Справа № 638/8885/17
Суддя: Шишкін О. В.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/8885/17
Провадження №2-а/638/502/17
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 жовтня 2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого - судді Шишкіна О.В.,

секретаря Голуб Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа Міністерство оборони України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:
Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії Харківського обласного військового комісаріату, зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 подати розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» по Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно наказу Міністра оборони СРСР №202 від 27.09.1984 року Сєверодонецьким міським військовим комісаріатом Ворошиловградської області 11.11.1984 року його було призвано на дійсну строкову службу до військової частини НОМЕР_1 м.Термез Республіки Узбекистан. 30.10.1986 року позивача було звільнено до запасу військових сил СРСР та направлено до Сєверодонецького міського військового комісаріату Ворошиловградської області для постановлення на військовий облік. Під час проходження служби позивач у складі свого підрозділу у період з 27.06.1985 року по 28.10.1986 року виконував завдання на території Республіки Афганістан, де в той час проводились бойові дії та приймав участь у бойових діях. Під час виконання бойового завдання на території Республіки Афганістан 10.05.1986 року позивач отримав травму голови, яка засвідчена на підставі копії витягу з протоколу засідання ЛВК Дзержинського РВК від 05.03.1998 року і на підставі копії заключення експерта ХОБСМЕ від 25.02.1998 року. Харківською обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 28.09.2012 року безтерміново, яка настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, а тому вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та в порядку, визначеному Постановою КМУ №975 від 25.12.2013 року. Листом від 23.12.2016 року ІНФОРМАЦІЯ_2 запропонував позивачу надати оригінали документів для ознайомлення. Листом від 26.01.2017 року відповідач відмовив в задоволенні заяви позивача з підстав, що позивач не проходив службу у військових частинах, установах Міністерства оборони. Також листом від 16.01.2017 року Адміністрація ДПС України відмовила позивачу у задоволенні заяви з підстав відсутності будь-яких правовідносин з органами Держприкордонслужби.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав з підстав, викладених у ньому, просив задовольнити у повному обсязі, пояснивши, що він проходив службу саме у Збройних Силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, та в силу ст..16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» і Порядку №975 обов`язок щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи внаслідок поранення, контузії та наступних захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, покладений саме на Міністерство оборони України.

Представник відповідача, будучи повідомленим про час та місце судового засідання належним чином, до суду не з`явився, надав письмові заперечення, в яких ХОВК заперечує проти позову та не визнає його. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що позивач у період з 17.11.1984 року по 30.10.1986 року проходив строкову військову службу у прикордонних військах колишнього СРСР (військова частина НОМЕР_1 ) та у цей період приймав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан. Військова частина НОМЕР_1 належала до прикордонних військ та позивач був військовослужбовцем прикордонних військ, які не входять до структури Збройних Сил України. Також зазначає, що прикордонні війська виведені зі складу Збройних Сил колишнього СРСР, тому витрати, пов`язані із виплатою одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності повинні здійснюватися Державною прикордонною службою України, на яку централізовано виділяються кошти з державного бюджету. Правонаступником прикордонних військ колишнього Союзу СРС, які на той час підпорядковувались Комітету Державної безпеки СРСР, а з 1991 року Комітету по охороні державного кордону СРСР, на сьогоднішній день є Державна прикордонна служба України, яка являється правоохоронним органом спеціального призначення та свою діяльність на виконання функцій і покладених на неї завдань здійснює через Адміністрацію Державної прикордонної служби України. Крім того, вказує, що оскільки позивачу інвалідність ІІІ групи первинно встановлено у 1998 року, а зміна інвалідності на ІІ групу відбулась у 2012 році, тобто понад дворічний термін, підстави для складення висновку та направлення його до Міністерства оборони України відсутні. Позивачем із заявою про виплату одноразової грошової допомоги не було надано документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, через що висновок про можливість виплати одноразової грошової допомоги ХОВК складено не було.
Представник третьої особи в судовому засіданні проти вимог позову заперечував, пояснивши, що позивач звернувся із заявою до відповідача з пропуском встановленого ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» трирічного строку для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки пере посвідчення інвалідності позивача відбулось у 2012 році.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно наказу Міністра оборони СРСР №202 від 27.09.1984 року Сєверодонецьким міським військовим комісаріатом Ворошиловградської області 11.11.1984 року позивача було призвано на дійсну строкову службу до військової частини НОМЕР_1 м.Термез Республіки Узбекистан, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 , виданого 11.11.1984 року.

Під час проходження служби позивач у складі свого підрозділу у період з 27.06.1985 року по 28.10.1986 року позивач виконував завдання на території Республіки Афганістан, де в той час проводились бойові дії та приймав участь у бойових діях.

Під час виконання бойового завдання на території Республіки Афганістан 10.05.1986 року позивач отримав травму голови, яка засвідчена на підставі копії витягу з протоколу засідання ЛВК Дзержинського РВК від 05.03.1998 року і на підставі копії заключення експерта ХОБСМЕ від 25.02.1998 року.

Згідно свідоцтва про хворобу №8 від 05.03.1998 року, наданого головою комісії Дзержинського РВК встановлено, що у позивача наявна травма, яка пов`язана з виконанням обов`язку військової служби при виконанні інтернаціонального боргу (підстава заключення експерта ХОБСМЕ №146/Д від 25.02.1998 року).
Згідно довідки МСЕК серія 10 ААБ №187123 від 10.10.2012 р. позивачу повторно встановлена ІІ група інвалідності безтерміново з 28.09.2012 року, травма, яка пов`язана з виконанням обов`язку військової служби при виконанні інтернаціонального боргу.
13.12.2016 року позивач звернувся до ХОВК із заявою стосовно призначення йому виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому інвалідності, пов`язаної із проходженням військової служби.
Листом №199/ВСЗ від 26.01.2017 року позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлено про відсутність підстав для складання висновку щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, оскільки позивачем не надано документи, які підтверджують проходження служби в військових частинах, установах Міністерства оборони та документів, які свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Листом №11/Г-9012 від 16.01.2017 року адміністрація Державної прикордонної служби України позивача повідомлено, що на обліку в органах Держприкордонслужби він не перебуває. Оскільки призов на строкову військову службу та звільнення з цієї служби здійснювалися на підставі наказів Міністерства оборони колишнього СРСР, то позивач перебуває на військовому обліку у військовому комісаріаті Міністерства оборони України.
Відповідаю до ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і. на умовах. Встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі ст.ст.1,2 зазначеного вище Закону , військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
За приписами підпункту 2 п. 1 ст.3 ст.1 Закону, дія цього закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Згідно з п.1 ст.16 Закону , одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим законом мають право на її отримання.
Частиною 2 вказаної статті встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п. 4 - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту Порядок).
Даний Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Пунктом 11 Порядку передбачено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
До суду не надано доказів, які б свідчили про невиконання позивачем вимог пункту 11 Порядку при поданні заяви від 13.12.2016 року до Харківського обласного військового комісаріату.
Пунктом 13 Порядку передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Судом встановлено, що Харківським обласним військовим комісаріатом висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги розпорядникові бюджетних коштів не надавався.
Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем був наданий повний перелік документів згідно п.11 Порядку 975, а відповідач безпідставно не склав висновок.
Суд зауважує, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. Судом встановлено факт бездіяльності відповідача, що полягає у невиконанні свого визначеного нормативно-правовими актами обов`язку надати у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги.
Суд не погоджується із ствердженням відповідача про те, що виплата одноразової грошової допомога позивачу має здійснюватись Державною прикордонною службою України, виходячи з наступного.
Позивача було призвано на строкову службу наказом Міністра оборони колишнього СРСР та перебував на військовому обліку у відповідному РВК МО України, причинний зв`язок поранення, отриманого позивачем під час виконання обов`язків військової служби в період перебування в Афганістані - встановлено військово-лікарською комісією Міністерства оборони України.
Згідно п. 1 ч. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 21.03.1989 №10224-ХІ «Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ» - прикордонні, внутрішні і залізничні війська виведені зі складу Збройних Сил СРСР. Отже, на день звільнення позивача із строкової служби прикордонні війська входили до вкладу Збройних Сил СРСР.
У відповідності до п. п. 1, 2 Постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 р. «Про військові формування на Україні», Верховна Рада України постановила підпорядкувати всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України.
Згідно з ст.4 Закону України «Про правонаступництво», органи держави влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.
Згідно п. 2 постанови КМУ від 02.01.1992 року №3 «Питання Державного комітету у справах державного кордону України» з наступними змінами - Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР.
Тобто, Державний комітет у справах охорони державного кордону України (нині Державна прикордонна служба України) у 1992 р. став правонаступником лише тієї частини прикордонних військ КДБ СРСР, що базувалась на території України.
Позивач же проходив службу у прикордонних військах колишнього СРСР та перебував на обліку у Сєверодонецькому міському військовому комісаріаті Ворошиловградської області прикордонного округу КДБ СРСР, до якого Державний комітет у справах охорони державного кордону України не мав відношення.
Також, зважаючи, що позивач проходив службу саме у Збройних Силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні МО СРСР, правонаступником якого в подальшому стало МО України, та в силу ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Порядку № 975 - обов`язок щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому II групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, покладений саме на МО України.
За таких обставин ствердження відповідача про те, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги позивачу мають здійснюватись Державною прикордонною службою України - безпідставні та протиправні.
Суд також не погоджується із ствердженням відповідача, що позивачем не подано документ про обставини поранення, виходячи з наступного.
Пунктом 11 Порядку № 975 не встановлено форму, зміст документа, що свідчить про обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), не визначено коло осіб, уповноважених видавати такий документ. В свою чергу, пунктом 4.7 «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей», затвердженого чинним наказом МО України № 530 від 14.08.2014 р. встановлено, що для отримання одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності подаються серед іншого наступні документи: копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідка командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження у разі, якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
Аналіз зазначених норм у сукупності з ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» дає підстави для висновку про те, що вимога п. 11 Порядку № 975 стосовно необхідності надання документа, що свідчить причини про обставини поранення (контузія, травма або каліцтва) стосується лише осіб, поранення (контузія, травма або каліцтва) яких, що призвело до інвалідності - не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
Як вбачається з свідоцтва про хворобу №8 від 05.03.1998 року, наданого головою комісії Дзержинського РВК встановлено, що у позивача наявна травма, яка пов`язана з виконанням обов`язку військової служби при виконанні інтернаціонального боргу (підстава заключення експерта ХОБСМЕ №146/Д від 25.02.1998 року).
Зважаючи на викладене ствердження про необхідність надання позивачем документа про причини та обставини поранення є протиправним.
Суд вважає безпідставним обґрунтування відмови у складанні та поданні висновку щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги частиною 4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки зазначена стаття передбачає порядок здійснення доплати одноразової грошової допомоги, та не є предметом розгляду дано справи.
За приписами ч. 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат суд присуджує у відповідності до ст.94 КАС України
На підставі викладеного, ст.ст.1,2, 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 року №975, керуючись ст. ст. 2,8-14, 71, 94, 160-163, 185-186, 254 КАС України, суд, -
постановив :
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Харківського обласного військового комісаріату.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 подати розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» по Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_3 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн..

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: суддя О.В.Шишкін