Справа № 369/4991/17
Суддя: Пінкевич Н. С.
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/4991/17
Провадження № 2-а/369/183/17
ПОСТАНОВА

іменем України

27.09.2017 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.

при секретарі Водала А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Забірської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 08 лютого 2017 року він звернувся з клопотанням до сільської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,25га. Земельна ділянка розташована в с.Забіря Києво-Святошинскього району Київської області. При цьому ним додано всі необхідні документи та вказаний орієнтовний розмір бажаної земельної ділянки, цільове призначення, оскільки земельної ділянки вказаного призначення безоплатно не отримував. Вказав, що за його позовом суд прийняв постанову, якою визнав рішення ради від 28 грудня 2015 року в частині відмови йому в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та зобов'язав відповідача розглянути його клопотання. Але рішенням сільської ради йому знову було відмовлено, оскільки ним не додано до клопотання погодження землекористувача. Вважає вказані підстави надуманими, необґрунтованими, безпідставними та такими, що порушують його право на отримання земельної ділянки. Також вказав, що сільською радою вже тричі йому та його дружині було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Дані рішення були незаконні, надумані, нічим не обґрунтовані. Кожного разу сільською радою вказуються нові підстави: то план зонування відсутній, то відсутній затверджений в установленому порядку генплан, то не додав погодження землекористувача. Тому вважає, що сільська рада вигадує підстави лише для того, щоб не задовольнити його клопотання, бо він до сільської ради нічого не заніс.

Крім того, він особисто був присутній на сесії сільської ради, щоб донести, довести свою правоту та своє право, але у відповідь почув багато негативних висловлювань на свою адресу, і як наслідок стан його здоров'я значно погіршився. І на сьогоднішній день він не може збагнути чому йому, простій людині, створюють безліч перешкод та не дають змоги вирішувати земельні питання по закону, чому депутати нехтують своїми обов'язками та висновками суду та ще безліч питань. Від таких негативних емоцій він перенервувася, практично не спав, різко підвищився артеріальний тиск, а таких високих показників тиску він ще немав, і йому в лікарні був встановлений діагноз гіпертонічний криз. Тому він і сьогоднішній день має лікуватись та витрачати кошти на купівлю ліків. Вважає, що такими незаконними діями відповідач заподіяв йому моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 10000 грн. та матеріальну шкоду за направлення різноманітних листів в розмірі 500 грн.

Просив суд визнати незаконною відмову йому ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтованою площею 0,25га - як таку, що прийнята всупереч п.7 ст.118 ЗК України; скасувати рішення Забірської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №309/1 від 24 березня 2017 року; зобов'язати Забірську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області задовольнити як інваліда війнти 2 групи, його клопотання та зобов'язати надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтованою площею 0,25га і надати у власність безоплатно земельну ділянку у відповідності до ст.118 ЗК України; стягнути з місцевого бюджету Забірської сільської ради на його користь заподіяну неправомірними діями сільської ради моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., витрати на змушену тривалу переписку заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 500 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, подали суду письмові пояснення. Суду пояснили, що позивач є ветераном війни-інвалідом війни та людиною похилого віку. Стан здоров'я через неправомірні дії відповідача значно погіршився. Дана земельна ділянка є вільною згідно публічної кадастрової карти та вільною від будь-яких будов. Саме тому земельна ділянка може бути використана в подальшому позивачем для будівництва власного будинку. Отриманні відомості щодо наявності державного акту є недостовірними, оскільки виникли раптово, після значної тяганини, а сам державний акт викликає обґрунтовані сумніви у його дійсності. Просили задоволити позов та відновити порушене право позивача на отримання дозволу на розробку проекту та в подальшому приватизацію даної земельної ділянки.

У судовому засіданні представник Забірської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області проти позову заперечував. Суду пояснив, що у сільській раді були відсутні відомості щодо передачі даної земельної ділянки у власність ОСОБА_3, та відсутні відомості щодо отримання останнім державного акту, тому при вирішенні клопотання ОСОБА_1 необхідна була згода попереднього землекористувача ОСОБА_3 щодо земельної ділянки. В даний час їм вже відомо, що ОСОБА_3 отримував державний акт. Вважав позов необґрунтованим, просив відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні ОСОБА_2 проти позову заперечувала. Суду пояснила, що спірна земельна ділянка надавалась її батьку ОСОБА_3 в користування, там був побудований будинок, в якому вони певний час проживали. За життя батько отримав державний акт, але через сильну хворобу, всі документи та будинок були в жахливому стані. Вказала, що вона також сильно хворіє та не має достатньо коштів, тому не мала змоги відновити всі документи одразу. В даний час вона займається оформленням своїх спадкових прав після смерті батька. Просила суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

У ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і до адміністративного суду можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, де суди перевіряють, чи прийнятті вони : на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, при цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

П.6 передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (посвідчення серія НОМЕР_1).

ОСОБА_1 підписав 08 лютого 2016 року та направив до Забірської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області клопотання в порядку ст. 118, 121 ЗК України про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку і господарських будівель та споруд, орієнтовного розміру 0,25га в межах с. Забіря. До заяв додано копії паспорту, ідентифікаційного номеру, графічні матеріали із зазначеним бажаним місцем розташуванням земельної ділянки.

Рішеннями Забірської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №309/1 від 24 березня 2017 року відмовлено в задоволенні вищевказаного клопотання, оскільки ОСОБА_1 до клопотання не додав погодження землекористувача (вказана в графічному матеріалі земельна ділянка перебуває в користуванні третіх осіб).

Відповідно до ст. 118 ЗК України відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Таким чином, законом визначені вимоги до заяви, яка подається у відповідний орган, про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки. З поданих позивачем заяви вбачається, що в ній визначено бажане цільове призначення земельної ділянки, її розмір, а також графічні матеріали із конкретним бажаним місцем розташування. Підстави для відмови в задоволенні таких заяв чітко встановлені законом. Враховуючи, що надання дозволу на розробку проекту може бути надано на вільну земельну ділянку, тому суд приходить до висновку, що відповідачем рішення про відмову в наданні дозволу на розробку проекту з-підстав ненадання згоди землекористувача, оскільки земельна ділянка перебуває в користуванні третіх осіб, відповідає вимогам закону, прийняті в межах компетенції, тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє. Доводи позивача, що в рішеннях не вказано кому саме та відповідні рішення, суд до уваги не бере, оскільки підстава для відмови відповідає вимогам ст. 118 ЗК України. Щодо невідповідностей, на думку позивача, відмови сільської ради та відсутності даних відомостей в публічно-кадастровій карті, то слід зауважити, що позивач надав суду роздруківку плану, але даний план, який не підписаний, не завірений належним чином, не містить даних щодо актуальності відображених відомостей, тому не є належним доказом з огляду на ст. 70 КАС України. Доказів того, що сільською радою прийнято рішення з завідомо неправдивою інформацією, суду не надано.

Також судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Забірської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №39/14 від 20 грудня 2012 року передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,4177га для будівництва, обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1.

05 березня 2002 року ОСОБА_3 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, НОМЕР_2.

Відповідно до довідки Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області №169/02-14 від 11 лютого 2017 року єдиною спадкоємицею померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3, є його донька - ОСОБА_2.

З пояснень ОСОБА_2 встановлено, що свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку вона не отримувала, а в даний час займається відновленням втрачених документів та оформлення своїх спадкових прав, в тому числі на земельну ділянку, яку бажає отримати у власність позивач.

Зважаючи на те, що за життя ОСОБА_3 отримав державний акт, тому доводи позивача та його представника щодо сумнівів в достовірності державного акту суд до уваги не бере, оскільки в даному випадку спірні правовідносини виникають у сфері приватного права та мають розглядатись за правилами цивільного судочинства. Оспорення ОСОБА_1 видачі державного акту на право власності на земельну ділянку не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов'язаний з вирішенням питання щодо речового права. А відтак його розгляд не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і до адміністративного суду можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, де суди перевіряють, чи прийнятті вони : на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд приходить до висновку, про необхідність відмови у позовних вимогах позивача, у зв'язку з відсутністю підстав для задоволення позову у обраний ним спосіб, оскільки відповідно до приписів частини першої статті 2 КАС України особа звертається до суду саме за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів. В той же час суду не було надано відповідних доказів про порушення прав позивача оспорюваним рішенням, і в чому таке порушення виявилося. Натомість судом встановлено, що право власності на дану земельну ділянку виникло у ОСОБА_3 ще в 2002 році. А скасування оскаржуваного рішення ради не відновить права позивача ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку та порушить право власника даної земельної ділянки - спадкоємиці ОСОБА_2, яке відповідно до вимог ст. 321 ЦК України є непорушним.

Посилання позивача, що в публічній кадастровій карті відсутні відомості про передачу цієї земельної ділянки у власність, суд до уваги не бере. Оскільки виникнення права власності на земельну ділянку не ставитьсь в залежність від наявності даної інформації в Публічній кадастровій карті. При цьому, суд враховує, що право власності виникло ще в 2002 році.

Суд також зазначає, що згідно з ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. З КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

У рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб'єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об'єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

При цьому, особа на власний розсуд визначає чи порушені її права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об'єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Викладені висновки кореспондуються із нормами п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 17 КАС України. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо особа не довела факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

У даному випадку, позивачем крім загальних посилань, не надано жодних належних доказів, в розумінні ст.70 КАС України, порушення особистих прав у спірних правовідносинах, як і не наведено обґрунтованих мотивів, яким чином оскаржуване рішення відповідача породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки ОСОБА_1 у сфері публічно-правових відносин.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач діє в межах своєї компетенції, тому у задоволенні позову суд відмовляє.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 9 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної( немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обов'язковому встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв'язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві.

Враховуючи, що позивач не надав доказів заподіяння йому ні матеріальної, ні моральної шкоди, тому в цій частині позовні вимоги також не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.71, 159, 160, 161, 163, 172, 177 ст.ст.158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Забірської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

На постанову суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя