Справа № 331/2852/17(2-а/331/122/2017)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

19 жовтня 2017 рокусправа № 331/2852/17(2-а/331/122/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2017 року у справі № 331/2852/17(2-а/331/122/2017) за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради та ОСОБА_2, третя особа - Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 26 квітня 2017 року звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради та ОСОБА_2, згідно з яким, просить зобовязати Запорізьку міську раду внести зміни до п.3 рішення Запорізької міської ради сьомого скликання (пята сесія) від 27.04.2016 року «Про передачу у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки по вул. Павла Захаріна, 6» та викласти його у наступній редакції: « 3. Передати співвласникам житлового будинку у спільну часткову власність по фактичному користуванню земельну ділянку загальною площею 0,0905 га (землі житлової та громадської забудови; для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. Павла Захаріна (Дніпропетровській), 6 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) таким чином:

- ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0450 га, що складає 450/905 частки (від площі

присадибної ділянки 0,0905 га);

- ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0455 га, що складає 455/905 частки (від площі

присадибної ділянки 0,0905 га).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2017 року позов повернуто позивачу.

Ухвала суду мотивована тим, що рішення Запорізької міської ради №49/190 від 27.04.2016 року не є правовим актом індивідуальної дії, а тому положення ч.2 ст. 19 КАС України щодо визначення підсудності за вибором позивача застосуванню не підлягають.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі зазначає про те, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що рішення Запорізької міської ради №49/190 від 27.04.2016 року не є актом індивідуальної дії.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Згідно з частиною 2 статті 19 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування, знаходження) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

Відмінність між нормативно-правовим актом та правовим актом індивідуальної дії полягає в тому, що нормативно-правовий акт це офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для їх суб'єктів, а правовий акт індивідуальної дії породжує права й обов'язки тільки в того суб'єкта (чи визначеного цим актом певного кола суб'єктів), якому (яким) його адресовано.

Відмінність між встановленою судом незаконністю (протиправністю) актів індивідуальних та нормативно-правових є істотною і полягає, зокрема в моменті втрати чинності такими актами. У разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням.

Враховуючи те, що рішення Запорізької міської ради №49/190 від 27.04.2016 року породжує права й обов'язки тільки для кола суб'єктів визначеного цим рішенням то оскаржуване рішення є актом індивідуальної дії, а отже висновок суду першої інстанції щодо неможливості застосування до спірних відносин ч.2 ст. 19 КАС України є помилковим.

Між тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на те, що Верховний Суд України у своїй постанові від 01.06.2016 року у справі №569/23686/13а зробив висновок про те, що спір, предмет якого охоплює перегляд рішення субєкта владних повноважень стосується відносин щодо спільної власності третіх осіб на спірну земельну ділянку і з посиланням на певні конкретні обставини вказує на його належність до тих спірних відносин, які вирішуються за правилами цивільного, а не адміністративного судочинства.

Слід зазначити й те, що в матеріалах справи міститься заява позивача про зміну (уточнення) позовних вимог у відповідності до якої позивач просить скасувати рішення Запорізької міської ради №49/190 від 27.04.2016 року «Про передачу у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки по вул. Павла Захаріна, 6».

У постанові від 16 грудня 2016 року № 6-2510ц15 Судові палати у цивільних, адміністративних та господарських справах Верховного Суду України дійшли правового висновку, відповідно до якого рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта, вичерпує свою дію після його реалізації, а вимоги про визнання такого рішення незаконним повинні розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло речове право. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним розглядається як спосіб захисту порушеного цивільного права за п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та повинна предявлятися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства.

Враховуючи те, що до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі є скасування такої ухвали і направлення справи для продовження розгляду, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду.

Керуючись: пунктом 3 частини 1 статті 199, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2017 року у справі № 331/2852/17(2-а/331/122/2017) - скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 20 жовтня 2017 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко