Справа № 826/19122/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 жовтня 2017 року № 826/19122/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрянської Я.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») Славкіної Марини Анатоліївни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») Славкіної Марини Анатоліївни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А. та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при розгляді вимоги щодо внесення пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі рішення суду, яке набрало законної сили;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» Славкіну М.А. внести пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2015 р.;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб внести зміни до реєстру акцептованих вимог на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2015 р..

02.02.2017 р. суддею Добрянською Я.І. відкрито провадження у справі. та призначено справу до судового розгляду.

04.04.2017 р. через канцелярію суду відповідачами 1, 2 були подані заперечення на адміністративний позов.

У своєму запереченні на позовну заяву Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіна Марина Анатоліївна вказала на безпідставність позовних вимог Позивача у зв'язку із тим, що відповідачем-1 було виконано всі зобов'язання перед позивачем, оскільки кошти, що перевищують гарантовану суму у розмірі 857 093,26 грн. були включені до реєстру акцептованих вимог у встановленому законодавством порядку, на підтверження чого була додана відповідна довідка. Також відповідач-1 у своєму запереченні зазначив що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у запереченні пояснив, що Фонд затверджує реєстр акцептованих вимог автоматично, на підставі інформації наданої Уповноваженою особою і жодного зобов'язання з боку суду для виконання такої процедури не потрібно, а отже Фонд не порушив законних прав та інтересів позивача.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України подальший розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2015 р. у справі № 757/11987/15-ц, що набрало законної сили 04.11.2015 р.,- 03.12.2013 р. між Позивачем та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було укладено договір банківського вкладу «Новорічний подарунок «Тринадцятимісячний» №687140/2013 строком на 13 місяців до 03.01.2015 р. на суму 45 000, 00 доларів США.

Відповідно до умов вказаного договору передбачена виплата процентів, нарахованих на вклад за ставкою 9,5 % річних. Починаючи з 31.12.2013 р. ставка збільшується на надбавку 0,75% (при сумі вкладу від 15 000, 00 доларів США до 50 000, 00 доларів ), тобто з 31.12.2013 р. відсоткова ставка становила 10,25%.

Посилаючись на те, що ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» взяті на себе згідно умов договору зобов'язання не виконав, ОСОБА_1 просила Печерський районний суд м. Києва стягнути на її користь кошти за договором банківського вкладу в сумі 890 411 грн. 65 коп..

Згідно з рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2015 р., 25.02.2015 р. Позивачу було повернено гарантовану суму за її вкладом у розмірі 200 000 грн., що також підтверджено Відповідачами у справі.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2015 р. у справі № 757/11987/15-ц позов задоволено та вирішено стягнути на користь ОСОБА_1 з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» кошти у розмірі 890 411 грн. 65 коп..

До присудженої суми в розмірі 890 411 грн. 65 коп. входить залишок коштів Позивача, розміщених на її банківському рахунку згідно договору банківського вкладу «Новорічний подарунок «Тринадцятимісячний» №687140/2013 від 03.12.2013 р..

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва №22-ц/796/11681/2015 від 04.11.2015 р. рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2015 р. залишено без змін.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 р. №733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 р. № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21.11.2014 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №128 з 24.11.2014 р. повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ВіЕйБі Банк» передано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду гарантування Славкіній Марині Анатоліївні.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення №35 від 17.02.2015 р. про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" до 20.03.2015 р.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 р. №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 р. №63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік з 20.03.2015 р. по 19.03.2016 р. включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 213 від 22.02.2016 р. продовжена процедура ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та повноваження провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіної Марини Анатоліївни строком на 2 роки до 19.03.2018 р..

Як вбачається з матеріалів справи, у рішенні Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2015 р. була допущена описка, тому ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.02.2016 р. описку виправлено, а абзац другий резолютивної частини рішення викладено у наступній редакції: «Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 890 411 грн. 65 коп.».

26.04.2016 р. Позивач отримала відповідний виконавчий лист на стягнення з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» коштів із строком пред'явлення до 04.11.2016 р..

15.07.2016 р. Позивач направила, разом із заявою про внесення змін до акцептованого реєстру вимог, виконавчий лист на стягнення коштів у розмірі 890 411, 65 грн. до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») Славкіної М.А. .

Відповідь на своє звернення від відповідача-1 Позивач отримала листом від 18.08.2016 р. № 22/3-41597 разом з яким їй було повернуто оригінал виконавчого листа. Повернення виконавчого листа вмотивовано тим, що він підлягає направленню Позивачем до відповідного органу державної виконавчої служби.

У вищевказаній відповіді Відповідача-1 також зазначено, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2015 р. у справі № 757/11987/15-ц не містить вимог щодо внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк», а Реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк» вже був затверджений виконавчою дирекцією Фонду 18.06.2015 року згідно протоколу № 133/15.

16.09.2016 р. Позивач пред'явила виконавчий лист до виконання до ВДВС Шевченківського РУЮ м. Києва.

19.09.2016 р. виконавче провадження щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» коштів у розмірі 890 411, 65 грн. було закінчено у зв'язку із відкликанням банківської ліцензії Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») та призначенням відповідної Уповноваженої особи на ліквідацію банку на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на час винесення постанови). Виконавчий лист було передано з органу ДВС до Відповідача-1.

06.10.2016 р. позивач повторно звернулася до Відповідача-1 із заявою про внесення пропозицій щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2015 р., яке набрало законної сили. До заяви Позивач додала також копії рішень суду та виконавчого листа.

09.11.2016 р. Відповідач-1 листом № 22/3-52944 відмовив у задоволенні вимоги позивача, посилаючись на те, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2015 р. у справі № 757/11987/15-ц не містить вимог щодо внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Згідно довідки № 22/3-10300 від 24.03.2017 р., наданої до суду Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») Славкіною М.А., рахунки Позивача у ПАТ «ВіЕйБі Банк» закриті, а сума коштів у розмірі 857 082, 50 грн. внесена до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.

Щодо посилання відповідача-1 у запереченні на неможливість розгляду справи у порядку адміністративного судочинства у зв'язку із правовою позицією Верховного суду України, викладеної в постанові від 15.06.2016 р. у справі № 21-286а16, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Дійсно, згідно позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 15.06.2016 р. у справі № 21-286а16 на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Згідно статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Проте, суд вважає за доцільне відступити від правової позиції, викладеної у в постанові від 15.06.2016 р. у справі № 21-286а16 з огляду на наступне.

Висновок Верховного Суду України у зазначеній постановах зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вищевказані спірні правовідносини, які врегульовані нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а тому спори, які виникають на стадії ліквідації банку належить розглядати в порядку ГПК України.

Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Неплатоспроможність визначена також частиною 1 вищевказаного Закону як неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

З наведеного слідує, що Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються в порядку ГПК України.

Разом з цим, частиною 3 статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дійсно встановлено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Однак, суд звертає увагу, що в даній адміністративній справі вирішуються спірні відносини в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказаний закон є спеціальним, яким в свою чергу врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України.

Водночас ст. 52 Закону № 4452-VI передбачено порядок та черговість задоволення кредиторських вимог.

Системний аналіз вищевказаних положень, дає підстави суду дійти до висновку, що в даному випадку ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку в силу відмінного правового регулювання відрізняється від процедури передбаченої Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Зокрема, в силу положень статті 7 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин в частині задоволення кредиторських вимог в силу Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство в Господарському суді.

Натомість, у даному випадку, ліквідація банку, що не заперечується відповідачем, здійснюється на підставі Постанови Правління Національного банку України в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким в свою чергу не передбачено порушення справи про банкрутство в Господарському суді, а тому в даному випадку застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до спірних правовідносин не підлягає і як наслідок, відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Водночас, суд звертає увагу на пункт 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» відповідно до якого адміністративним судам роз'яснено, що спори, які виникають за участю Фонду у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказані висновки кореспондуються з позицією Вищого адміністративного суду України, що викладена в листі від 25.07.2014 № 992/11/14-14.

Враховуючи наведене в сукупності, а також з метою дотримання положень статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України постанові від 15.06.2016 р. у справі № 21-286а16 та вирішення даної справи в порядку адміністративного судочинства.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23.02.2012 р..

Судом встановлено, що у квітні 2015 року позивач звернувся в Печерський районний суд м. Києва з позовом до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» про стягнення коштів.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2015 р. у справі № 757/11987/15-ц позов задоволено та вирішено стягнути на користь ОСОБА_1 з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» кошти у розмірі 890 411 грн. 65 коп..

До присудженої суми в розмірі 890 411 грн. 65 коп. входить залишок коштів Позивача, розміщених на її банківському рахунку згідно договору банківського вкладу «Новорічний подарунок «Тринадцятимісячний» №687140/2013 від 03.12.2013 р..

18.06.2015 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення про затвердження Реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк».

04.11.2015 р., після перегляду справи в апеляційному порядку, рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2015 р. набуло законної сили.

Суд приходить до висновку, що вимоги Позивача щодо внесення змін до реєстру акцептованих вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» не є вимогами вкладника до банку безпосередньо, а в силу набрання рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2015 р. у справі № 757/11987/15-ц є вимогами кредитора до боржника у грошовому зобов'язанні, яке виникли внаслідок невиконання своїх зобов'язань банком за договором банківського вкладу.

Статтею 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено право Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити або не включити вимоги вкладника до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Однак, не включати в реєстр акцептованих вимог кредиторів вимоги позивача, які підтверджені рішенням суду, що набрало законної сили, відповідач не мав права, оскільки це призвело до порушення принципу обов'язковості виконання судових рішень передбачених ст. 124 Конституції України.

Відповідно до п. п 54 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" № 4452-VI від 23.02.2012 року, вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Згідно вимог, закріплених в ч. ч. 2, 5 ст. 45 Закону, Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення Уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 48, ч. ч. 1-4 ст. 49 Закону, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч.2 ст.45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Суд вважає, що посилання відповідачів на тридцятиденний строк на пред'явлення вимог кредиторів з моменту опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії є безпідставним, оскільки такий строк не підлягає застосування до даних правовідносин. Строк встановлений ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» поширюється на вимоги вкладників до банку, однак не поширюється на вимоги кредитора до боржника, які виникли з моменту набрання рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2015 р. у справі № 757/11987/15-ц законної сили. Вони не є вимогами однієї сторони договору банківського вкладу (вкладника) до іншої сторони цього договору (банку), а є вимогами кредитора до боржника у грошовому зобов'язанні, яке виникло не з укладення договору банківського вкладу, а у зв'язку з його невиконанням і яке підтверджено рішенням суду, що набрало законної сили.

Спірні правовідносини регулюються Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 05 липня 2012 року №2, а не Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 09.08.2012 р. № 14, оскільки позивач не є вкладником, а є кредитором банку.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положенням про порядок виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 р. №2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.09.2012 за №1581/21893, передбачений спеціальний механізм внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів та його подальше затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Так, згідно з положеннями п. 12 ч. 5 ст. 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує реєстр вимог кредиторів, окрім цього ч. 3 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає також, що зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Можливість внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів передбачена також положеннями п. 3 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» згідно з якими, з дня початку процедури ліквідації банку Фонд безпосередньої або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду вносить зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Більш детально механізм внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів врегульований у Положенні про виведення неплатоспроможного банку з ринку від 05.07.2012 р. № 2, а саме, п. п. 4.30, 4.31, 4.37, 4.26, 4.6 цього Положення.

Відповідно до п. 4.30 глави 4 розділу 5 Положення №2, у разі необхідності Фонд в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили.

Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що у разі необхідності та наявності судового рішення, Фонд або його уповноважена особа на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог і після спливу 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку.

Як вбачається з матеріалів справи, після набрання рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2015 р. законної сили, позивач неодноразово звертався до Відповідача-1 з заявою про внесення змін до реєстру акцентованих вимог кредиторів, натомість йому було відмовлено.

Суд вважає, що такі дії Уповноваженої особи Фонду суперечать нормам Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, в якому визначена процедура внесення змін до реєстру акцентованих вимог кредиторів, за наявності рішення суду, яке набрало законної сили. Відмова уповноваженої особи Фонду внести пропозиції для затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі рішення суду по справі № 757/11987/15-ц, яке набрало законної сили 04.11.2015 року, порушує права позивача, оскільки лише наявність таких пропозицій дає підстави виконавчій дирекції Фонду затвердити зміни до реєстру акцептованих вимог.

З урахуванням положень ч.2 ст.11 КАС України, з метою повного захисту порушених прав позивача слід вийти за межі позову та визнати протиправною не бездіяльність уповноваженої особи Фонду, а її відмову щодо внесення пропозицій на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2015 р. у справі № 757/11987/15-ц для затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання Фонду внести зміни до реєстру акцептованих вимог, до якого буде внесено інформацію про ОСОБА_1, то суд вважає їх передчасними, оскільки вчинення таких дій належить до дискреційних повноважень Фонду, які можуть бути ним реалізовані лише після отримання вказаних вище відомостей про позивача від Уповноваженої особи, а отже - адміністративний позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Судом враховано, що в силу положень частини 2 статті 71 КАС України відповідачами не надано доказів придбання вищевказаної квартири не вперше.

Відповідно до ч.1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

При цьому, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 4 ст. 55 Конституції України).

Таким чином, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову частково.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2.Визнати протиправною відмову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») Славкіної Марини Анатоліївни щодо внесення пропозицій на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2015 р. у справі № 757/11987/15-ц для затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

3.Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» Славкіну М.А. внести пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2015 р.

4.В решті позовних вимог відмовити.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська