Справа № 611/769/17
Суддя: Коптєв Ю. А.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №611/769/17
Провадження №6-а/611/43/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Коптєва Ю.А.,

за участю секретаря Ведмідь І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання бездіяльності державного виконавця та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області в порядку ст. 181 КАС України в якому просить:

-визнати бездіяльність Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області у виконавчому провадженні №53371517 за виконавчим листом Барвінківського районного суду Харківської області від 20 січня 2017 року про примусове виконання Постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у справі №611/901/16-а;

-зобовязати начальника Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області вжити заходи, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому провадженні №53371517 за виконавчим листом Барвінківського районного суду Харківської області від 20 січня 2017 року про примусове виконання Постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у справі №611/901/16-а.

В обґрунтування пазову зазначив, що державним виконавцем відділу примусового виконання Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області не вжито заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», щодо примусового виконання Постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у справі №611/901/16-а, а саме неефективно, несвоєчасно та не в повному обсязі вчинені виконавчі дії.

Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надала до суду письмове заперечення в якому зазначила, що підстави для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 відсутні, оскільки при примусовому виконанні ВП №53371517 державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області користувався наданими йому правами, відповідно до закону, і не допускав порушення прав та законних інтересів позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Тому на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність органу державної виконавчої служби. Відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до суду. Тому на підставі п. 1 ч. 2 ст. 17, ст. ст. 104, 181 КАС України, рішення органу державної виконавчої служби позивач може оскаржити в порядку адміністративного судочинства.

Слід відмітити, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, з урахуванням дати видачі спірних постанов, урегульовано нормами Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ (далі Закон № 1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст.5 Закону № 1404-VІІІ).

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону № 1404-VІІІ державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи, як, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 28 липня 2016 року було визнано протиправною відмову Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у перерахунку ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» із розрахунку 90 відсотків від нарахованої заробітної плати, що враховувалася для обчислення пенсії, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно - правових актів» від 9 грудня 2015 року № 1013 та довідки, наданої прокуратурою Чернігівської області № 18 - 231 від 29 червня 2016 року із застосуванням Законів України «Про індексацію грошових доходів населення» та «Про компенсацію громадянам втрати частин доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплат», та зобов'язано Ізюмське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити, починаючи з 01 липня 2016 року, перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» із розрахунку 90 відсотків від нарахованої заробітної плати, що враховувалася для обчислення пенсії, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування с структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно - правових актів» від 9 грудня 2015 року № 1013 та довідки, наданої прокуратурою Чернігівської області № 18 - 231 від 29 червня 2016 року, із застосуванням Законів України «Про індексацію грошових доходів населення» та «;Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Постановою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року вищевказана постанова Барвінківського районного суду Харківської області від 28 липня 2016 року змінена та зобов'язано відповідача здійснити, починаючи з 01 січня 2016 року перерахунок призначеної позивачу пенсії, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» із розрахунку 90 відсотків від нарахованої заробітної плати, що враховувалася для обчислення пенсії з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування с структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно - правових актів» від 9 грудня 2015 року № 1013 та довідки, наданої прокуратурою Чернігівської області № 18 - 231 від 29 червня 2016 року, із застосуванням Законів України «Про індексацію грошових доходів населення» та «;Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 06 вересня 2016 року було надано роз'яснення, відповідно до якого Ізюмське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області має здійснити перерахунок та виплату призначеної позивачу пенсії, виходячи з розрахунку 90% від суми щомісячного заробітку без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 01 січня 2016 року з урахуванням раніше проведених виплат, як суму заробітної плати, на яку нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яка становить 23 426 гривень.

Постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 07 листопада 2016 року у справі № 611/901/16-а визнано неправомірними дії Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині проведення перерахунку позивачу пенсії, починаючи з 01 січня 2016 року, з обмеженням її максимального розміру. Скасовані розпорядження Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 121839 від 09 та 20 вересня 2016 року в частині призначення позивачу пенсії з обмеженням її максимального розміру. Зобов'язано Ізюмське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити, починаючи з 1 січня 2016 року, перерахунок та виплату призначеної позивачу пенсії відповідно до ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, яка була чинна на час призначення пенсії, у розмірі 90 % від розміру місячної заробітної плати, яка становить 17848 грн. 52 коп., зазначеної у довідці прокуратури Чернігівської області № 18-231 від 29 червня 2016 року, без обмеження граничного розміру пенсії з урахуванням проведених виплат.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2016 року постанову Барвінківського районного суду Харківської області від 07.11.2016 по справі №611/901/16-а скасовано в частині відмови в задоволенні позову та зобов'язання Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Харківської області здійснити, починаючи з 01 січня 2016 року, перерахунок та виплату призначеної мені пенсії відповідно до ст. 501 Закону України "Про прокуратуру" у редакції, яка була чинна на час призначення пенсії, у розмірі 90% від розміру місячної заробітної плати, яка становить 17848 (сімнадцять тисяч вісімсот сорок вісім) грн. 52 коп., зазначеної у довідці прокуратури Чернігівської області № 18-231 від 29 червня 2016 року, без обмеження граничного розміру пенсії з урахуванням проведених виплат і прийнята в цій частині нова постанова, якою позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов'язання Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Харківської області вчинити певні дії задоволені. Зобов'язано Ізюмське об'єднане управління Пенсійного Фонду України Харківської області здійснити, починаючи з 01 січня 2016 року, перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії, відповідно до ст. 501 Закону України "Про прокуратуру" у редакції, яка була чинна на час призначення пенсії, у розмірі 90% від розміру заробітної плати, яка становить 23426 грн. 00 коп., зазначеної у довідці прокуратури Чернігівської області № 18-231 від 29 червня 2016 року, без обмеження граничного розміру пенсії з урахуванням проведених виплат, із застосуванням Законів України «Про індексацію грошових доходів населення» та «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Матеріалами справи встановлено, що за заявою ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження № 53371517 від 13 лютого 2017 року на підставі виконавчого листа №611/901/16-а.

З фотокопії розпорядження Ізюмського обєднаного УПФУ № 121839 від 29 вересня 2016 року, вбачається, що ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсії, починаючи з 01 січня 2016 року, виходячи з розрахунку 90 відсотків суми місячного заробітку 17 848,52 грн., в розмірі 16992 грн. 07 коп. Крім того, розпорядженням Ізюмського обєднаного УПФУ № 121839 від 04 січня 2017 року, ОСОБА_1 було проведено перерахунок призначеної пенсії, виходячи з розрахунку 90 відсотків суми місячного заробітку 23426 грн., починаючи з 01 січня 2016 року - в розмірі 21942 грн. 60 коп., починаючи з 31 грудня 2016 року - в розмірі 22011 грн. 80 коп.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виходячи з вимог ч.ч.1, 3, 4 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону та з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

03 жовтня 2017 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області надано копію виконавчого провадження №53371517.

В наданій копії виконавчого провадження №53371517 наявні довідки Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 10 лютого 2017 року №2590/14-07 та від 12 травня 2017 року №5487/14-11, яким боржник, в процедурі виконавчого провадження, повідомив, що Управлінням на виконання Постанови колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року по справі №611/901/16-а, якою зобовязано Ізюмське об'єднане управління Пенсійного Фонду України Харківської області здійснити, починаючи з 01 січня 2016 року, перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії, відповідно до ст. 501 Закону України "Про прокуратуру" у редакції, яка була чинна на час призначення пенсії, у розмірі 90% від розміру заробітної плати, яка становить 23426 грн. 00 коп., зазначеної у довідці прокуратури Чернігівської області № 18-231 від 29 червня 2016 року, без обмеження граничного розміру пенсії з урахуванням проведених виплат нарахована заборгованість за період з 01 січня 2016 по 31 грудня 2016 року, згідно розпорядження від 04 січня 2017 року, виплачена за додатковою відомістю в січня 2017 року.

Разом з тим у наданих довідках боржником не зазначено будь -яких відомостей щодо виконання рішення суду в частині здійснення виплат повязаних із застосуванням Законів України «Про індексацію грошових доходів населення» та «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Крім того, з фотокопій розпоряджень Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 121839 від 29.12.2016 року та № 121839 від 04.01.2017 року вбачається, що позивачу призначена (перерахована) пенсія з 01 січня 2016 року без застосування Законів України «Про індексацію грошових доходів населення».

Аналізуючи зміст вищезазначеної довідки та матеріали виконавчого провадження №53371517 суд приходить до висновку, що державним виконавцем при виконанні рішення суду не дотримано вимог ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: не в повній мірі проведено перевірку виконання боржником рішення, що підлягає примусовому виканню, не витребувано у боржника належним чином завірені документи, які мають підтвердити фактичне виконання рішення суду, а саме - щодо виплат повязаних із застосуванням Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» за період з 01 січня 2016 по 31 грудня 2016 року, що зумовлює надання доказів нарахування певної суми за обумовлений проміжок часу і має вважатись фактичним виконанням рішення суду.

Одночасно, судом приймається до уваги, що рішення суду набрало законної сили, через що законна сила судового рішення являє собою сполучення властивостей судового рішення, що обумовлюють його стабільність і здатність до виконання.

Відповідно до п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України N 5-рп/2013 від 26.06.2013 року у справі № 1-7/2013, Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно пред'явлено вимоги до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Відповідно до ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Для забезпечення цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Зокрема, про це прямо зазначається у рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Нornsby V. Сгеесе), рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. у справі «Шмалько проти України».

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Стабільність судової практики безпосередньо пов'язана з поняттям стабільності судового рішення. Судове рішення, по суті, є документом органу влади й містить у собі державно-владне, індивідуально-конкретне розпорядження щодо застосування норм права за встановленими у судовому засіданні фактами і правовідносинами.

Європейською практикою стабільність судового рішення сприймається як один зі складників принципу правової певності (визначеності). Саме в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності вимагає, щоб судове рішення, в якому певне питання одержало остаточне вирішення, не ставилося під сумнів.

Крім того, принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання, зокрема, учасники правовідносин повинні мати можливість у розумних межах передбачити наслідки своєї поведінки та бути впевненими у незмінності свого статусу, кола прав та обов'язків. До того ж у своїй практиці Суд неодноразово підкреслював потребу в забезпеченні державою умов для реалізації остаточного судового рішення. Право на виконання судового рішення розглядається як складова права на судовий захист.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Враховуючи зазначену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає, що невиконання в повному обсязі остаточного рішення суду, що набрало законної сили, порушує гарантії, надані особі статтею 6 Конвенції.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, діючи в межах наданих адміністративному суду повноважень, проаналізувавши наведені позивачем доводи з приводу заявлених позовних вимог, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 1, 5, 18, 39 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 1, 2, 3, 4, 11, 14, 122, 159-163, 167, 181, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання бездіяльності державного виконавця та зобовязання вчинити певні дії, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області у виконавчому провадженні №53371517 за виконавчим листом Барвінківського районного суду Харківської області від 20 січня 2017 року про примусове виконання Постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у справі №611/901/16-а.

Зобовязати начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області вжити заходи, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому провадженні №53371517 за виконавчим листом Барвінківського районного суду Харківської області від 20 січня 2017 року про примусове виконання Постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у справі №611/901/16-а.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Барвінківський районний суд Харківської області.

Суддя Ю.А. Коптєв