Справа № 461/3198/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року № 461/3198/17

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Магиревич Ю.Д.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОГРЕСБУДКОМ" до Головного управління Держпраці у Львівській області про скасування постанови про накладення штрафу,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОГРЕСБУДКОМ" (надалі по тексту ТзОВ "ПРОГРЕСБУДКОМ", позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області (надалі по тексу ГУ Держпраці у Львівській області, відповідач), з вимогою скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області № 9-0222 від 28.03.2017 року про накладення на ТзОВ "ПРОГРЕСБУДКОМ" штрафу в розмірі 9600,00 грн.

Ухвалою судді від 28.09.2017 року відкрито провадження у справі. Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає про протиправність прийнятого відповідачем рішення, котрим на позивача було накладено штраф за порушення законодавства про працю. Позивач наголосив, що у даному випадку вини підприємства не було, адже здійснити працівнику належні виплати не було можливості з вини самого працівника. З огляду на вказане, позивач вважає, що винесена відповідачем постанова підлягає скасуванню.

На заперечення позовних вимог представником відповідача було подано до суду письмові заперечення проти позову, у яких зазначено, що за результатами проведеної позапланової перевірки позивача щодо дотримання вимог законодавства про працю було встановлено порушення вимог ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, зокрема строку виплати всіх сум, які проводяться в день звільнення працівника. У зв'язку з чим, на позивача було накладено штраф за порушення встановлених строків виплати заробітної плати. Враховуючи наведене, відповідач вважає оскаржену у даній справі постанову від 28.03.2017 року правомірною, відтак просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечила, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях на позов та просила суд у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що наказом № 5- від 01.11.2016 року про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_3 було звільнено за власним бажанням з 01.11.2016 року.

Згідно відмітки на бланку наказу, ОСОБА_3 (надалі по тексту ОСОБА_3М.) був ознайомлений з наказом 01.11.2016 року.

Згідно відомості нарахування коштів № 23, кошти, які виплачуються працівнику в день звільнення були отримані ОСОБА_3 06.12.2016 року.

На підставі листа Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 1976/06-24 від 23.02.2017 року, відповідачем було винесено наказ № 0478 П від 02.03.2017 року про призначення перевірки та видано направлення № 0473 від 02.03.2017 року на проведення перевірки ТзОВ "ПРОГРЕСБУДКОМ" з питань додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове соціальне страхування.

З 03.03.2017року по 06.03.2017 року головним державним інспектором Жовнерович Оленою Ігорівною було проведено перевірку, за результатами якої складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування ТзОВ "ПРОГРЕСБУДКОМ" № 13-01-192-0599 від 06.03.2017 року.

Перевіркою було встановлено порушення ТзОВ "ПРОГРЕСБУДКОМ" законодавства про працю, відповідальність за що передбачено статтею 265 КЗпП України.

21.03.2017 року на адресу ТзОВ "ПРОГРЕСБУДКОМ" було скерована виклик на розгляд справи про накладення штрафу.

За результатами розгляду справи, відповідачем було винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 9-0222 від 28.03.2017 року, згідно з якою на позивача було накладено штраф в розмірі 9600,00 грн.

Вказана постанова була скерована на адресу позивача 29.03.2017 року.

Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу, позивач звернувся з позовом до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Спірні відносини у даній справі регулюються Законом України "Про охорону праці", Кодексом Законів про працю України, Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" у встановленому ним порядку та іншими нормативно-правовими актами, прийнятими на їх виконання.

Так за змістом статті 39 Закону України "Про охорону праці" посадові особи спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з нагляду за охороною праці мають право безперешкодно відвідувати підконтрольні підприємства (об'єкти), виробництва фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та здійснювати в присутності роботодавця або його представника перевірку додержання законодавства з питань, віднесених до їх компетенції.

Згідно з ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі - КзПП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Згідно із пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою КМ України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообовязкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №100 утворено територіальні органи Держпраці, зокрема Головне управління Держпраці у Львівській області.

Підпунктом 5 пункту 4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області передбачено, що Управління Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії постанови про накладення штрафу, позивач допустив порушення вимог частини 1 ст. 116 КЗпП України, відповідальність за яке передбачено абз. 3 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Згідно із статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Порядок прийняття постанов про накладення штрафних санкцій, передбачених ст. 265 КЗпП України, регламентований Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509.(далі Порядок № 509).

Відповідно до абзацу 3 ч. 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи -підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Згідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи можуть бути накладені на підставі:

-рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

-акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд (пункт 4 Порядку № 509).

Відповідно до пункт 6 Порядку № 509 про розгляд справи Держпраці та її територіальні органи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в Держпраці чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Згідно з пунктом 7 Порядку № 509, справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки субєкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Позивач при обґрунтуванні позовних вимог зазначав, що вказані порушення трудового законодавства були допущені підприємством з вини ОСОБА_3

Проте, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, працівника ОСОБА_3 було звільнено 01.11.2016 року на підставі наказу № 5-.

Цього дня ОСОБА_3 був на роботі, ознайомився з вказаним наказом та отримав трудову книжку на руки, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_3 із зазначенням дати 01.11.2016 року на бланку наказу.

Вказане, на переконання суду спростовує твердження позивача про те, що ОСОБА_3 був ознайомлений з наказом про звільнення значно пізніше, а саме 06.12.2016 року, оскільки в день звільнення 01.11.2016 року на підприємство не з'явився для проведення розрахунку, а тому не отримав нараховану йому суму за невикористану відпустку.

Факт затримки розрахунку позивач не заперечував, адже у позовній заяві зазначив про те, що проведення розрахунків з ОСОБА_3 підприємство провело через 36 календарних дні, а саме 06.12.2016 року.

Вказане підтверджується наявною у справі копією відомості № 23, з якої вбачається, що ОСОБА_3 отримав нараховану підприємством суму в розмірі 411,91 грн, лише 06.12.2016 року.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що в даній справі ГУ Держпраці у Львівській області належним чином доведено правомірність оскаржуваного рішення, а зібрані по справі докази підтверджують необґрунтованість заявленого позову.

Тому, на переконання суду жодних підстав для скасування оскарженої постанови про накладення штрафу на позивача немає, що в свою чергу має наслідком відмови у позові в цілому.

Крім того, ст. 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на наведені вище обставини, суд вважає, що дії відповідача відповідають вимогам, встановленим ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України.

Тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що винесена відповідачем постанова ГУ Держпраці у Львівській області № 9-0222 від 28.03.2017 року про накладення на ТзОВ "ПРОГРЕСБУДКОМ" штрафу в розмірі 9600,00 грн., є обґрунтованою та відповідає вимогам закону.

Враховуючи наведене, жодних підстав для її скасування немає, а тому й відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цілому.

У зв'язку з вищенаведеним, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18-19, 33-35, 69-71, 72, 86, 94, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 19 жовтня 2017 року.