Справа № 522/513/17     
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 522/513/17

Категорія: 10 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді : Бойка А.В.,

суддів: Димерлія О.О.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря Шепель О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Одеської області про визнання дій протиправними, зобов'язання нарахувати та виплатити грошову допомогу,

ВСТАНОВИВ:

11.01.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до прокуратури Одеської області про визнання протиправними дій щодо не нарахування та невиплати грошової допомоги у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи слідчим, та зобов'язання нарахувати і виплатити грошову допомогу відповідно до ч.16 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-XII у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи слідчим, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, 17.08.2017 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд не застосував необхідну норму законодавства, яку, за таких обставин справи, необхідно було застосувати для вирішення спірних правовідносин, тим самим порушив принцип верховенства права, закріплений в статтях 8 Конституції України і КАС України, а також не застосував приписи Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», якими визначено, що Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії. У звязку з цим, апелянт вважає, що суд повинен був оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії.

У звязку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 проходив службу в органах Прокуратури України та з 17.11.2006 року позивач отримує пенсію за вислугу років згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ.

До 01 січня 2011 року частина 15 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, встановлювала, що прокурорам і слідчим, у разі виходу на пенсію за вислугою років чи по інвалідності, виплачується грошова допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури.

З 01 січня 2011 року частиною 15 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, було встановлено, що прокурорам і слідчим у разі виходу на пенсію за вислугою років чи по інвалідності виплачується грошова допомога у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури.

З 01 жовтня 2011 року частина 15 змінила нумерацію та стала частиною 16 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, у звязку з прийняттям Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI.

24.03.2014 року абзацом 2 підпункту 3 пункту 3 розділу ІІ Закону України №1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» виключена частина 16 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до пункту 2 розділу IV Прикінцеві положення Закону України №1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», зміни, передбачені розділами II і III, набирають чинності з 1 квітня 2014 року, крім: абзацу другого підпункту 3 пункту 3, підпунктів 2 і 3 пункту 8, пункту 23, абзацу другого підпункту 2 пункту 24, пункту 25, підпункту 2 пункту 28 розділу II цього Закону, які набирають чинності з 1 травня 2014 року.

Тобто, зміни, якими, зокрема, було виключено частину шістнадцяту статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII, набрали чинності з 1 травня 2014 року.

Наказом прокурора Одеської області від 25.03.2015 року №711к ОСОБА_2 з 30 березня 2015 року звільнено з посади слідчого з ОВС ІІ слідчого відділу Слідчого управління Прокуратури Одеської області за власним бажанням, в звязку із виходом на пенсію, тобто після втрати чинності ч.16 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», яка передбачала виплату грошової допомоги при виході на пенсію.

При зверненні з позовом до суду ОСОБА_2 посилався на те, що так як він з 17.11.2006 року отримує пенсію за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», тому має право на отримання грошової допомоги, передбачено ч.16 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», яка була чинною на час виходу його на пенсію.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про помилковість таких доводів позивача, оскільки у 2006 році оформив пенсію без фактичного звільнення з органів прокуратури, в звязку із чим, права на отримання зазначеної допомоги у нього на той час не виникло.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, підставою виплати прокурорам і слідчим грошової допомоги є не набуття права на пенсію як такого (за наявності відповідної вислуги років), а розірвання трудового договору, тобто звільнення з посади за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за вислугою років.

Правильність цього висновку, також, підтверджується позицією Конституційного Суду України, викладеною в рішенні від 26.11.2013 року №11-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення ч.13 ст.37 Закону України «Про державну службу» в системному звязку з положеннями п.2 ч.1, ч.2 ст.40 КЗпП України, ст.21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні».

Так, державним службовцям у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачувалась грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів (ч.13 ст.37 Закону України «Про державну службу»). Ця норма була подібною до норми, закріпленої у ч.16 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Конституційний Суд України в рішенні від 26.11.2013 року №11-рп/2013 зазначив, що грошова допомога, передбачена ч.13 ст.37 Закону України «Про державну службу», має разовий характер. Право на її одержання повязане з певним стажем роботи на посаді державного службовця та припиненням цієї роботи у звязку з виходом на пенсію державного службовця (абз. 5 п.п.2.2. рішення).

Таким чином, Конституційний Суд України пов'язує виникнення права на отримання грошової допомоги з припиненням роботи на посаді державного службовця, тобто з фактичним звільненням.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо неналежного посилання судом першої інстанції на Рішення КСУ від 21.11.2013 року № 11-рп/2011, оскільки положення ч.13 ст.37 Закону України «Про державну службу» щодо виплати разової грошової допомоги державному службовцю при виході на пенсію є подібними до норми, закріпленої в ч.16 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 17.03.2004 року № 7-рп/2004, від 01.12.2004 року № 20-рп/2004, так як грошова допомога у звязку з виходом на пенсію не була за своєю суттю соціальною виплатою або пільгою.

Крім цього, норми абз.3 п.п.3 п.3 розділу II Закону України від 27.03.2014 року №1166-УІІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» неконституційними не визнано.

Також, не можуть застосовуватися до спірних правовідносин правові позиції стосовно зворотної дії нормативно-правових актів у часі, викладені в рішеннях Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1-рп/99 та від 05.04.2001 року №3- рп/2011, оскільки при оформленні пенсії за вислугу років в 2006 році ОСОБА_2 право на отримання зазначеної грошової допомоги не набув.

Апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004 року.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на помилковому розумінні апелянтом норм матеріального права та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, правильно по суті вирішено справу, та постановлено судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому, відповідно до ст.200 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко