Справа № 826/13279/16
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 жовтня 2017 року № 826/13279/16

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,

рішення, вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві, в якому просить визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві № від 25.12.2015 р.;

- рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві про застосування штрафних санкцій № 003001701 від 25.12.2015 р.;

- вимогу ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві про сплату боргу №Ф-77У від 25.12.2015 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства винесено протиправні оскаржувані рішення.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити повністю, оскільки внесені на поточний рахунок кошти, що стали підставою для прийняття оскаржуваних рішень, є її власними коштами та не є, у даному випадку, виручкою в розумінні закону.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомив. Клопотання про відкладення розгляду справи або заяви про розгляд справи без участі представника відповідача до суду не надходило. Згідно наданих письмових заперечень проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні, оскільки вважає, що позивачем занижено суму доходу отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується єдиний внесок.

Зважаючи на неявку в судове засідання представника відповідача, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши наявні у справі документи та матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м.Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку суб'єкта господарювання - фізичної особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин із працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р.

Перевіркою встановлено наступні порушення:

1. заниження валових доходів за 2012-2014 роки, чим порушено ст. 135, ст. 164, ст. 177, п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст.179 Податкового кодексу України, що є наслідком донарахування податку з доходів фізичних осіб на суму 1852,51 грн.

2. недонарахування та недоплату до бюджету ЄСВ, чим порушено пп. 1 п. 2 ст. 6, п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у зв'язку із чим підлягає доплаті ЄСВ на суму 4 285,47 грн.

За результатами перевірки складено акт від 10.12.2015 р. № 6468/26-58-17-01-17- та винесено податкове повідомлення-рішення від 25.12.2015 р. № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 2 315,64 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 1 852,51 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 463,13 грн. та прийнято рішення № від 25.12.2015 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача на підставі п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» застосовано штрафні санкції в розмірі 582,68 грн.

Зокрема, цього ж дня 25.12.2015 р. податковим органом складено податкову вимогу №Ф-77У, якою позивача зобов'язано сплатити недоїмку (суму боргу) в сумі 4 285,47 грн.

За результатами розгляду заперечень на акт перевірки, ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві прийнято рішення від 22.12.2015 р. № 10177/К/26-58-17-01-11, яким акт перевірки від 10.12.2015 р. № 6468/26-58-17-01-17- залишено без змін.

За результатами первинного адміністративного оскарження, Головним управлінням ДФС у м.Києві прийнято рішення від 26.02.2016 р. № 1576/К/26-15-10-08-16, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві від 25.12.2015 р. № , вимогу від 25.12.2015 р. №Ф-77У та рішення від 25.12.2015 р. № , а скаргу залишено без задоволення.

Позивач, вважаючи оскаржувані рішення протиправними та такими, що порушують його законні права та інтереси, звернулась до суду із позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з п.п. 21.1.1., 21.1.2., 21.1.4. п. 21.1. ст. 21 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), посадові особи контролюючих органів зобов'язані, крім іншого: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумління виконання покладених на контролюючі органи функцій; не допускати порушень прав та охоронюваний законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до п. 22. 1 ст. 22 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

В силу приписів п. 44.1 ст. 44 цього ж Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 135.2 цієї статті).

Платником податку, в силу приписів пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України, є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (п. 163.1 ст. 163 цього ж Кодексу).

Отже, оподатковуваним доходом фізичної особи від провадження діяльності у розумінні наведених вище правових норм є дохід у грошовій формі (готівковій та/або безготівковій), отриманий від здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до норм Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 р. № 492 поточні банківські рахунки для фізичних осіб - резидентів поділяються на: поточні рахунки фізичних осіб - підприємців, які відкриваються для здійснення підприємницької діяльності та поточні рахунки фізичних осіб, які не є підприємцями.

Водночас, положеннями п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування (податком на доходи фізичних осіб) є чистий оподаткований дохід, тобто різниця між загальним оподаткованим доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Аналіз наведеної статті свідчить про те, що її положення застосовуються до оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності осіб, що обрали загальну систему оподаткування.

Як вбачається з акту перевірки, позивач зареєстрована платником податку на додану вартість із 23.05.2008 р. Зокрема, в п. 2.2.3 ст. 2.2 акту перевірки від 10.12.2015 р. № 6468/26-58-17-01-17- зазначено, що перевіркою правильності визначення податкових зобов'язань, своєчасності та повноти сплати податкових зобов'язань по єдиному податку встановлено, що ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р. здійснювала діяльність на загальній системі оподаткування, платником єдиного податку не була.

Так, під час перевірки відповідачем перевірялися Книги ОРО, банківські виписки, касові звіти.

За результатами перевірки встановлено розбіжність між даними перевірки та даними декларацій про майновий стан та доходи за 2013-2014 роки, а саме: заниження обсягу отриманих доходів на загальну суму 12349,97 грн., в тому числі в 2012 році на 9479,66 грн., в 2013 році на 2273,88 грн., в 2014 році на 596,43 грн.

Вказане порушення призвело до заниження позивачем оподаткованого доходу на 12 349,97 грн., в тому числі: за 2012 р. на 9 479,66 грн., в 2013 р. на 2 273,88 грн., в 2014 р. на 596,43 грн.

Судом встановлено, що вказана розбіжність виникла у зв'язку із внесенням позивачем на його банківський рахунок власних коштів. Наведене підтверджується наданими позивачем банківськими виписками, в яких зазначено призначення платежу «поповнення рахунку власними коштами».

З урахуванням наведеного, а також положень наведених вище положень чинного законодавства, слід дійти висновку, що власні кошти, внесені на розрахунковий рахунок, який відкрито для здійснення підприємницької діяльності, не включаються до доходу фізичної особи - підприємця, який перебуває на загальній системі оподаткування, оскільки не є виручкою від здійснення господарської діяльності в грошовій формі.

Таким чином, встановлені обставини дають суду підстави дійти висновку про протиправність донарахування позивачу сум податку з доходів фізичних осіб на суму 1 852,51 грн. та відповідно винесення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві податкового повідомлення-рішення від 25.12.2015 р. № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 2 315,64 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 1 852,51 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 463,13 грн.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Зважаючи на те, що судом визнано протиправним нарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб, відповідно нарахування штрафних санкцій є також протиправним.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року N 2464-VI (надалі - Закон N 2464-VI).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 названого Закону, яким керувався відповідач, приймаючи оскаржуване рішення № від 25.12.2015 р., платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону N 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

В той же час, п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону N 2464-VI визначено, що максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює двадцяти п'яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п. 3 ч. 11 ст. 25 цього ж Закону орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску шляхом накладення штрафу у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Враховуючи, що судом встановлено безпідставність донарахування позивачу суми податку з доходів фізичних осіб, яка є базою для нарахування сум єдиного соціального внеску, беручи до уваги те, що останній перебуває саме на загальній системі оподаткування та не є платником єдиного внеску, слід дійти висновку про протиправність прийнятого відповідачем рішення № від 25.12.2015 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача на підставі п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» застосовано штрафні санкції в розмірі 582,68 грн. у зв'язку із чим останнє підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року N 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28 березня 2016 року N 393), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за N 508/26953 (надалі - Інструкція N 449).

Згідно із п. 3 р. VI Інструкції у випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом десяти робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів із дня її винесення.

З урахування того, що судом визнано протиправним нарахування позивачу єдиного соціального внеску в сумі 4 285,47 грн., відповідно винесена відповідачем податкова вимога № Ф-77У від 25.12.2015 р., якою позивача зобов'язано сплатити недоїмку (суму боргу) в сумі 4 285,47 грн., слід також визнати протиправною та скасувати.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 цієї ж статті).

Представником відповідача не доведено правомірність прийнятих оскаржуваних рішень. В свою чергу, позивачем доведено обставини в обґрунтування заявлених позовних вимог з огляду на що останні підлягають задоволенню повністю.

Згідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню.

Враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві № від 25.12.2015 р.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві про застосування штрафних санкцій № 003001701 від 25.12.2015 р.

4. Визнати протиправним та скасувати вимогу ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві про сплату боргу № Ф-77У від 25.12.2015 р.

5. Судові витрати в сумі 1 378, 00 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень присудити на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м.Києві.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Н.Г.Вєкуа