Справа № 754/4331/17
Суддя: Клочко І. В.
Дата ухвалення: 2017-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/408/17
Справа №754/4331/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 жовтня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.

за участю секретаря Шевчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про визнання дій неправомірними та зобов?язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідачів Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ЛОУПФУ в м. Києві), ліквідатора Закритого акціонерного товариства «Украгробізнес» Лецкана В.Л. (далі - ЗАТ «Украгробізнес»), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУПФУ в м. Києві) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду 13.10.2017 року провадження у справі за даним адміністративним позовом в частині пред'явлених вимог до Ліквідатора ЗАТ «Украгробізнес» Лецкана В.Л. - закрито.

В обґрунтування позовних вимог до ЛОУПФУ в м. Києві позивач зазначає наступне.

З 12.09.2016 року позивачу була призначена пенсія за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», однак, при її призначенні ЛОУПФУ у м. Києві не було враховано весь трудовий стаж позивача, у зв'язку з відсутністю інформації в міських архівних установах про період роботи з січня 1994 року по травень 1999 року в ЗАТ «Украгробізнес». Як наслідок позивач був вимушений витратити три місяці свого часу для з?ясування місця знаходження та місця зберігання фінансових документів ЗАТ «Украгробізнес» і докласти значних фізичних, матеріальних зусиль та моральних принижень, щоб одержати у ліквідатора ЗАТ «Украгробізнес» Лецкана В.Л. довідку про заробітну плату для обчислення та перерахунку пенсії.

09.11.2016 року позивачем було надано відповідачу довідку про заробітну плату №14-01/02-11 від 14.01.2011 року, видану ліквідатором ЗАТ «Украгробізнес» Лецканом В.Л. та копію ухвали Господарського суду м. Києва від 21.01.2011 року №23/124-б, згідно якої ЗАТ «Украгробізнес» ліквідовано.

Однак, листом ЛОУПФУ в м. Києві від 25.11.2016 року №19137/06 позивачу було повідомлено про те, що вищевказана довідка не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме бланк даної довідки затверджено Постановою №13-1 від 07.07.2014 року (Додаток 1 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (п. 2.1 розділу ІІ)), однак, датою видачі довідки є 14.01.2011 року, що суперечить вказаній Постанові. Позивач вкотре був змушений зазнавати поневірянь під час отримання у ліквідатора ЗАТ «Украгробізнес» Лецкана В.Л. довідки про заробітну плату відповідно до вимог, затверджених постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року.

29.12.2016 року позивачем було направлено рекомендованим листом відповідачу довідку про заробітну плату №14-01/02-11/2 від 14.01.2011 року, оформлену на бланку, який був чинним в період повноважень Ліквідатора ЗАТ «Украгробізнес».

Проте, листом відповідача №2748/06 від 14.02.2017 року позивачу було відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії та вкотре повідомлено, що надана довідка не відповідає вимогам чинного законодавства із зазначених вище підстав.

З цих обставин позивач звернувся до ГУПФУ в м. Києві зі скаргою на дії працівників ЛОУПФУ у м. Києві.

Листом ГУПФУ в м. Києві від 18.02.2017 року №1346/02/С-37/1 позивача було повідомлено про те, що для врахування довідки про заробітну плату, вона має бути оформлена згідно Додатку 1 Порядку 22-1, який діяв на момент її видачі. Водночас, рекомендовано ЛОУПФУ у м. Києві надати ОСОБА_1 допомогу у витребуванні довідки про заробітну плату за 60 календарних місяців.

На підставі вищевказаного листа ГУПФУ в м. Києві відповідач через представника звернувся до ЗАТ «Украгробізнес» із запитом про витребування довідки про заробітну плату позивача встановленого зразка, що відповідає вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії (Додаток 1) відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України №13-1 від 07.07.2014 року.

Таким чином, будучи обізнаним у тому, що ЗАТ «Украгробізнес» ліквідовано у 2011 році, відповідачем було направлено запит до неіснуючого товариства та, крім того, щодо витребування довідки, бланк якої самим відповідачем та третьою особою було визнано таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Внаслідок протиправних дій і бездіяльності відповідача позивач зазнав моральних втрат, які призвели до позбавлення позивача реалізації своїх звичок і бажань, які позивач міг реалізувати не витрачаючи часу на підготовку заяв, звернень, скарг та позову до суду, відвідування інстанцій органів Пенсійного фонду України всіх рівнів, щоб досягти передбаченого ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» розміру пенсії.

Моральну шкоду, завдану неправомірними діями та бездіяльністю відповідача позивач оцінює в сумі 3000 грн., яка, на думку позивача, є символічною та носить профілактично-виховний характер.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 вимушений був звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги за викладених в адміністративному позові обставин та просив суд про їх задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення вимог адміністративного позову заперечувала, посилаючись на те, що для перерахунку пенсії позивачем було надано ЛОУПФУ в м. Києві довідку зразка, що не відповідає вимогам законодавства, чинними станом на дату її видачі.

Представник третьої особи в судове засідання не з?явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив.

За таких обставин, заслухавши думку позивача та представника відповідача, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи.

Вислухавши пояснення учасників адміністративного процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ЛОУПФУ в м. Києві та з 13.09.2016 року йому була призначена пенсія за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» без врахування стажу роботи позивача в ЗАТ «Украгробізнес» з січня 1994 року по травень 1999 року, у зв'язку з відсутністю відповідної інформації в міських архівних установах.

09.11.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за віком, надавши довідку про заробітну плату №14-01/02-11 від 14.01.2011 року, видану ліквідатором ЗАТ «Украгробізнес» Лецканом В.Л. (а.с. 12) та копію ухвали Господарського суду м. Києва від 21.01.2011 року №23/124-б, згідно якої ЗАТ «Украгробізнес» ліквідовано у зв'язку з банкрутством (а.с. 14-17).

Листом ЛОУПФУ в м. Києві від 25.11.2016 року №19137/06 позивачу було повідомлено про те, що вищевказана довідка не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме бланк даної довідки затверджено постановою Правління Пенсійного фонду України№13-1 від 07.07.2014 року (Додаток 1 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (п. 2.1 розділу ІІ)), однак, датою видачі довідки є 14.01.2011 року, що суперечить вказаній Постанові (а.с. 13).

27.12.2016 року позивач звернувся до ГУПФУ в м. Києві зі зверненнями щодо пенсійного забезпечення.

29.12.2016 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за віком, надавши довідку про заробітну плату №14-01/02-11/2 від 14.01.2011 року, видану ліквідатором ЗАТ «Украгробізнес» Лецканом В.Л. (а.с. 11).

Листом ГУПФУ в м. Києві від 18.01.2017 року №1346/02/С-37/1 позивача повідомлено про те, що надана ним ЛОУПФУ в м. Києві довідка про заробітну плату від 14.01.2011 року №14-01/02-11, видана ліквідатором ЗАТ «Украгробізнес» Лецканом В.Л., оформлена згідно Додатку 1 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (пункт 2.1 розділу ІІ), затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України №13-1 від 07.07.2014 року), що не відповідає вимогам чинного законодавства, а для можливості врахування даної довідки для перерахунку пенсії, вона повинна бути оформлена згідно Додатку 1 Порядку №22-1, який діяв на момент її видачі. Крім того, рекомендовано ЛОУПФУ в м. Києві надати ОСОБА_1 допомогу у витребуванні довідки про заробітну плату за 60 календарних місяців (а.с. 20-21).

У своєму листі від 14.02.2017 року №2748/06 ЛОУПФУ в м. Києві відмовило позивачу у перерахунку пенсії за віком на підставі довідки про заробітну плату №14-01/02-11/2 від 14.01.2011 року, видану ліквідатором ЗАТ «Украгробізнес» Лецканом В.Л., посилаючись на те, що вказана довідка не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме бланк даної довідки затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України №13-1 від 07.07.2014 року (Додаток 1 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (п. 2.1 розділу ІІ)), однак, датою видачі довідки є 14.01.2011 року, що суперечить вказаній Постанові.

На підставі вищезазначеного листа ГУПФУ в м. Києві 14.03.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про витребування у Ліквідатора ЗАТ «Украгробізнес» Лецкана В.Л. довідки про заробітну плату згідно Додатку 1 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (а.с. 22).

20.03.2017 року відповідачем було направлено запит до ЗАТ «Украгробізнес», відповідно до якого ЛОУПФУ в м. Києві через представника просило надати довідку про заробітну плату ОСОБА_1 за період з 1994 року по 1999 рік, установленого зразка, що відповідає вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій (Додаток 1) відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року №13-1) (а.с. 23).

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії за віком на підставі довідки про заробітну плату №14-01/02-11/2 від 14.01.2011 року, виданої ліквідатором ЗАТ «Украгробізнес» Лецканом В.Л. неправомірними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Згідно з приписами ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.1 ст. 9 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8 і 9 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Згідно з ч.1 ст. 44 Закону, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

У відповідності до ч.3 ст. 44 Закону, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, довідка про заробітну плату ОСОБА_1 від 14.01.2011 року №14-01/02-11/2, видана Ліквідатором ЗАТ «Украгробізнес» Лецканом В.Л., з якою позивач повторно звернувся до відповідача для перерахунку пенсії, відповідає вимогам Додатку 1 до пункту 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (а.с. 25), яка була чинною на дату видачі вказаної довідки.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної категорії справ відповідачу належить довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

Зважаючи на те, що в межах строку позовної давності позивачем оскаржуються дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії на підставі довідки про заробітну плату від 14.01.2011 року №14-01/02-11/2, яка знайшла своє вираження у листі-відповіді ЛОУПФУ у м. Києві від 14.02.2017 року №2748/06 на заяву позивача від 29.12.2016 року, суд критично ставиться до зазначеного в позовних вимогах періоду здійснення перерахунку пенсії, оскільки пенсія позивача підлягає перерахунку саме з дня звернення позивача до відповідача із вказаною заявою, а не з дня призначення пенсії позивачу, як зазначено в позовній заяві.

Щодо відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з приписами ч.2 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, члені її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною 1 статті 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3)в інших випадках, встановлених законом (частина 2 статті 1167 Цивільного кодексу України).

До випадків, які містяться у ч.2 ст. 1167 Цивільного кодексу України, наведені позивачем у позові обставини не відносяться.

Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати у порушені права власності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.

Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, з'ясувати наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З'ясувати чим підтверджується факт заподіяння шкоди, чи фізичних страждань, якими обставинами чи діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну шкоду, з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, яка позивається із таким позовом. Проте, позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв'язку між діями/бездіяльністю відповідача та завданням йому моральної шкоди (у вигляді розладів здоров'я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо).

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги те, що позивачем не надано суду достатніх доказів в обґрунтування завданої йому моральної шкоди, враховуючи той факт, що позивачем не понесено втрат, пов?язаних з нормальними життєвими зв?язками, суд приходить до переконання про те, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, повно і всебічно з'ясувавши обставини в адміністративній справі, які підтверджуються дослідженими письмовими доказами, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 94 КАС України, у відповідності до вимог якої витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань, відповідно до задоволених вимог.

Керуючись положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Загальної декларації прав людини, Конституції України, ст.ст. 2, 11, 18, 71, 87, 94, 99, 104, 160-162, 254, 256 КАС України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об?єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про визнання дій неправомірними та зобов?язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії на підставі довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 14.01.2011 року, виданої ліквідатором Закритого акціонерного товариства «Украгробізнес» Лецканом В'ячеславом Львовичем.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на підставі довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №14-01/02-11/2 від 14.01.2011 року, виданої ліквідатором Закритого акціонерного товариства «Украгробізнес» Лецканом В'ячеславом Львовичем, починаючи з 29 грудня 2016 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя