Справа № 810/2783/16
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2783/16 Головуючий у 1-й інстанції: Дудін С.О.
Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Глущенко Я.Б., Чаку Є.В.

Секретар судового засідання: Хаврат О.О.

За участі представників:

позивача: ОСОБА_2;

відповідача: Кальковець В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вишгородської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 24.11.16р. у справі №810/2783/16 за позовом ОСОБА_4 до Вишгородської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 17.12.15р. №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 24.11.16р. адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт вважає, що судом безпідставно не враховано, що отриманий позивачем у 2013 році дохід у вигляді прощеної (анульованої) суми кредитної заборгованості підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб з відповідним відображеням у податкові.й звітності.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, тоді як постанова суду першої інстанції підлягає зміні у частині мотивів задоволення позову, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи та установлено судом першої інстанції, Вишгородською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб з отриманого Позивачем додаткового блага за період з 01.01.13р. по 31.12.13р., за результатами якої складений акт №1963/17-3/НОМЕР_1.

На підставі акта перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення 17.12.15р. №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 193 060,28 грн., в т.ч.: за основним платежем - 154 448,22грн., штрафні (фінансові) санкції - 38 612,06 грн.

Підставою для винесення спірного податкового повідомлення - рішення слугував висновок податкового органу про порушення вимог п.49.1, п.49.2, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163 та пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164, п.176.1 ст.176 Податкового кодексу України, у зв'язку з несплатою Позивачем податку з отриманих доходів за анулюваною кредитною заборгованістю на загальну суму 909 868,37 грн., невідображенням їх у річній податковій декларації за 2013 рік.

З акту перевірки вбачається, що на адресу кредитора ТОВ «Кей-Колект» податковим органом було направлено запит від 26.02.15р. №1156/10/17-01-44/30 щодо надання інформації та документального підтвердження отримання доходу позивачем, у відповідь на який ТОВ «Кей-Колект» у листі від 16.03.15р. №1473-16694 підтвердило анулювання позивачу кредитної заборгованості на підставі рішення від 21.08.13р. про анулювання (прощення) кредитної заборгованості у сумі 909 868,37 грн. за кредитним договором №0 від 06.12.06р.

У акті перевірки зазначено, що податковим органом направлено письмовий запит позивачу №145/А/17-01-46/270 від 17.02.15р. з приводу подання податкової декларації за вказаний період, проте Позивач до контролюючого органу не з'явився, податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік не подав, податок на доходи фізичних осіб у сумі 1 720,50 грн. за ставкою 15 % та у сумі 152727,72 грн. за ставкою 17 %, що в сукупності складає 154 448,22 грн. - не сплатив.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у межах виконавчого провадження сплачено на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 13.12.06р., а тому відсутні підстави для висновку про отримання доходу у вигляді суми анульованої ТОВ «Кей-Колект» кредитної заборгованості за вказаним кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо протиправності податкового повідомлення-рішення, однак вважає, що не з підстав зазначених судом першої інстанції та наведених вище, у зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає зміні у частині мотивів задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Подільського районного суду в м. Києві від 14.06.11р. у справі №2-685/11р було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 124 951,30 доларів США (сто двадцять чотири тисячі дев'ятсот п'ятдесят один долар тридцять центів), що за курсом НБУ станом на 22.12.10р. становить 995049,68 грн. (дев'ятсот дев'яносто п'ять тисяч сорок дев'ять гривень шістдесят вісім копійок).

На виконання вказаного рішення, 03.08.11р. Подільським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист у справі №2-685/11р., на підставі якого Відділом ДВС Вишгородського РУЮ було відкрито виконавче провадження №28760251.

У подальшому, 12.12.11р. між ПАТ «УкрСиббанк» (Клієнт) та ТОВ «Кей-Колект» (Фактор) було укладено договір факторингу №1, за умовами якого клієнт зобов'язався передати у власність фактору, а фактор - прийняти право вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених договором.

Відповідно до Виписки з Додатку №1 до договору факторингу №1 від 12.12.11р. «Перелік первинних документів» одним із первинних договорів є кредитний договір №0 від 06.12.06р., за яким боржником є ОСОБА_4.

Того ж дня, між ПАТ «УкрСиббанк» (Цедент) та ТОВ «Кей-Колект» (Цесіонарій) було укладено договір відступлення прав вимоги за реєстраційним №5207-5208, за умовами якого цедент зобов'язався передати цесіонарію, а цесіонарій прийняти права вимоги за договором іпотеки, який зазначений в Додатку до договору.

Відповідно до виписки до додатку №1 до договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12.12.12р., право вимоги ТОВ «Кей-Колект» виникло за наступними договорами: кредитний договір №0 від 13.12.06р. як первинний договір та договір іпотеки від 13.12.06р., які були укладені між ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк».

Судом установлено, що ТОВ «Кей-Колект» листом №083-11555 від 23.08.13р. (а.с.119) повідомило Позивача про анулювання кредитної заборгованості, яка виникла за кредитним договором № від 06.12.06р. та становить 113 833 дол. США 15 центів, що за курсом НБУ станом на 21.08.13р. складає 909 868,37 грн.

При цьому, ТОВ «Кей-Колект» було подано до ДПІ у Подільському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і утриманого з них податку за ІІІ квартал 2013 року від 17.10.13р., з якого вбачається, що ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) було нараховано та виплачено дохід у сумі 909 868,37 грн.

ОСОБА_4 не було задекларовано отриманий у ІІІ кварталі 2013 року дохід у вигляді додаткового блага на загальну суму 909 868,37 грн. та, відповідно, не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб у сумі 1 720,50 грн. за ставкою 15 % та у сумі 152727,72 грн. за ставкою 17 %, що в сукупності складає 154 448,22 грн., що слугувало підставою для прийняття спірного податкового повідомлення - рішення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає таке.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з п.163.1 статті 163 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент спірних правовіносин), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Із аналізу наведеної норми убачається, що кредитор має обов'язок повідомити боржника про анулювання боргу. У такому випадку боржник самостійно сплачує податок з отриманих доходів, відображає їх у річній податковій декларації.

Отже, припинення зобов'язання внаслідок прощення боргу кредитором з одного боку звільняє боржника від обов'язку сплатити заборгованість за кредитним договором, з іншого боку породжує податкові зобов'язання перед державою.

Втім, виходячи з аналізу законодавства, що регулює спірні правовідносини, слідує, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу включається тільки основна сума боргу, тобто «тіло» кредиту, і не включаються в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані (але не сплачені) за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором та пеня за порушення виконання зобов'язань за кредитним договором, прощена (анульована) кредитором.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, неустойка (штраф,пеня), які нараховані за порушення викоання основного зобов'язання не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, а також у разі прощення неустойки (штрафу,пені), - відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність в підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (процентного) кредитором за його самосійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Так, згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором, а також неустойку.

Тому, база оподаткування має бути визначена виключно із основної суми боргу за кредитним договором, прощеної (анульованої) кредитором, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування процентів та неустойки.

Втім, обставини справи свідчать про те, що ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на підставі рішення про анулювання кредитної заборгованості від 21.08.13р. було анульовано кредитну заборгованість Позивача у розмірі 113 833,15 дол. США, що по курсу НБУ станом на 21.08.13р. складала 909 868,37 грн. за кредитним договором №0 від 06.12.06р., яка включала в себе: суму заборгованості по простороченим процентам за користування кредитом; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом. Ці обставини ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» підтвердило відповідною довідкою від 26.09.17р. №174-13230 за підписом директора ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» ОСОБА_5, наданої на запит апеляційного суду, оригінал якої долучений до матеріалів справи.

Апеляційним судом з метою реалізації принципу офіційного з'ясування обставин у справі були вжиті заходи та витребувано відповідними ухвалами у ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» довідку-розрахунок списаної ОСОБА_4 кредитної заборгованості станом на 21.08.13р. із розмежуванням суми основного боргу, процентів та пені, анульованих згідно рішення ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про анулювання кредитної заборгованості від 21.08.13р., а також викликано у судове засіданні у якості свідка ОСОБА_5, яка за даними витягу з ЄДПОУ є директором ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та підписувала довідку від 26.09.17р. №174-13230, втім свідок у судове засідання не з'явився.

Серед критеріїв /принципів/, які повинні застосовуватись субґєктом владних повноважень при прийнятті ними рішень та вчиненні дій та якими керується адміністративний суд у разі оскарження таких рішень, дій (ст.2 КАС України), є, зокрема, принцип законності, відповідно до якого субґєкт владних повноважень зобовґязаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, а рішення субґєкта вланих повноважень має прийматися обгрунтовано, тобто у урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень вказаному критерію для оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача.

Отже, враховуючи, що анулювана (прощена) сума кредитної заборгованості включає в себе суму заборгованості по простороченим процентам за користування кредитом; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом, які не є доходом платника податку в розумінні Податкового кодексу України, що підлягає оподаткуванню, колегія суддів вважає протиправним донарахування податку спірним рішенням, виходячи з кредитної заборгованості в загальній сумі 909 868,37 грн.

Невірне визначення бази оподаткування є підставою для висновку про протиправність оспорюваного податкового повідомлення-рішення у цілому. Відсутність доказів розмежування суми основного боргу, процентів та пені, анульованих згідно рішення ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про анулювання кредитної заборгованості від 21.08.13р. не дозволяє суду виокремити суму, що не підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та відповідно визнати недійним податкове повідомлення-рішення у якійсь сумі.

За правилами частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб'єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов'язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

На переконання колегії суддів, податковий орган при перевірці платника податків мав вжити заходів з метою визначення бази оподаткування з урахуванням особливостей, визначених законом.

Проте, з акту перевірки не вбачається, що податковий орган вжив заходів з метою визначення бази оподаткування, з якої має нараховуватись податок на доходи фізичних осіб; матеріали справи не містять доказів витребування у позивача в рамках документальної позапланової невиїзної перевірки відповідної інформації та її документального підтвердження. При цьому, покликання у акті виключно на рішення ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про анулювання кредитної заборгованості від 21.08.13р. не є достатнім, оскільки з цього рішення вбачається списання в цілому кредитної заборгованості в сумі 909 868,37 грн., без розмежування її складових (процентів, пені). Попри це, з повідомлення про анулювання боргу №083-11555 від 23.08.13р. (а.с.119) убачається, що в цілому станом на 21.08.13р за позивачем обліковувалась кредитна заборгованість в сумі 168 333 дол. США 15 центів, що за курсом НБУ складає 1 345 486 грн 87 коп., з якої списано 113 833 дол. США 15 центів, що за курсом НБУ складає 909 868,37 грн., що у свою чергу може свідчити про те, що списана сума не є в цілому «тілом» кредиту.

За таких обставин доводи податкового органу про те, що анульована (прощена) сума 909 868,37 грн. відображена ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» у податковому розрахунку форми 1-ДФ за 3 квартал 2013 року не є достатніми в цілях документального підтвердження правомірності визначення бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про протипраність оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

При цьому, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про притиправність спірного податкового повідомлення-рішення з тих підстав, що позивачем погашена сума боргу, оскільки такі обставини не підтверджуються належними та допустимими доказами в розумінні КАС України. Копія заяви ПАТ «УкрСиббанк» про закінчення виконавчого провадження, датована 06.10.2011 р., мотивована погашенням заборгованості в сумі 909 868,37 грн. (а.с.136) не є таким доказом, оскільки, по-перше, така заява не завірена, її оригінал на вимогу апеляційного суду не наданий, по-друге ПАТ «УкрСиббанк» передано право вимоги за кредитним договором шляхом укладання відповідних угод у грудні 2011 року, що вже само по собі спростовує факт погашення боргу у жовтні 2011 року. Витребуваних ухвалою апеляційного суду від 12.09.17р. доказів погашення боргу (платіжних докуметів) позивач не надав, представник позивача в судовому засіданні підтвердив відсутність таких доказів. У зв'язку з цим, відсутні підстави для висновку про погашення позивачем спірної суми.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 198, пункту 1 частини 1 стаття 201 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду, якщо суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу Вишгородської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 24.11.16р. у справі №810/2783/16 - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 24.11.16р. у справі №810/2783/16 - змінити.

Адміністративний позов про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 17.12.15р. Вишгородської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області задовольнити з підстав, викладених у постанові апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до вимог КАС України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Глущенко Я.Б.

Чаку Є.В.

Повний текст постанови складений: 19.10.17р.