Справа № 203/2477/17
Суддя: Католікян М. О.
Дата ухвалення: 2017-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №203/2477/17
Провадження №2-а/0203/146/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2017 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Центральної районної у місті Дніпрі ради про визнання недійсними повідомлень, зобов'язання вчинити дії,

у с т а н о в и в:

10 липня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Центральної районної у м. Дніпрі ради про визнання недійсними повідомлень, зобов'язання вчинити дії. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка має на утриманні малолітнього сина-інваліда ІІІ групи і отримує соціальну допомогу на дитину-інваліда та надбавку по догляду за дитиною-інвалідом. 01.12.2016 року та 27.03.2017 року відповідач своїми повідомленнями №№9867, 2278 відмовив позивачці у призначенні допомоги. Тепер виплату допомоги поновлено. На думку позивачки, дії відповідача є незаконними, що стало причиною звернення позивачки до суду з позовом про визнання таких повідомлення недійсними, зобов'язання відповідача провести розрахунок та зробити виплати допомоги за період від 31.07.2016 року по 02.03.2017 року (а.с.а.с. 1 - 6).

У судовому засіданні позивачка, її представник підтримали позов, а представниця відповідача - заперечувала проти його задоволення.

Заслухавши пояснення позивачки, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов у частині оскарження повідомлення від 01.12.2016 року необхідно залишити без розгляду, а у решті - відхилити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка є інвалідом ІІІ групи по слуху, має на утриманні малолітнього сина-інваліда ІІІ групи по слуху, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і від 01.06.2014 року їй було призначено допомогу одинокій матері та державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства ІІІ групи (а.с.а.с. 16 - 18).

06 жовтня 2014 року за заявою позивачки їй було вперше призначено державну соціальну допомогу на дитину-інваліда та надбавку по догляду за дитиною-інвалідом на строк, на який було встановлено інвалідність, - до 31.07.2016 року (а.с.а.с. 36, 37).

18 жовтня 2016 року позивачка повторно звернулася до відповідача із заявою про призначення державної соціальної допомоги на дитину-інваліда та надбавки по догляду за дитиною-інвалідом, не надавши при цьому медичний висновок про подовження статусу інваліда (а.с.а.с. 41, 42).

01 грудня 2016 року відповідачем було складено повідомлення №9867 про відмову у призначенні державної соціальної допомоги одинокій матері та соціальної допомоги на дитину-інваліда у зв'язку з ненаданням медичного висновку про подовження статусу інваліда (а.с. 43).

12 січня 2017 року позивачка повторно звернулася до відповідача із заявою про призначення державної соціальної допомоги на дитину-інваліда та надбавки по догляду за дитиною-інвалідом, знову не надавши медичний висновок про подовження статусу інваліда (а.с.а.с. 44, 45).

06 березня 2017 року позивачка утретє звернулася до відповідача із заявою про призначення державної соціальної допомоги на дитину-інваліда та надбавки по догляду за дитиною-інвалідом, додавши до неї медичний висновок від 02.03.2017 року №214 про подовження статусу інваліда до 30.11.2028 року (а.с.а.с. 47 - 49).

27 березня 2017 року відповідачем було складено повідомлення №2278 про відмову у призначенні за заявою від 12.01.2017 року державної соціальної допомоги на дитину-інваліда та надбавки по догляду за дитиною-інвалідом у зв'язку з непідтвердженням інвалідності дитини (а.с. 46).

Від 02.03.2017 року позивачка отримує соціальну допомогу на дитину-інваліда та надбавку по догляду за дитиною-інвалідом.

Розв'язуючи позов про визнання недійсним повідомлення відповідача від 01.12.2016 року, суд дійшов висновку про те, що позов у цій частині підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

Згідно зі статтею 100 КАС адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що шестимісячний строк звернення до суду почав свій перебіг 02.12.2016 року (наступного дня після отримання повідомлення) і закінчився відповідно 01.06.2017 року. Факт отримання повідомлення 01.12.2016 року підтверджено позивачкою у позовній заяві.

31 травня 2017 року позивачка звернулася з аналогічним позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, який ухвалою від 05.06.2017 року повернув заяву через порушення правил територіальної підсудності (а.с.а.с. 7 - 11).

У відповідності з пунктом 9 частини першої статті 155 КАС суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду, і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Своє клопотання про поновлення строку звернення до суду позивачка обґрунтувала тим, що вона вчасно звернулася з таким позовом, але до неналежного суду.

На думку суду, це клопотання є безпідставним, оскільки звернення з позовом до неналежного суду не може тлумачитись як таке, що вчинено у процесуально передбачений спосіб, отже підстав вважати причини порушення строку звернення до суду поважними суд не вбачає.

На користь такого висновку додатково свідчать пояснення представника позивачки, згідно з якими копію ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2017 року позивачка отримала наприкінці червня 2017 року, а з позовом до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулася майже за два тижні.

Відтак, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що позивачка порушила встановлений законом строк з поважних причин, суд вважає за необхідне заявлений нею позов у частині оскарження повідомлення відповідача від 01.12.2016 року залишити без розгляду.

Розв'язуючи спір у решті, суд виходить з наступного.

За правилами, встановленими частиною третьою статті 1 Закону України від 16.11.2000 року №2109-ІІІ «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», причина, група інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством України з одночасним роз'ясненням інвалідам з дитинства їх права на державну соціальну допомогу.

За змістом пунктів 2.1, 2.6, 2.8 Порядку надання державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, затвердженого спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Міністерства охорони здоров'я України від 30.04.2002 року №226/293/169, причина і строк, на який встановлюється інвалідність дітям-інвалідам, визначаються лікарсько-консультативними комісіями дитячих лікувально-профілактичних закладів.

Державна соціальна допомога інвалідам з дитинства, призначається на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи. На дітей-інвалідів державна соціальна допомога призначається законному представнику.

Виплата державної соціальної допомоги зупиняється у випадку пропуску інвалідом з дитинства строку переогляду стану здоров'я органами медико-соціальної експертизи або дитиною-інвалідом - лікарсько-консультативними комісіями дитячих лікувально-профілактичних закладів, а в разі визнання знову інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом виплата державної соціальної допомоги поновлюється з дня зупинення, але не більше як за один місяць.

Якщо строк переогляду пропущено з поважної причини, що підтверджується органом медико-соціальної експертизи, лікарсько-консультативною комісією дитячого лікувально-профілактичного закладу, то виплата державної соціальної допомоги поновлюється з дня зупинення виплати, але не більш як за 3 роки, за умови, що протягом цього періоду особа визнана інвалідом або дитиною-інвалідом. За місяць до закінчення строку виплати державної соціальної допомоги місцевий орган з питань соціального захисту населення зобов'язаний у письмовій формі повідомити інваліда з дитинства, а також законного представника дитини-інваліда про причину припинення її виплати.

Судом встановлено, дія медичного висновку від 31.07.2014 року №116 про інвалідність сина позивачки закінчилася 31.07.2016 року, що за відсутності нового медичного висновку обумовило припинення виплати позивачці державної соціальної допомоги на дитину-інваліда та надбавки по догляду за дитиною-інвалідом (а.с. 36).

При зверненні до відповідача 12.01.2017 рок у позивачка знову не надала медичний висновок про подовження інвалідності сина. При цьому їй було роз'яснено необхідність надати цей документ у строк до 12.04.2017 року, про що свідчить її підпис наприкінці заяви (а.с. 45).

Такий медичний висновок був виданий позивачці 02.03.2017 року за №214 (а.с. 49). При цьому юридично значущим чинником є те, що вона додала його до нової заяви, складеної 06.03.2017 року (а.с.а.с. 47, 48), яку було цілком задоволено.

Ураховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

У порядку статті 94 КАС, зважаючи на соціальне уразливе становище позивачки, суд вважає за необхідне віднести судові витрати у справі на рахунок держави.

Керуючись статтями 7 - 12, 17 - 19, 86, 94, 99, 100, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Центральної районної у місті Дніпрі ради у частині вимоги про визнання недійсним повідомлення Управління праці та соціального захисту населення Центральної районної у місті Дніпрі ради від 01 грудня 2016 року №9867 залишити без розгляду.

У решті адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Центральної районної у місті Дніпрі ради про визнання недійсними повідомлень, зобов'язання вчинити дії залишити без задоволення.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 254 КАС, і може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її ухвалення. У разі застосування судом частини 3 статті 160 цього Кодексу, а також ухвалення постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною 4 статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то 10-денний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення 5-денного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя М.О. Католікян