Справа № 813/2056/17
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/8249/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Галицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 5 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Галицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

7 червня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Галицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі ОДПІ):

№ 214-17 від 18 червня 2015 року про визначення суми податкового зобовязання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у сумі 22916,67 грн.;

№ 214-17/1 від 18 червня 2015 року про визначення суми податкового зобовязання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у сумі 16666,67 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 5 липня 2017 року у справі № 813/2056/17 позов було задоволено повністю.

У апеляційній скарзі ОДПІ просить зазначену постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ОСОБА_4. володіє легковими автомобілями марок TOYOTA Land Cruiser 200 2013 року випуску з обємом двигуна 4461 см3 та AUDI A 8 2013 року випуску з обємом двигуна 4000 см3.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи» внесено низку змін до Податкового кодексу України (далі ПК). З 1 січня 2015 року введено в дію транспортний податок. Згідно з прикінцевими положеннями Закону № 71-VIII він набирає законної сили з 1 січня 2015 року. Норма ст. 67 Конституції України та пп.16.1.4 п. 16 ст. 16 ПК зазначає, що платник податків зобовязаний сплачувати податки та збори в строки та розмірах встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Транспортний податок, як обовязковий місцевий податок, підлягає сплаті, виходячи з норм ст. 267 ПК, починаючи з 1 січня 2015 року, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 ст. 12 ПК.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи, викладені у апеляційній скарзі. Просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду заперечив обґрунтованість доводів апелянта. Просив залишити постанову суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що транспортний податок згідно з ПК є місцевим податком. Безпосереднє встановлення місцевих податків є безумовним обов'язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення. Верховна ОСОБА_5 України не є уповноваженою на встановлення місцевих податків.

Застосування контролюючим органом положень ст. 267 ПК з метою оподаткування транспортним податком не може мати місце у 2015 році. Тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 18 червня 2015 року № 214-17 та № 214-17/1 є протиправними і їх слід скасувати.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_4 є власником транспортних засобів марки TOYOTA LAND CRUISER 200 2013 року випуску з обємом двигуна 4461 см3 та марки AUDI A8 Long 4/0 TFSI 2013 року випуску з обємом двигуна 4000 см3.

Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким згідно зі ст. 267 ПК було введено новий транспортний податок, набув чинності з 1 січня 2015 року.

Виходячи із приписів ст. 267 ПК (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень) власники транспортних засобів, які використовувалися до 5 років та об'ємом більше 3000 см3, з 1 січня 2015 року є платниками транспортного податку.

Разом із тим, слід погодитися із висновком суду першої інстанції про те, що системний аналіз приписів п. 8.1 ст. 8, п. 9.4 ст. 9, ст. 10, ст. 265 ПК дає підстави вважати, що транспортний податок відноситься до місцевих податків.

Відтак, виходячи із положень ст. 143 Конституції України, п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 8.3 ст. 8, п. 10.3 ст. 10, п. 12.3 ст. 12 ПК встановлення транспортного податку, як одного з видів місцевих податків, належить до компетенції місцевих рад, які повинні вирішити це питання відповідним рішенням.

При цьому, з урахуванням приписів ст. 3 Бюджетного кодексу України, пп. 12.3.4 п. 12.3 та п. 12.5 ст. 12 ПК суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення місцевої ради щодо встановлення місцевого податку не може набрати чинності в тому самому бюджетному періоді, в якому воно прийняте.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що виходячи із принципу стабільності, який закріплений у пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК, введення з 1 січня 2015 року нового транспортного податку не свідчить про можливість його справляння податковим органом на підставі ст. 267 ПК у 2015 році без наявності відповідного рішення місцевої ради, прийнятого та оприлюдненого у передбачені пп. 12.3.4 п. 12.3 ПК строки.

Окрім того, п. 4.1.4. п. 4.1 ст. 4 ПК встановлена презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

При цьому апеляційний суд на підставі ч. 2 ст. 8 КАС України вважає за доцільне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 7 липня 2011 року справі «Серков проти України» встановив порушення Україною своїх зобовязань у зв'язку з тим, що, по-перше, відповідне національне законодавство не було чітким та узгодженим та, відповідно, не відповідало вимозі «якості» закону, що мало наслідком його суперечливе тлумачення Верховним Судом України (п. 42 Рішення), та, по-друге, незастосування судами, всупереч національному законодавству, підходу, який був би сприятливішим для заявника, коли у його справі законодавство припускало неоднозначне тлумачення (п. 43 Рішення).

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а отже апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу Галицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 5 липня 2017 року у справі № 813/2056/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Л.П.Іщук

ОСОБА_5

Ухвала у повному обсязі складена 20 жовтня 2017 року.