного періоду та прийняття спірного рішення, так і станом на час розгляду справи АТО у регіоні триває.

Суд вважає за необхідне зазначити, що 24 грудня 2015 року Верховною Радою України був прийнятий Закон Про внесення змін до деяких законодавчих актів України) № 911-VIІІ (далі Закон № 911-VIІІ), пунктом 28 якого з Закону № 1669-VII виключений пп. 8 п. 4 ст. 11 (вказаним пунктом 2 вересня 2014 року у Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464-VI був внесений п. 9-3, яким певну категорію платників ЄСВ було звільнено від виконання своїх обовязків на період проведення АТО).

Станом на час прийняття Закону № 911-VIІІ пункт 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI на підставі Закону України "Про внесення змін до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці" від 2 березня 2015 року № 219-VIII, вже мав (та має станом на час розгляду даної справи) нумерацію "9-4", а не "9-3".

А ні Законом № 911-VIІІ, а ні будь-яким іншим законом приписи п. 9-4 Закону № 2464-VI виключені із цього закону (або змінені) станом на час виникнення спірних правовідносин (та станом на час розгляду даної справи) не були, а тому є чинними.

Суд зауважує, що чинна редакція Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI містить п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень. Відповідно до преамбули Закону № 2464-VI саме цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Таким чином, станом на час розгляду справи та на час прийняття спірного рішення, приписи Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" щодо звільнення певної категорії платників ЄСВ від виконання обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 зазначеного Закону, - чинні, у звязку з чим суд не приймає до уваги посилання відповідача з цього приводу.

Суд зауважує, що підтвердження форс-мажорних обставин не є обовязковою умовою, що обумовлюють необхідність звільнення платника від обовязку, зокрема, про сплаті ЄСВ, оскільки приписами п. 9-4 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI не вимагається надання будь-якого сертифікату про засвідчення форс-мажорних обставин для звільнення платника від сплати ЄСВ необхідним є подання до органу фіскальної служби лише заяви, складеної в довільній формі.

Аналогічне зазначено у листі Донецької Торгово-промислової палати позивачу від 12 жовтня 2017 року № 639/12.1-18-03.

Посилання у пункті п. 9-4 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI на порядок списання недоїмки, передбачений Податковим кодексом, стосується лише здійснення самої процедури/порядку списання недоїмки (що у межах даної справи не вирішується), а підтвердженням існування підстав для звільнення платника від сплати ЄСВ відповідно до зазначеного пункту є виключно знаходження платника на обліку в органах фіскальної служби, що розташовані на території населених пунктів, визначених відповідним переліком, де проходить АТО, та подання таким платником відповідної заяви до органу фіскальної служби не пізніше 30 днів з дня закінчення АТО.

Крім цього суд наголошує, що відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені Законом № 2464-VI за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції до платників єдиного внеску, зазначених у п. 9-4 цього Закону, не застосовуються.

Щодо зобовязань з ЄСВ за квітень 2014 року суд зазначає, що термін їх сплати з урахуванням ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI є порушеним платником лише після 20 травня 2014 року, тобто, після 14 квітня 2014 року. Крім цього, само по собі зобовязання за квітень 2014 року також не може вважатись в повному обсязі таким, що виникло до початку проведення АТО, оскільки останню розпочато 14 квітня 2014 року.

Отже, відповідальність за порушення строку сплати зобовязань за квітень 2014 року не має застосовуватись до платників в зоні АТО у період її проведення.

Відповідно, спірне рішення в частині нарахування позивачу за період з 14 квітня 2014 року до 26 червня 2015 року штрафу у сумі 60 333,60 грн та пені у розмірі 71 618,33 грн є протиправним, та таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачені ним 1 600,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 7-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Артемівський електротехнічний завод до Бахмутської обєднаної державною податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення в частині нарахування штрафу та пені за період з 14 квітня 2014 року - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Артемівської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області від 16 липня 2015 року № НОМЕР_1 в частині застосування за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску штрафних санкцій у сумі 60 333,60 грн за період з 14 квітня 2014 року до 26 червня 2015 року та нарахування пені у розмірі 71 618,33 грн.

Стягнути з бюджетних асигнувань Бахмутської обєднаної державною податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Артемівський електротехнічний завод судовий збір у сумі 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частини проголошені у судовому засіданні.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений та підписний 17 жовтня 2017 року.

Суддя Арестова Л.В.