Справа № 738/1384/17
Суддя: Сова Т. Г.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 738/1384/17
№ провадження 2-а/738/38/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 року Менський районний суд

Чернігівської області

в складі:

головуючого - судді Сова Т.Г.

секретарів Костюк І.В., Бреус Н.В.,

за участю

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Менському районному суді Чернігівської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації, третя особа ОСОБА_3, про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року до Менського районного суду Чернігівської області звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації про визнання дій відповідача неправомірними і обовязок вчинити певні дії. Позов мотивовано тим, що позивачка є внутрішньо переміщеною особою в межах України, у 2014 році переїхала разом із сімєю (чоловік та двоє малолітніх дітей) в с. Стольне Менського району Чернігівської області. У жовтні 2014 року, вона, як уповноважений представник сімї, звернулась до управління соціального захисту Менської РДА із заявою про призначення її родині адресної допомоги для покриття витрат на проживання та оплату житлово комунальних послуг. Відповідачем була призначена така допомога з 28.10.2014 по 27.12.2014 в розмірі 2400 грн. щомісячно, з 28.12.2014 по 27.02.2015 по 2179 грн., з 28.02.2015 по 27.05.2015 по 1958 грн. Після звернення на наступний шестимісячний період з 28.04.2015 по 27.10.2015 розмір допомоги склав 2210 грн., в такому розмірі допомога призначалась в періоди з 28.10.2015 по 27.04.2016 та з 28.04.2016 по 27.10.2016. 28.10.2016 року позивачка знову звернулась до відповідача з заявою про призначення адресної допомоги її сімї на наступний шестимісячний термін та повідомила про факт працевлаштування її чоловіка з 15.03.2016 року в СТОВ «ОЛСТАС-льон», однак в призначенні такої допомоги було відмовлено. Рішенням суду такі дії відповідача було визнано протиправними та зобовязано нарахувати та виплатити позивачу, як уповноваженому представнику сімї, щомісячну адресну грошову допомогу, яка передбачена Постановою КМУ 505 на 6 місяців починаючи з 28 жовтня 2016 р. на ОСОБА_3. З 27 квітня 2017 року розпочався новий період, на який позивач, як уповноважений представник сімї подала заяву на призначення грошової допомоги на новий 6-ти місячний період на всю родину, в тому числі і на чоловіка ОСОБА_3, однак в призначенні допомоги на чоловіка було відмовлено. Такі дії відповідача позивачка вважає неправомірними, а тому для захисту своїх прав звернулась до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та наполягали на їх задоволенні. Крім цього, представник позивача надала суду заяву про уточнення позовних вимог, а саме: просить зобовязати відповідача субєкта владних повноважень Управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації надати звіт про виконання судового рішення. Після перерви позивач та її представник в судове засідання не зявились, просили розгляд справи закінчувати без їх участі, задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі та заперечення проти позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про розгляд справи тільки з його участю до суду не надходило.

За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі представника відповідача та третьої особи.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності з положеннями ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 6 ч. 1 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Як встановлено в судовому засіданні з 28.10.2014 року ОСОБА_1 та члени її сімї перебувають на обліку в управлінні соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації, як особи, переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО.

Відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505, ОСОБА_1, як уповноваженому представнику сімї з 28.10.2014 року призначена щомісячна адресна допомога, як особам, які переміщуються із тимчасово окупованої території та районів проведення АТО, на всіх членів сімї: з 28.10.2014 по 27.12.2014 в розмірі 2400 грн. щомісячно, з 28.12.2014 по 27.02.2015 2179,00 грн., з 28.02.2015 по 27.04.2015 1958 грн. Тобто розмір допомоги було зменшено згідно п. 7 Порядку, так як чоловік позивача на момент звернення за призначенням допомоги мав статус непрацездатної особи та не працевлаштувався протягом двох місяців після призначення допомоги.

28.10.2016 року ОСОБА_1 звернулась до управління соціального захисту населення із заявою про призначення адресної допомоги сімї на наступний шестимісячний період на всіх членів сімї, повідомивши про факт працевлаштування чоловіка, проте в задоволенні заяви було відмовлено на підставі абзацу 5 п. 3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги і призначено допомогу ОСОБА_1 та членам її сімї, за виключенням чоловіка позивачки - ОСОБА_3

Постановою Менського районного суду від 06 лютого 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року, такі дії відповідача визнано протиправними та зобовязано відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві, як уповноваженому представникові сімї, щомісячної адресної грошової допомоги, яка передбачена Постановою КМУ 505 на 6 місяців починаючи з 28 жовтня 2016 року на ОСОБА_3.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ст. 1 «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлового комунальних послуг.

Цей Порядок визначає механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлового комунальних послуг (далі - грошова допомога).

Відповідно до п. 2 зазначеного Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Пункт 3 вказаного Порядку передбачає порядок виплати та розмір грошової допомоги.

Якщо у складі сімї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сімї або інформацією компетентного органу.

Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що у разі припинення виплати особі грошової допомоги на підставі п. 7 вищевказаного Порядку, така допомога їй не призначається лише на наступний строк. При цьому, чинним законодавством не встановлено заборони на призначення такої допомоги особі в подальшому.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 з 15.03.2016 працевлаштувався, в звязку з чим позивач звернулася до відповідача з заявою від 28 жовтня 2016 року, в якій повідомила про факт працевлаштування чоловіка ОСОБА_3 та просила призначити родині, в тому числі її чоловіку ОСОБА_3 адресну допомогу на наступні 6 місяців.

Відповідач безпідставно відмовив позивачеві у призначенні адресної допомоги на чоловіка як внутрішньо переміщеній особі з 27.10.2016, оскільки останній є працевлаштованою внутрішньо переміщеною особою та згідно вимог чинного законодавства має право на отримання вказаної допомоги, про що вказано в постанові Менського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року.

З повідомлення начальника управління соціального захисту населення Менської РДА № 01-30/1029 від 16 травня 2017 року слідує, що на виконання вищевказаної постанови, позивачу здійснено нарахування щомісячної адресної допомоги згідно заяви від 28.10.2016 з 27.10.2016 по 26.04.2017 в розмірі 2400,00 грн. щомісячно.

З цього ж повідомлення слідує, що 27.04.2017 позивач знову звернулась до управління соціального захисту населення із заявою про призначення їй щомісячної адресної допомоги на наступний шестимісячний термін. Їй призначено допомогу на наступний шестимісячний період з 27.04.2017 по 26.10.2017 в розмірі 2210,00 грн. Допомогу чоловіку позивача ОСОБА_3 не поновлено та не призначено згідно абз. 5 п. 3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається).

Із довідки № 10 від 04 жовтня 2017 року, виданої директором СТОВ «ОЛСТАС-льон» слідує, що ОСОБА_3 дійсно працює у СТОВ «ОЛСТАС-льон» з 15 березня 2016 року, наказ № 23-к від 14.03.2016. На посаді тракториста машиніста сільськогосподарського виробництва з 16 серпня 2017 року, наказ № 75-к від 16.08.2017 по теперішній час.

Відповідно до пункту 5 Порядку, 27.04.2017 позивач ОСОБА_1, як уповноважений представник сімї, звернулась до управління соціального захисту населення Менської РДА з заявою про призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний період на всіх членів сімї, в якій повідомила, про те, що її чоловік ОСОБА_3 з березня 2016 року є працездатною працевлаштованою особою.

На думку суду, відповідач повторно безпідставно відмовив у призначенні адресної допомоги на чоловіка позивача як внутрішньо переміщеній особі з 27.04.2017, оскільки останній є працездатною працевлаштованою внутрішньо переміщеною особою за згідно вимог чинного законодавства має право на отримання вказаної допомоги.

Статтею 8 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Стаття 159 КАС України передбачає, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам передбачено, що вказана адресна допомога, навіть не враховується під час обчислення сукупного доходу сімї для всіх видів соціальної допомоги, що надаються відповідно до законодавства та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу відповідно до підпунктів 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України, і передбачена для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово комунальних послуг, суд приходить до висновку, що дії відповідача в даному випадку є неправомірними і позивачка має право на отримання адресної допомоги на всіх членів сімї, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, тому понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Згідно ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У Рішенні від 30.06.2009 року № 16-рп/2006 Конституційний Суду України зазначив, що метою судового контролю є своєчасність забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма субєктами правовідносин приписів, викладених у рішенні суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність зобовязати відповідача протягом одного місяця після набрання постановою законної сили надати звіт про її виконання.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Кабінету Міністрів № 505 від 01 жовтня 2014 року «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово комунальних послуг», статтями 8, 17, 18, 99, 104, 105, 267 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у наданні щомісячної адресної грошової допомоги, як внутрішньо переміщеній особі, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово комунальних послуг, на членів сімї відповідно до заяви від 27.04.2017 року, згідно Постанови КМУ від 01 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово комунальних послуг».

Зобовязати Управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної адресної грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово комунальних послуг, відповідно до заяви від 27.04.2017 року у повному обсязі включно на ОСОБА_3.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 640 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.

Зобовязати Управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації у місячний строк після набрання постанови законної сили подати до суду звіт про її виконання.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.Г. Сова