Справа № 820/17153/14
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року м. Київ К/800/1281/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Загороднього А.Ф.,

Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Машкіної Ірини Олегівни, треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання дій протиправними,

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (далі - Московський ВДВС Харківського МУЮ), державного виконавця Московського ВДВС Харківського МУЮ Машкіної Ірини Олегівни, треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати протиправними дії працівників Московського ВДВС Харківського МУЮ щодо примусового входження до квартири АДРЕСА_1 та арешту майна, яке знаходиться в зазначеній квартирі; визнати незаконним та скасувати акт опису та арешту майна від 13 жовтня 2014 року з додатком.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що в провадженні Московського ВДВС Харківського МУЮ перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2027/4765/2012(2-2027/2844/2012), виданого 06 грудня 2012 року Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму заборгованості за договором позики у розмірі 134740,30 грн, індекс інфляції у сумі 13200,54 грн, 3% річних у сумі 8881 грн та судовий збір у сумі 1357,40 грн.

24 грудня 2012 року державним виконавцем Московського ВДВС Харківського МУЮ Габрієловою Н.Ю. винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. У зв'язку з чим, тією є датою, були направлені запити до АДБ, ВДАІ та КП «ХМБТІ».

Згідно відповіді АДБ боржник ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. 04 вересня 2013 року та 11 грудня 2013 року державним виконавцем Московського ВДВС Харківського МУЮ Машкіною І.О. до Московського районного суду м. Харкова направлено подання щодо вирішення питання про примусове входження до квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2013 року по справі № 643/21200/13-ц подання державного виконавця щодо винесення рішення про примусове входження до квартири АДРЕСА_1 задоволено. Дозволено державному виконавцю Московського ВДВС Харківського МУЮ Машкіній І.О. примусове входження до квартири АДРЕСА_1 для перевірки майнового стану боржника ОСОБА_4

26 вересня 2014 року відповідачем, за участю понятих та працівника органу внутрішніх справ, здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 для примусового входження для перевірки майнового стану ОСОБА_4, але у присутності власниці квартири ОСОБА_2 примусове входження здійснити не вдалось, про що було складено відповідні акти.

13 жовтня 2014 року державним виконавцем Московського ВДВС Харківського МУЮ, за участю понятих та працівника органу внутрішніх справ, здійснено повторний вихід за адресою АДРЕСА_1 для примусового входження для перевірки майнового стану ОСОБА_4, після намагань відповідача примусово увійти до квартири із застосуванням приладів, власниця квартири ОСОБА_2 відкрила вхідні двері та надала можливість державному виконавцю увійти до приміщення для перевірки майнового стану боржника ОСОБА_4

Під час проведення перевірки майнового стану боржника державним виконавцем складено акт опису та арешту майна боржника № 35835061, а саме: велотренажер CLASS/C MANUFACTURE CODE 8493380,Po.№ L211413021, Serial № 038, Production Date: 05/ll; тренажер для ніг, 6/н; ваги Terraillon T 74, CG (RONS); пилосос Zelmer Aqvawelt Odkurracz Vacuum cleaner; праска Philips Arur Precise 4340; телевізор Samsung; TV-тюнеp Samsung Viasat; DVD-програвач BBK DVP 158SI; відеопрогавач Philips PAL/MESECAM/NTSC 3.58/4,43; принтер-сканер-копір HP Photosmart C6283 All-in-one; принтер HP Laser JET 1000 Series; обігрівач Thomas; телевізор LG-TURBO SEARCH; мікрохвильовка LG WAVEDOM.MC-7844NRS; мультиварка REDMOND RMC M4574-CP10; TV-тюнер Viasat SRT7710; пральна машина ARDO AE833 Easy.Logic class A; нагрівач води Gorenje GBF.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 не є учасником зазначеного вище виконавчого провадження. Позивач є власником квартири АДРЕСА_1, в якій зареєстрована боржник - ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання протиправними дій державного виконавця щодо складання акта опису та арешту майна та його скасування, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин. Також, зазначили про відсутність протиправних дій відповідача при примусовому входженні до квартири позивача та описі майна, що належить боржнику виконавчого провадження.

З даними висновками колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон № 606-ХІV.

Згідно статті 1 Закону № 606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Таким чином, відповідач у справі суб'єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладений обов'язок по примусовому виконанню рішень.

Згідно частини 1 статті 17 Закону № 606-ХІV примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 11 цього ж Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії

Пунктом 5 частини 3 вказаної статті Закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Статтею 32 Закону № 606-ХІV передбачено, що Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону № 606-ХІV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно частини 5 статті 52 вказаного Закону у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно з частиною 1 статті 57 цього ж Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до частини 5 цієї ж статті Закону № 606-ХІV про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно з частиною 1 статті 60 Закону № 606-ХІV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» передбачено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати акт опису та арешту майна від 13 жовтня 2014 року, визнати за нею право власності на майно вказане у ньому, а саме: велотренажер, тренажер для ніг, ваги, пилосос; праска, телевізор, TV-тюнеp, DVD-програвач, відеопрогавач, принтер-сканер-копір, принтер, обігрівач, телевізор, мікрохвильовка, мультиварка, пральна машина, нагрівач води та зняти арешт із вказаного майна.

Тобто, даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що позивач, в разі опису та арешту майна, яке йому належить а не боржникові, повинен звернутися до загального місцевого суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтею 157 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене та враховуючи, що відкриття провадження у цій справі та її розгляд помилково здійснено за правилами КАС України, постановлені по справі постанова Харківського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року, у відповідності до положень частини 1 статті 228 КАС України підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 155, 157, 220, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Машкіної Ірини Олегівни, треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання дій протиправними скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Машкіної Ірини Олегівни, треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання дій протиправними закрити.

Роз'яснити ОСОБА_2 право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий Заїка М.М.

Судді Загородній А.Ф.

Мойсюк М.І.