Справа № 127/8277/17
Суддя: Антонюк В. В.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/8277/17
Провадження № 2-а/127/643/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2017 р. м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Антонюка В.В. при секретарі:Гончаруку І.О. за участю: позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниця про визнання неправомірними дій щодо відмови у поновленні виплати пенсії за віком, зобов'язання виплатити пенсію за віком,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до УПФ України у м. Вінниці про визнання неправомірними дій щодо відмови у поновленні виплати пенсії за віком, зобов'язання виплатити пенсію за віком. Позовні вимоги мотивовані ти, що з 06.08.2013 року позивачу було призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 - ІУ «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» від 09.07.2013 року у розмірі 6385,53 грн. З 01.09.2015 року здійснено перерахунок вказаної пенсії та визначено її у сумі 6 846,33 грн. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року виплати пенсії, яка була їй призначена за віком згідно вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» була призупинена у зв'язку з тим, що вона працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії чи довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів». З 01 квітня 2015 року виплата пенсії їй була припинена. З 04.10.2016 року позивач вийшла у відставку з посади судді та з 05.10.2016 року її було переведено на довічне грошове утримання судді. В подальшому, у березні 2017 року вона звернулася до відповідача з заявою про виплату їй за період з 01.06.2015 по 03.10.2016 року пенсії за віком, що була призначена на підставі Закону № 1058 - ІУ, однак листом Управлінням Пенсійного фонду України в м. Вінниці їй було відмовлено. Позивач вважає дії відповідача неправомірними, оскільки законодавчим органом не було прийнято Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах. У зв'язку з цим звернулась до суду та просила визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у виплаті пенсії за віком та зобов'язати відповідача виплатити пенсію за віком за період за період з 01.06.2015 року по 03.10.2016 року у розмірі 108 821,43 грн., а також стягнути судові витрати. Позивач ОСОБА_4 позовні вимог підтримала та просила задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

В попередніх судових засіданнях представник відповідача ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення позову, про що надала письмові заперечення. Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні просила в задоволенні адміністративного позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, згідно ст. 104 КАС України, до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Судом достовірно встановлено, що 06.08.2013 р. ОСОБА_2 було призначено пенсію за віком відповідно до закону №1058 - ІУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2013 р. у розмірі 6 385,53 грн., що підтверджується матеріалами пенсійної справи. З 01 квітня 2015 року виплата пенсії їй була припинена у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року. Зазначені обставини представник відповідача в ході судового розгляду не заперечувала, а тому суд на підставі ч.3 ст.72 КАС України визнає їх такими, що не підлягають доказуванню. В подальшому, у березні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до відповідача з заявою про виплату їй за період з 01.06.2015 по 03.10.2016 року пенсії за віком, що була призупинена на підставі Закону № 1058- IУ. Судом встановлено, що листом від 05.04.2017 року № 69/К-1 позивачу відмовлено, оскільки здійснити виплату призначеної пенсії у період з 01.04.2015 по 03.10.2016 р. немає правових підстав, оскільки станом на 01.04.2015р.позива працювала на посаді, яка дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, передбаченого ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» (а. с. 7). Так, відповідно до абзацу 2 ч.1 Тимчасово, по 31 грудня 2017 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Судом встановлено, що станом на 01.04.2015 року позивач обіймала посаду судді Господарського суду Вінницької області, що давало їй право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", в зв'язку з чим відповідачем правомірно не виплачувалась пенсія позивачу. Проте, відповідно до п. 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII (далі Закон № 213) у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійною забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», Закону України «Про прокуратуру», Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Закону України «Про статус народного депутата України», Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Закону України «Про судову експертизу», Закону України «Про Національний банк України», Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», Закону України «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Однак, Закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 прийнято не було, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України "Про державну службу" щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. При вирішення даного публічно-правового спору, суд також враховує положення статті 22 Конституції України, відповідно до яких при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Також суд враховує, що Конституційним Судом України рішенням від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 було визнано неконституційними положення: - ч.3 статті 141 Закону "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII; - абзаци 1,2,3,4 та першого, другого речень абзацу шостого ч.5 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, Закону "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII; - п. 5 розділу ІІІ прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними та є обов'язковим до виконання. Верховний суд України у постанові від 24 травня 2017 року № 333/6710/15-а дійшов висновку, що з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом № 2453-VI, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону № 1058. Таким чином, з 01 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу» пенсія призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Тому з 01.06.2015 посада, на якій працювала позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Закону України "Про державну службу", у зв'язку з чим передбачені ч. 1 ст. 47 Закону №1058 підстави для припинення виплати пенсії позивачу, призначеної відповідно до цього Закону, відпали, а тому з 01.06.2015 перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Також, при вирішення даного спору суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини "Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови" від 13 грудня 2001 року Судом було зазначено, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на поновлення виплати пенсії. Що стосується строку, з якого право позивача на поновлення пенсії підлягає задоволенню, то суд виходить з наступного. Згідно ч.2 ст. 46 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Згідно з матеріалами пенсійної справи позивача, УПФ у м. Вінниці з 06.08.2013 року нараховано ОСОБА_2 пенсію за віком у розмірі 6 385,53 грн., а з 01.09.2015 року - у сумі 6 846,33 грн. Спір щодо розміру нарахованої пенсії чи щодо нарахування її взагалі між сторонами відсутній. Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі. Вимога позивач щодо стягнення із відповідача судових витрат пов'язаних із сплатою судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1600 грн. задаволенню не підлягає, оскільки дані судові витрати не пов'язані з діями відповідача. Керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 22 Конституції України, ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» , Законом України "Про державну службу "ст.ст.2, 8, 11, 86, 99, 100, 254, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниця про визнання неправомірними дій щодо відмови у поновленні виплати пенсії за віком, зобов'язання виплатити пенсію за віком - задоволити частково. Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці щодо відмови ОСОБА_2 у виплаті пенсії за віком, оформлені листом № 69/К-1 від 05.04.2014 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці виплатити ОСОБА_2 пенсію за віком за період з 01.06.2015 року по 03.10.2016 року у розмірі 108 821,43 грн. (сто вісім тисяч вісімсот двадцять одна ) 43 копійки. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України м. Вінниці на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн. У решті позовних вимог - відмовити. Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: