Справа № 607/2963/17
Суддя: Сташків Н. М.
Дата ухвалення: 2017-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.10.2017 Справа №607/2963/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Пастернак О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Підгірського О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

06 березня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (надалі - ТОУ ПФУ Тернопільської області) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їй з 30 січня 2014 року призначено пенсію за віком, як матері інваліда з дитинства, згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII (далі - Закон №213) статтю 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» викладено в наступній редакції: «Тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються». У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 працювала на посаді державного службовця, з 01 квітня 2015 року її було позбавлено соціальної гарантії у вигляді пенсійного забезпечення. Водночас, згідно з п. 5 Прикінцевих положень Закону №213 у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Вказаний в п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і, відповідно, пенсії за цим Законом не призначаються.

Позивач вважає вищенаведені обставини підставою для поновлення їй виплати пенсії з 01 червня 2015 року. 04 січня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до ТОУ ПФУ Тернопільської області з такою вимогою, однак листом №4/П-11 відповідач відмовив позивачу у поновленні пенсійної виплати з посиланням на ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII та від 24 грудня 2015 року №911- VIII), згідно якої тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється чинність п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Зазначене рішення відповідача позивач вважає таким, що суперечить закону, а тому звернулася до суду за захистом своїх прав. ОСОБА_3 просила визнати неправомірними дії ТОУ ПФУ Тернопільської області щодо припинення виплати їй пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, та зобов'язати відповідача відновити виплату пенсії, призначену їй відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 червня 2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені ОСОБА_3 позовні вимоги, зіславшись на обставини, викладені в позові, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ТОУ ПФУ Тернопільської області проти позовних вимог заперечував, просив відмовити у їх задоволенні, про що подав письмові заперечення, які приєднано до справи.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши наведені в них доводи та заперечення сторін, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Як установлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, 30 січня 2014 року ОСОБА_3 призначена пенсія за віком, як матері інваліда з дитинства, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

14 березня 2014 року Пенсійним фондом України позивачу видано пенсійне посвідчення № (серія ААИ, №444276), вид пенсії - за віком.

Згідно з довідкою регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області №05 від 16 січня 2017 року, станом на 01 червня 2015 року та по день видачі довідки ОСОБА_3 працює на посаді першого заступника Фонду державного майна України по Тернопільській області.

На звернення позивача (вх. №П-5386/19) 14 квітня 2015 року відділом роз'яснювальної роботи з питань пенсійного забезпечення Департаменту пенсійного забезпечення Міністерства соціальної політики України адресовано відповідь №1659/039/161-15, у якій ОСОБА_3 роз'яснено про те, що абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (із урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення»), встановлено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

04 січня 2017 року позивач звернулася до ТОУ ПФУ Тернопільської області із заявою про поновлення виплати призначеної їй пенсії з 01 червня 2015 року.

На звернення ОСОБА_3 відповідач 12 січня 2017 року надіслав лист №4/П-11, у якому роз'яснив зміст ч. 1 ст. 47 Закону (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911- VIII), якою передбачено, що тимчасово у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року та з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», призначені пенсії не виплачуються. З посиланням на вказані норми Закону, в листі зазначено, що оскільки позивач працює на посаді, яка передбачена Законом України «Про державну службу», призначена їй пенсія не виплачується. Також роз'яснено її право захищати свої інтереси в суді.

Вважаючи протиправними дії ТОУ ПФУ Тернопільської області, ОСОБА_3 звернулася за захистом своїх прав до суду.

Згідно зі ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Закріплені ст. 22 Конституції України права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України передбачено, що громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до абз. 4 п. 3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу.

Разом з тим, з 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року, пп. 2 п. 12 розділу 1 якого внесені зміни в ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно з якими, тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

- у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються;

- у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Водночас, відповідно до п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і, відповідно, пенсії за цим Законом не призначаються.

З 01 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 01 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не передбачає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим, передбачені ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали і з 01 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

Такої ж правової позиції доримується Верховний Суд України у своєму рішенні від 24 травня 2016 року у справі №21-948а16.

З огляду на наведене, суд вважає, що з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю зазначених у ст. 47 вказаного Закону підстав для її невиплати.

В той же час, відповідно до підпункту 2 пункту 22 розділу першого Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24 грудня 2015 року внесено зміни у ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» згідно яких тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 1 січня 2017 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення, крім випадків, передбачених законом.

З аналізу наведеної норми слід зробити висновок, що особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Відповідно до ст. 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 у справі № 1-38/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ зі змінами, а саме: - першого речення частини першої статті 54, відповідно до яких тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Пpo судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Беручи до уваги наведене, а також те що позивач продовжує працювати на посаді, яка віднесена до державної служби, призначена їй пенсія згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у період з 01 січня 2016 року по 19 грудня 2016 року не підлягає виплаті, а тому вимога ОСОБА_3 про зобов'язання відповідача поновити таку виплату задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Судом установлено, що у квітні 2015 року ОСОБА_3 дізналася про порушення свого права, оскільки зверталася до Міністерства соціальної політики України з приводу роз'яснень про причини припинення їй пенсійної виплати, отже з цієї дати можна вважати, що позивач дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Взявши до уваги, що позивач жодними доказами не обґрунтувала поважність причин пропуску строку звернення до суду, суд приходить до переконання, що оскільки строк звернення до адміністративного суду пропущений без поважних причин, а тому позовні вимоги, які виходять за межі цього строку, слід залишити без розгляду.

Враховуючи зазначені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до переконання, що заявлений позов підлягає до задоволення частково, шляхом визнання неправомірними дій ТОУ ПФУ Тернопільської області щодо припинення виплати ОСОБА_3 пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, та зобов'язання відповідача відновити виплату пенсії, призначену позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 20 грудня 2016 року.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 10, 11, 14, 71, 159-163,167, 186, ч. ч. 1, 3 ст. 254, ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_3 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо припинення виплати ОСОБА_3 пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області відновити ОСОБА_3 виплату пенсії, призначеної їй відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 20 грудня 2016 року.

Позовні вимоги ОСОБА_3 в частині відновлення виплати їй пенсії за період з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно - залишити без розгляду.

Звернути до негайного виконання постанову в частині виплати пенсії в межах платежу за один місяць.

Стягнути з Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, в користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 640 гривень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі проголошення судом вступної та резолютивної частини постанови, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддяН. М. Сташків