Справа № 826/15884/14
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" жовтня 2017 р. м. Київ К/800/22014/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

суддів: Гончар Л.Я.,

Черпіцької Л.Т.,

секретар судового засідання Ловецка Т.В.,

за участю: представників позивача Мельникова В.В., Білюги С.П.,

представника відповідача Чорної Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за

касаційними скаргами Фонду соціального страхування України та Державної аудиторської служби України

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2015 року

та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року

у справі № 826/15884/14

за позовом Фонду соціального страхування України

до Державної аудиторської служби України

про визнання нечинною та скасування в частині вимоги,

встановив:

Виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд) звернувся до суду з позовом до Державної фінансової інспекції України (далі - ДФІ), в якому просив визнати нечинними та скасувати п.п. 2, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11 вимоги від 17 вересня 2014 року № 04-14/1282.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано п. 4, п. 5 в частині вимог в розмірі 527594,08 грн. (щодо створення та розміщення інформаційної відеопродукції про діяльність Фонду на телеканалі «Перший національний канал»), п. 6, п. 7, п. 10 вимоги від 17 вересня 2014 року № 04-14/1282. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування п. 11 вимоги від 17 вересня 2014 року № 04-14/1282 скасовано та ухвалено нову постанову у цій частині - про задоволення позову. В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 січня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі Фонд, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів в частині відмови у позові щодо скасування п. 2 вимоги від 17 вересня 2014 року № 04-14/1282 скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення - про задоволення позову. Водночас, рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у позові щодо скасування п.п. 3, 9 вимоги від 17 вересня 2014 року № 04-14/1282 позивач у касаційному порядку не оскаржує.

Також до суду надійшла касаційна скарга ДФІ, в якій відповідач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів в частині задоволеного позову скасувати, та прийняти в цій частині нове рішення - про відмову у позові.

Касаційні скарги обґрунтовані тим, що суди попередніх інстанціях надали неправильну правову оцінку встановленим обставинам справи у відповідних частинах.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 519-р функції і повноваження Державної фінансової інспекції України, що припиняється, покладено на Державну аудиторську службу України, повноваження якої затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року № 43 «Про затвердження Положення про Державну аудиторську службу України».

Таким чином, на підставі статті 55 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України судом касаційної інстанції у справі здійснюється процесуальне правонаступництво шляхом заміни відповідача - Державної фінансової інспекції України на Державну аудиторську службу України.

Крім того, ухвалою суду від 17 жовтня 2017 року у справі здійснено процесуальне правонаступництво позивача, а саме Виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності замінено на її правонаступника - Фонд соціального страхування України.

У судовому засіданні представники сторін підтримали касаційні скарги, просили задовольнити їх з підстав, викладених в них.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, що з'явились, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Судами встановлено, що ДФІ провело планову ревізію фінансово-господарської діяльності Фонду за період з 01 жовтня 2011 року по 01 травня 2014 року, за наслідками якої складено акт від 11 серпня 2014 року № 04-23/98.

На підставі акта ревізії та зафіксованих у ньому порушень відповідач прийняв та надіслав Фонду вимогу «Про усунення виявлених ревізією порушень та недоліків» від 17 вересня 2014 року № 04-14/1282 (далі - Вимога).

Відповідно до змісту вказаної Вимоги ДФІ зазначило наступне.

У п. 2 Вимоги позивача зобов'язано стягнути з винних осіб збитки, нанесені унаслідок порушення пп. 5, 8 Положення про преміювання працівників Виконавчої дирекції Фонду (затверджено наказом Фонду від 29 січня 2007 року № 19 - ос) та п. 4.2. 4 розділу Положення про умови оплати праці працівників Фонду (затверджено постановою правління Фонду від 25 грудня 2003 року №127) та виплати зайвої премії, в порядку та розмірах, передбачених законодавством.

Приписами п. 4 оспорюваного рішення Фонд зобов'язано відобразити дебіторську заборгованість за окремими санаторно-курортними закладами на суму 1167170,88 грн. у бухгалтерському обліку виконавчої дирекції Фонду; вжити вичерпних заходів щодо відшкодування матеріальної шкоди шляхом стягнення зазначених санаторно-курортних закладів грошових коштів у сумі 1167170,88 грн.; у разі неможливості стягнення коштів з вказаних закладів вжити заходів щодо відшкодування матеріальної шкоди шляхом стягнення їх з осіб, які допустили порушення, в порядку і розмірах, встановлених законодавством.

У п.п. 5, 6 Вимоги зазначено, що суть порушення зводиться до сплати Фондом грошових коштів у межах господарських договорів, укладених позивачем з ТОВ «МІКО ПЛЮС» та ТОВ «Комунікаційна група» ЕСГ», які фактично не виконано контрагентами Фонду. Відтак, вказане завдало збитків Фонду на суму 1352724,00 грн. та 525361,20 грн., відповідно. У зазначених п.п. 5, 6 Вимоги позивача зобов'язано вжити заходів щодо відшкодування виявленої матеріальної шкоди та стягнення відповідних сум з контрагентів з ТОВ «МІКО ПЛЮС» та ТОВ «Комунікаційна група» ЕСГ».

Щодо п. 7 оспорюваного рішення, то відповідач встановив порушення, яке полягає в тому, що оплата виконання робіт ПП «НВФ «Діамант» є завищеною, оскільки обсяги площ їх виконання є завищеними. Таким чином, позивача зобов'язано відшкодувати завдану шкоду та стягнути з вказаного підприємства коштів у сумі 10294,00 грн.

П. 10 Вимоги стосується зменшення видатків на придбання комп'ютерної техніки на суму 24750,00 грн. Вказане обумовлено неврахуванням об'єктивної потреби робочих органів Фонду, під час формування переліку комп'ютерної техніки, зокрема, джерел безперебійного живлення, які на час перевірки не використовувались.

У зв'язку з виявленими обставинами, позивача зобов'язано розглянути питання щодо притягнення до відповідальності винних осіб та щодо зменшення на 2014 рік видатків на придбання комп'ютерної техніки на суму 24750,00 грн.

Судами встановлено невикористання Фондом джерел безперебійного живлення у зв'язку з тим, що ТОВ «Електронний світ України» не поставлено комп'ютерну техніку під зазначені джерела безперебійного живлення, а не тим, що неврахувано об'єктивних потреб робочих органів Фонду.

У п. 11 оскаржуваного рішення від позивача вимагається укласти договір оренди приміщення із ФОП ОСОБА_5 відповідно до вимог Цивільного кодексу України, а також договір на відшкодування витрат комунальних послуг. Так, між ФОП ОСОБА_5 і Фондом укладено угоду про надання послуг з організації харчування від 27 грудня 2013 року, згідно з пп. 1.1. якої виконавець (ФОП) зобов'язується за дорученням замовника (позивача) організувати гаряче харчування працівників замовника, а замовник зобов'язується забезпечити виконавця приміщенням та обладнанням, необхідним для якісної організації гарячого харчування, та оплатити вартість наданих послуг.

Приймаючи рішення в частині задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з необґрунтованості та незаконності п.п. п. 4, п. 5 в частині вимог в розмірі 527594,08 грн. (щодо створення та розміщення інформаційної відеопродукції про діяльність Фонду на телеканалі «Перший національний канал»), п. 6, п. 7, п. 10 вимоги від 17 вересня 2014 року № 04-14/1282. Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо безпідставності п. 11 Вимоги, оскільки такий виконати неможливо через припинення з 01 січня 2015 року правових відносин між Фондом і ФОП ОСОБА_5 стосовно організації послуг з харчування співробітників позивача, строк дії договору з надання вказаних послуг продовжено не було.

Приймаючи рішення у частині відмови у позові, суди попередніх інстанцій виходили з правомірності відповідних пунктів Вимоги, обґрунтованості виявлених у ході перевірки порушень з боку позивача.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційних скарг відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України та не може погодитись з наведеними висновками судів у повній мірі з огляду на таке.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 № 499/2011 (далі - Положення), Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, зокрема: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до п. 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями п. 7 ст. 10 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, ДФІ у п.п. 2, 4, 5, 6, 7, 10, 11 Вимоги пред'явила позивачу вимоги про усунення порушень, виявлених під час ревізії.

При цьому, оскаржувані п.п. 2, 4, 5, 6, 7 Вимоги вказують на виявлені збитки, їхній розмір і їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряється судом, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема у постановах від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-40а14, № 21-63а14), від 13 травня 2014 року (справа № 21-89а14), від 21 квітня 2015 року (справа № 21-76а15), від 10 лютого 2015 року (справа № 21-632а14), і суд враховує її відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 244-2 КАС України.

З урахуванням викладеного у задоволенні цього позову про визнання протиправними та скасування п. 4, п. 5 в частині вимог в розмірі 527594,08 грн. (щодо створення та розміщення інформаційної відеопродукції про діяльність Фонду на телеканалі «Перший національний канал»), п. 6, п. 7 Вимоги необхідно відмовити.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову у цій справі в частині вказаних пунктів Вимоги, а тому рішення цих судів підлягають скасуванню в означеній частині, з прийняттям нового рішення - про відмову у позові.

Водночас, п.п. 10, 11 Вимоги направлені на корегування роботи Фонду та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов'язковою до виконання позивачем.

Щодо п. 10 Вимоги, то суд вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій щодо його протиправності та наявності підстав для скасування рішення відповідача у цій частині, оскільки викладені у ньому вимоги зобов'язують Фонд лише розглянути питання щодо притягнення до відповідальності винних осіб стосовно виявлених, на думку відповідача, порушень. Тобто, у разі відсутності передбачених законодавством підстав, нікого до відповідальності притягнуто не буде. Так само зобов'язання Фонду розглянути питання щодо зменшення на 2014 рік видатків на придбання комп'ютерної техніки на суму 24750,00 грн. спрямоване на корегування роботи позивача у зв'язку з витратою ним коштів на вказану суму для придбання джерел безперебійного живлення, які на час перевірки не використовувались. Таким чином, логічним є висновок щодо необхідності розгляду Фондом питання доцільності витрати вказаних коштів, необхідності зменшення на 2014 рік видатків на придбання комп'ютерної техніки на вказану суму.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості п. 10 Вимоги, правомірності його прийняття відповідачем та відсутності підстав для скасування рішення в цій частині.

Стосовно п. 11 рішення ДФІ суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості відповідних вимог, оскільки змістом та умовами договору про надання послуг з організації харчування від 27 грудня 2013 року не передбачено відшкодування ФОП ОСОБА_5 позивачу витрат за спожиті вказаною особою комунальні послуги, а також оплату підприємцем вартості використання наданого Фондом приміщення для здійснення контрагентом господарської діяльності, яка є обов'язковою згідно з положеннями ч. 1. ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна.

Разом з тим, суд не погоджується з позицією суду апеляційної інстанції щодо протиправності та наявності підстав для скасування п. 11 Вимоги через припинення взаємовідносин між Фондом і ФОП ОСОБА_5 з 01 січня 2015 року, оскільки у цій частині рішення ДФІ є обґрунтованим, спрямованим на корегування роботи позивача і прийняте ще 17 вересня 2014 року.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги ДФІ частково заслуговують на увагу, у зв'язку з чим наявні підстави для її часткового задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень у частині задоволення позову про визнання протиправними та скасування п. 4, п. 5 в частині вимог в розмірі 527594,08 грн. (щодо створення та розміщення інформаційної відеопродукції про діяльність Фонду на телеканалі «Перший національний канал»), п. 6, п. 7, п. 10, п. 11 вимоги від 17 вересня 2014 року № 04-14/1282, з прийняттям у цій частині нового рішення - про відмову у позові.

Водночас, доводи касаційної скарги Фонду спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень в частині відмови у позові про скасування п. 2 Вимоги.

Відповідно до ст. 225 КАС України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 225, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу Фонду соціального страхування України залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Державної аудиторської служби України задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2015 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року в частині задоволеного позову про визнання протиправними та скасування пунктів вимоги, а саме: пункту 4, пункту 5 в частині вимог в розмірі 527594,08 грн. (щодо створення та розміщення інформаційної відеопродукції про діяльність Фонду на телеканалі «Перший національний канал»), пункту 6, пункту 7, пункту 10, пункту 11 вимоги від 17 вересня 2014 року № 04-14/1282 скасувати, прийнявши у цій частині нове рішення - про відмову у позові.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2015 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: