Справа № 816/1483/17
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/1483/17

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Бойко С.С. розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

04 вересня 2017 року позивач ОСОБА_1 (надалі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (надалі по тексту - ТУ ДСА України в Полтавській області, відповідач), третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати протиправною бездіяльність територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_1 суддівської винагороди у розмірі, встановленому частиною першою статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI, тобто виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII в розмірі 3200,00 грн, як судді районного суду, за період з 01 січня 2017 року по день ухвалення рішення судом;

- зобов'язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області з 01 січня 2017 року перерахувати судді Новосанжарського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 суддівську винагороду, допомогу на оздоровлення, доплату за вислугу років, щомісячну доплату у розмірі 10 % посадового окладу судді за виконання обов'язків голови суду виходячи з розміру посадового окладу в сумі 32000,00 (тридцять дві тисячі) гривень та провести їх виплати з урахуванням вже виплачених сум по день ухвалення судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що відповідно до частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 3200,00 грн. Відтак, посадовий оклад судді місцевого суду, який не проходив кваліфікаційне оцінювання має становити 32000,00 грн. Однак, з січня 2017 року відповідач в порушення зазначених норм нарахував та виплатив ОСОБА_1 суддівську винагороду з розрахунку посадового окладу в розмірі 16000,00 грн.

Позивач в судове засідання не з'явилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Надіслала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності /а.с. 75/.

Представник відповідача надав суду заяву про те, що він не заперечує проти розгляду справи у письмовому провадженні /а.с. 59/.

У письмових запереченнях проти позову, відповідач просив відмовити у його задоволенні за безпідставністю. Вказували, що діяли, зокрема, у відповідності до роз'яснень ДСА України, структурним підрозділом якого є відповідач, викладеного у листі 20 березня 2017 року № 11-2306/17 "Про оплату праці". Згідно якого ДСА роз'яснено, що на поточний рік фонд оплати праці судам доведено в розмірі, розрахованому відповідно до умов нарахування суддівської винагороди суддям, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання. При цьому з 01 січня 2017 року в штатному розписі чисельність суддів слід розподіляти на три категорії:

- судді, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання з посадовим окладом 16000,00 грн для місцевих судів та 17600,00 грн для апеляційних судів;

- судді, які станом на 01 січня 2017 року пройшли кваліфікаційне оцінювання та здійснюють правосуддя в суді з розміром нового базового посадового окладу (для місцевих судів - 24000,00 грн, для апеляційних судів - 40000,00 грн) збільшеного на відповідний регіональний коефіцієнт;

- судді, які станом на 01 січня 2017 рок пройшли кваліфікаційне оцінювання та не здійснюють правосуддя в суді з розміром нового базового посадового окладу (для місцевих судів - 24000,00 грн, для апеляційних судів - 40000,00 грн) без застосування відповідного регіонального коефіцієнту.

Зазначено, що суддівська винагорода ОСОБА_1 у спірний період нараховувалася виходячи із посадового окладу у розмірі 16000,00 грн відповідно до пункту 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, згідно якого до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену положеннями Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VІ - у розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Проте, одночасно пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 грн.

Третя особа в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечила, надіслала заяву-клопотання про розгляд справи відповідно до норм чинного законодавства без участі представника Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області /а.с. 85/.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи достатність наданих сторонами доказів та відсутність потреби допитати свідка чи експерта, суд, зважаючи на положення Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 12 жовтня 2017 року перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Зважаючи на неявку в судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, відповідно до приписів частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Указом Президента України "Про призначення суддів" від 20 серпня 2001 року ОСОБА_1 призначена строком на п'ять років на посаду судді Новосанжарського районного суду Полтавської області /а.с. 7-8/.

Постановою Верховної Ради України від 14 грудня 2006 року позивач обрана на посаду судді Новосанжарського районного суду Полтавської області безстроково /а.с. 9-10/.

Згідно з наказами голови Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 квітня 2015 року № 11 ос /а.с. 68/, від 28 квітня 2017 року № 2 ос /а.с. 70/, від 01 серпня 2017 року № 8 ос /а.с. 72/ ОСОБА_1 приступила до виконання обов'язків голови Новосанжарського районного суду Полтавської області. Цими ж наказами позивачу встановлено щомісячну доплату за перебування на адміністративній посаді у розмірі 10 відсотків посадового окладу з 29 квітня 2015 року по 28 квітня 2017 року, з 29 квітня 2017 року, з 01 серпня 2017 року відповідно.

Відповідно до наказу голови Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 травня 2015 року № 14 ос з 01 квітня 2015 року ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 40 % посадового окладу, у зв'язку з наявністю стажу роботи станом на 01 квітня 2015 року 17 років 05 місяців 22 дні /а.с. 69/.

Згідно штатного розпису Новосанжарського районного суду Полтавської області на 2017 рік, затвердженого начальником ТУ ДСА України в Полтавській області Клочком І.О. 24 січня 2017 року, посадові оклади суддів затверджені на рівні 16000,00 грн /а.с. 35/.

Зі змісту наявних в матеріалах справи розрахункових листів /а.с. 45-46/, суддівська винагорода позивачу у період з 01 січня 2017 року по 31 серпня 2017 року нараховувалася виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат у розмірі 1600,00 грн, визначених згідно пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII (у загальному розмірі 16000,00 грн).

Доплата за вислугу років позивачу нараховувалася виходячи із цього ж окладу у розмірі 40 % посадового окладу, доплата за перебування на адміністративній посаді - 10 % посадового окладу.

Поряд з цим, у спірному періоді позивачу згідно наказів Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10 травня 2017 року № 3 в /а.с. 12/ та від 09 червня 2017 року № 6 в /а.с. 11/, надавалася відпустка, яка також оплачувалася ОСОБА_1 із розрахунку окладу в розмірі 16000,00 грн.

Крім того, у відповідності до наказу голови Новосанжарського районного суду Полтавської області від 09 червня 2017 року № 4 ос ОСОБА_1 надано матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу /а.с. 81/.

Позивач не погодившись із розміром здійснених нарахувань, 21 серпня 2017 року звернулася до ТУ ДСА України в Полтавській області із заявою про перерахунок суддівської винагороди.

22 серпня 2017 року відповідачем надано відповідь № 02-1682/2017-Вих, в якій вказано, що посадовий оклад з 01 січня 2017 року ОСОБА_1 установлено в розмірі 16000,00 грн, згідно затвердженого штатного розпису Новосанжарського районного суду Полтавської області 24 січня 2017 року. Посадові оклади встановлені відповідно до Законів України від 07 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", від 02 червня 2016 року № 1402-VIІІ "Про судоустрій і статус суддів" та від 06 грудня 2016 року № 1774-VIІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів" /а.с. 16/.

ОСОБА_1 не погодилася із такими нарахуваннями, посилаючись на статтю 130 Конституції України, якою визначено, що розмір суддівської винагороди визначається законом про судоустрій, а у спірних правовідносинах підлягає застосуванню Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VІ, частиною першою статті 133 якого встановлено, що суддівська винагорода регулюються цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, звернулася до суду з даним позовом.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02 червня 2016 року № 1401-VІІІ, який спрямований на проведення судової реформи в Україні та забезпечення незалежної судової влади.

Частиною другою статті 130 Конституції України (в редакції вищевказаного Закону) визначено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У зв'язку з набранням чинності змін до Конституції України, внесених вищезазначеним Законом (щодо правосуддя), одночасно 30 вересня 2016 року набрав чинності і Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення якого визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VІ, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Пунктом 23 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ встановлено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену положеннями Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VІ (надалі - Закон № 2453).

Так, відповідно до статті 133 Закону № 2453 суддівська винагорода регулюється цим законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (частина друга статті 133 Закону № 2453).

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат (частина третя статті 133 Закону № 2453).

За змістом частини п'ятої статті 133 цього ж Закону суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі, зокрема, за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Таким чином, у спірному періоді суддівська винагорода визначалася статтею 133 Закону № 2453 виходячи із розміру посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року № 1801-VІІІ, що набрав чинності 01 січня 2017 року, у 2017 році установлена мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 01 січня - 3200 грн.

Отже, аналіз вищевикладених норм свідчить на користь висновку про те, що суддівська винагорода з 01 січня 2017 року повинна обчислюватися із розміру посадового окладу в сумі 32000,00 грн (3200,00 грн х 10).

Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 01 січня 2017 року, законодавцем змінено підходи до визначення мінімальної заробітної плати, зокрема шляхом:

- запровадження нової методології визначення мінімальної заробітної плати (як нижньої межі оплати праці, що гарантується державою);

- встановлення мінімального посадового окладу у розмірі, не меншому від прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року;

- незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини при побудові схем посадових окладів, визначенні плати за надання адміністративних послуг, судового збору, суми податків тощо.

При цьому, з метою приведення у відповідність системи оплати праці, зокрема, працівників, які отримують заробітну плату з Державного бюджету України, даним Законом внесено зміни до Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, Закону України "Про прокуратуру", Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIIІ та ін. в частині визначення порядку оплати праці працівників публічної служби з прив'язкою їх посадових окладів до прожиткового мінімуму, а не до мінімальної заробітної плати, як це було до внесених змін.

Однак, цим Законом не внесено змін до Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VІІІ, а згідно зі статті 133 Закону № 2453 (в редакції станом на момент розгляду даної справи судом) посадовий оклад для цілей визначення суддівської винагороди залишився прив'язаним до 10 мінімальних заробітних плат.

Пунктом 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Другим реченням пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення вищевказаного Закону встановлено, що до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

При цьому, за змістом письмових заперечень та пояснень до бухгалтерського розрахунку заробітної плати позивача, ТУ ДСА у Полтавській області пояснює, що відповідачем застосовується для обчислення суддівської винагороди суддям, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, із посадового окладу згідно зі статті 133 Закону № 2353 (тобто 10 мінімальних заробітних плат). Однак, застосовуючи розмір мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат до приведення законодавчих актів у відповідність із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-V, встановленого другим реченням пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення - 1600,00 грн, що у підсумку складає 16000,00 грн (10 мінімальних заробітних плат х 1600,00 грн).

Тож, за логікою ТУ ДСА у Полтавській області, існує правовий конфлікт (конкуренція норм закону) щодо застосування розміру мінімальної заробітної плати (3200,00 грн чи 1600,00 грн, визначених відповідно статті 8 Закону України "Про Державний бюджет на 2017 рік" та пунктом 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ).

Вирішуючи дане питання, суд виходить із такого.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР (в редакції Закону № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року) мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах.

Згідно з частиною першою статті 10 цього ж Закону розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України з урахуванням вироблених шляхом переговорів пропозицій спільного представницького органу об'єднань профспілок і спільного представницького органу об'єднань організацій роботодавців на національному рівні.

Зміни розміру мінімальної заробітної плати іншими законами України та нормативно-правовими актами є чинними виключно після внесення змін до закону про Державний бюджет України на відповідний рік (частина третя статті 10 Закону України "Про оплату праці").

Згідно з пункту 8 частини першої статті 40 Бюджетного кодексу України до предмету регулювання закону про Державний бюджет України віднесено визначення розміру мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року № 1801-VІІІ встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі з 1 січня - 3200 грн., у погодинному розмірі з 1 січня - 19,34 грн.

Будь-яких змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" в частині визначення розміру мінімальної заробітної плати у зв'язку з набранням із 01 січня 2017 року чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ не вносилося.

Застосування "розрахункової величини мінімальної заробітної плати" (термін, яким оперує відповідач на підставі пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ) до обчислення суддівської винагороди суперечить положенням Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VІ.

А відтак суд відкидає доводи відповідача з приводу застосовності до спірних правовідносин розміру мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат до приведення законодавчих актів у відповідність із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-V, встановленого другим реченням пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення - 1600,00 грн.

Із аналізу вищенаведеного слідує, що розмір суддівської винагороди визначається виключно законом про судоустрій (частина друга статті 130 Конституції України, частина перша статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VІ), яка складається із посадового окладу, який поставлено в залежність від мінімальної заробітної плати (частина третя статті 133 Закону № 2453 - 10 мінімальних заробітних плат), розмір якої у свою чергу встановлюється виключно законом про Державний бюджет України на відповідний бюджетний рік (частина перга статті 10 Закону України "Про оплату праці", пункт 8 частини першої статті 40 Бюджетного кодексу України), а зміни розміру останньої іншими законами України та нормативно-правовими актами є чинними виключно після внесення змін до закону про Державний бюджет України на відповідний рік (частина третя статті 10 Закону України "Про оплату праці").

Приймаючи до уваги той факт, що у спірному періоді, а ні до статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VІ, а ні до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року № 1801-VІІІ зміни в установленому порядку законодавчої техніки на вносилися, суд погоджується із доводами позивача про те, що починаючи з 01 січня 2017 року суддівська винагорода суддів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, повинна обчислюватися виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат (частина третя статті 133 Закону № 2453) відповідно до розміру встановленого статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року № 1801-VІІІ - 3200,00 грн.

За таких обставин суд вважає, що позивач принаймні мала "законні сподівання" на отримання суддівської винагороди у спірному періоді у розмірі, встановленому застосовними до таких відносин законами України. У контексті наведеного суд вважає доведеним порушене право позивача на мирне володіння своїм майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Концепція "законних очікувань" ґрунтовно описана Європейським судом з прав людини у своїй судовій практиці, в т.ч. у рішеннях винесених щодо України.

Так, за практикою ЄСПЛ за певних обставин "законні очікування" стосовно отримання "власності" можуть гарантуватися статтею 1 Першого протоколу Конвенції, якщо, зокрема у національному законодавстві існують достатні підстави для таких очікувань. Тобто, якщо в державі існує діюче законодавство, яке передбачає певні виплати таке законодавство розцінюється як таке, що створює право власності для відповідної категорії осіб.

ЄСПЛ погоджується, що в межах свободи дій держави визначати, які виплати здійснювати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00) пункти 22-23).

В даному випадку суд поділяє погляди ЄСПЛ з цього питання та не заперечує, що законодавець може змінювати розмір суддівської винагороди, але виключно у порядку внесення змін у відповідний закон про судоустрій, що підлягає застосуванню у спірних відносинах.

З урахуванням наведеного, суд визнає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 стосовно визнання протиправною бездіяльності ТУ ДСА в Полтавській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 суддівської винагороди у розмірі, встановленому частиною першою статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI, тобто виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII в розмірі 3200,00 грн, як судді районного суду, за період з 01 січня 2017 року по день ухвалення рішення судом.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов'язати ТУ ДСА України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за час фактичної роботи у період з 01 січня 2017 року по день ухвалення рішення судом у розмірі, встановленому частинами другою, третьою, п'ятою статті 133, статті 134 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VІ, тобто виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2017 року Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року № 1801-VІІІ, в розмірі 3200,00 грн, з виплатою доплати за вислугу років - з 01 січня 2017 року в розмірі 40 % від посадового окладу, з щомісячною доплатою - з 01 січня 2017 року у розмірі 10 % посадового окладу судді за виконання обов'язків голови суду з урахуванням проведених позивачу виплат у вказаному періоді.

Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-11, 71, 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 суддівської винагороди у розмірі, встановленому частиною першою статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI, тобто виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII в розмірі 3200,00 грн, як судді районного суду, за період з 01 січня 2017 року по день ухвалення рішення судом.

Зобов'язати Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суддівську винагороду за час фактичної роботи у період з 01 січня 2017 року по день ухвалення рішення судом у розмірі, встановленому частинами другою, третьою, п'ятою статті 133, статті 134 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VІ, тобто виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2017 року Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року № 1801-VІІІ, в розмірі 3200,00 грн, з виплатою доплати за вислугу років - з 01 січня 2017 року в розмірі 40 % від посадового окладу, з щомісячною доплатою - з 01 січня 2017 року у розмірі 10 % посадового окладу судді за виконання обов'язків голови суду, з урахуванням проведених позивачу виплат у вказаному періоді.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.С. Бойко