Справа № 820/2895/17
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 р. Справа № 820/2895/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Сіренко О.І., Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2017р. по справі № 820/2895/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив суд скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.03.2017 року за №2038-21/1303 відповідача в частині, якою позивачу визначено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік у сумі податкового зобов'язання у розмірі 4530,96 грн., а за 2016 рік - у сумі податкового зобов'язання у розмірі 28857,25 грн.; вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 22.05.2017 р. через засоби поштового зв'язку позивачем було отримано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №2038-21/1303 форми "Ф" від 07.03.2017 року про визначення податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами на суму 4530,96 грн. за 2015 рік та на суму 33433,36 грн. за 2016 рік. Позивач не згоден зі спірним рішенням, вважає його незаконним, оскільки, по-перше, відповідачем при нарахуванні податкового боргу використано сумнівні джерела для визначення бази оподаткування, по-друге, надісланим з порушенням строків, встановлених в п.п.266.7.2 п.266.7 ст. 266 Податкового кодексу України при нарахуванні податку за 2015 рік, по-третє, відповідачем не вірно розраховано суму податку за 2016 рік, зокрема, не взято до уваги наявність пільги, встановленої п.5.1 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у м.Харкові та невірно застосовано відсоток податку до гаражу, який знаходиться в підвальному приміщенні квартири. За таких підстав, позивач просив суд прийняти рішення про задоволення позовних вимог.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 07.03.2017 року за №2038-21/1303.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, відповідач просить постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2017 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції приписів п. 266.1 ст. 266, пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266, пп. 267.6.10 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України, що призвело до неправильного вирішення справи, з підстав та обставин викладених у апеляційній скарзі.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у власності позивача - ОСОБА_1, перебуває об'єкт житлової нерухомості - квартира №2, загальною площею 306 кв.м. по вул.Гюго, буд.2, м.Харків, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.10.2015 року №45695989. (а.с.15).

Відповідачем - Головним управлінням ДФС у Харківській області, прийнято спірне податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №2038-21/1303 від 07.03.2017 року про визначення суми грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами у розмірі 4530,96 грн. за 2015 рік та 33433,36 грн. за 2016 рік (а.с.13) та надіслано на адресу позивача 18.05.2017 року (а.с.14).

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що застосування контролюючим органом положень статті 267 Податкового кодексу України з метою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки не може мати місце у 2015 році, а при здійсненні розрахунку податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки позивачу за 2016 рік, податковий орган повинен був обчислити розмір податку з житлової нерухомості з урахуванням пільги, встановленої для фізичних осіб, та окремо обчислити розмір податку з нежитлового нерухомості, за ставками, встановленими чинним законодавством.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем неправомірно прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.03.2017 року №2038-21/1303 про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 4530,96 грн. за 2015 рік та у сумі 33433,36 грн. за 2016 рік.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до статті 265 Податкового кодексу України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

01.01.2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції ст. 266 Податкового кодексу України, було введено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, відповідно до п.п. 266.1.1 та п.п. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно п.266.5.1 п.266.5 ст.266 Податкового кодексу України, ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп. 266.6.1 п.266.6 ст. 266 ПК України).

За змістом пп. 266.6.1 пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Також, суд зазначає, що відповідно до п. 8.1 ст. 8 Податкового кодексу України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (стаття 9 Податкового кодексу). Поміж тим, відповідно до п. 9.4 ст. 9 Податкового кодексу України установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

Суд звертає увагу, що приписами статті 10 Податкового кодексу України, передбачено перелік місцевих податків, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки прямо не вказаний. Натомість, є податок на майно (пп.10.1.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку як їх визначено п. 7.1 ст. 7 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 28.12.2014 року № 71-VІІ, що діє з 01.01.2015 року), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно з Податковим кодексом України є місцевим податком.

Суд зазначає, що особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України. Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Так, відповідно до п. 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оспюрюваного податкового повідомлення-рішення), до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Між тим, відповідно п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Таким чином, аналізуючи норми закону, суд приходить до висновку, що безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 143 Конституції України.

Отже, Верховна Рада України не наділена повноваженнями безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

Так, відповідно до п. 10.3 статті 10 Податкового кодексу України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 п.12.3 ст. 12 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

При цьому, згідно з п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 цього кодексу.

Відповідно пп. 12.3.4 П..12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду що настає за плановим.

Згідно зі ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, 2015 - це плановий період, а 2016 рік - вже бюджетний період.

Тобто, виходячи з наведених вище норм Кодексу, нові податки практично не можуть бути визнані обов'язковими до сплати в 2015 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

У той же час, пунктом 12.3.5 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

20.01.2015 року Харківською міською радою 36 сесії 6 скликання прийнято рішення №1793/15 "Про внесення змін до 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 року №126/22 "Про врегулювання питання справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України".

Даним рішенням затверджено Положення про податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у місті Харкові, яким встановлено ставку податку з розрахунку на календарний рік у розмірі 2% від мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр.

Згідно з п. 4 рішення № 1793/15 це рішення набирає чинності з 01.01.2015 року.

Відповідно до підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу, податкове законодавство ґрунтується на принципі стабільності - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Так, згідно вказаної норми зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

За наведених обставин та особливостей правового регулювання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що застосування контролюючим органом положень статті 267 Податкового кодексу України з метою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки не може мати місце у 2015 році.

В іншому випадку, таке застосування не відповідало б положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Слід зазначити, що у рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом'якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.

У спірних правовідносинах суд застосує рішення Європейського суду з прав людини у справах "Серко проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Цими рішеннями встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачу неправомірно нараховано податкові зобов'язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 4530,96 грн. за 2015 рік.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в частині скасування податкового повідомлення-рішення в частині нарахування податкового боргу за 2016 рік з підстав неправильного розрахунку органами ДФС суми, яка підлягає сплаті, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до оскаржуваного повідомлення-рішення від 07.03.2017 року за № 2038-21/1303 позивачу за 2016 рік контролюючим органом було розраховано суму податкового зобов'язання 33 433,36 грн. = (27,56 грн. * 306 м. кв.) + 25000,0 грн.

Відповідно до п.п.266.3.1. та п.п.266.3.2 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

З наявного у матеріалах справи Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речових прав вбачається, що об'єктом нерухомості, що належить позивачу, є квартира загальною площею 306 кв.м. (а.с. 15).

При цьому, матеріали справи не містять жодних документів на підтвердження виведення площі квартири з житлового призначення в нежитлове, а тому колегія суддів не приймає посилання позивача на те, що податковим органом було помилково враховано площу гаражу - 22,3 кв.м, (нежитлового приміщення) до бази оподаткування житлової нерухомості позивача, що призвело до невірного розрахунку податку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що контролюючим органом обґрунтовано було обчислено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, виходячи із площі житлової нерухомості 306 кв.м, належній позивачу, на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що узгоджується з вимогамипп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України.

Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідачем, при визначенні суми податку за 2016 рік, не враховано пільги зі сплати податку, що призвело до невірного розрахунку податку.

Згідно пп. 266.7.1 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

ґ) за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

Відповідно до п.п. 266.4.1. п. 266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується, зокрема, для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Пунктом 5 Положення про податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у місті Харкові, затвердженого рішенням 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 року №126/22 "Про врегулювання питання справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України", встановлено, що база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку зменшується для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 квадратних метрів.

Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Пунктом 6 Положення про податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у місті Харкові, затвердженого рішенням 4 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 12.01.2011 року №126/22 "Про врегулювання питання справляння податків на території міста Харкова відповідно до норм Податкового кодексу України", встановлено ставки податку для об'єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у розмірі 2% мінімальної заробітної плати, встановленої законом станом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік становить 31 779 грн. 76 коп.: 27,56 грн. (ставка податку) * (306 м. кв. (площа житлової нерухомості) - 60,00 м. кв. (пільга, передбачена п. 5.1. Положення про податок на у нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у м. Харкові)) + 25000(збільшення суми податку у відповідності до пп. 266.7.1 «г» п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України)

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про неправомірність податкового повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 07.03.2017 року за № 2038-21/1303 в частині визначення суми грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, за 2016 рік у розмірі 1653 грн. 60 коп. та наявності підстав для його скасування в цій частині.

У відповідності до ст. 159 КАС України, судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на встановлені у справі обставини та враховуючи вищенаведені норми чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 07.03.2017 року за № 2038-21/1303 на суму грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, за 2016 рік у розмірі 31 779 грн. 76 коп.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Згідно ч. 2 ст. 205 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції через порушення ним норм матеріального права, які призвели до ухвалення неправильного рішення в частині скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 07.03.2017 року за № 2038-21/1303 на суму грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, за 2016 рік у розмірі 31 779 грн. 76 коп. підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а тому підстав для його скасування колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області - задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2016р. по справі № 820/4610/16 - скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 07.03.2017 року за № 2038-21/1303 на суму грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, за 2016 рік у розмірі 31 779 грн. 76 коп.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2016р. по справі № 820/4610/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І. Перцова Т.С.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 23.10.2017 р.