Справа № 295/7663/17
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Полонець С.М.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
ПОСТАНОВА

іменем України

"19" жовтня 2017 р. Справа № 295/7663/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В.

Франовської К.С.,

за участю секретаря судового засідання Лібеги С.О.,

позивача та представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Богунського районного суду м. Житомира від "10" серпня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Богунського районного суду м. Житомира з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними дії Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії як особі, на яку поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Просила зобов"язати відповідача призначити та виплачувати їй пенсію з урахуванням 25% надбавки, встановленої ст.15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з 24.06.2009 року, як особі, на яку поширюється дія цього Закону та призначити і виплачувати їй надбавку у розмірі 50 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року №654.

В обґрунтування позову зазначала, що з 23.08.2000 року перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування". Позивач неодноразово зверталась до відповідача про призначення їй пенсії у зв"язку з втратою годувальника, оскільки вважає, що на неї поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб". У своїх зверненнях до відповідача позивач зазначала, що є донькою ОСОБА_4, який одержував пенсію як інвалід війни і помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 44-х років. Проте, відповідач неодноразово відмовляв їй у призначенні такої пенсії з посиланням на те, що право на пенсію по втраті годувальника мають лише діти померлого, які отримали інвалідність до досягнення повноліття.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 10 серпня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Суд першої інстанції визнав протиправними дії Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_3 у призначенні надбавки до пенсії, відповідно до ст.15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Зобов`язав Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплачувати ОСОБА_3 пенсію, з урахуванням 25% надбавки, встановленої ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з 01.01.2017 року, як особі, на яку поширюється дія цього закону.

В задоволенні решти вимог суд відмовив.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи просить скасувати вказану постанову суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 23.08.2000 року перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З матеріалів справи слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 44 роки помер батько позивача - ОСОБА_4. З 08.10.1957 року ОСОБА_4 одержував пенсію як інвалід війни, що підтверджується копією його пенсійного посвідчення (а.с16). На день смерті батька позивачу виповнилось 15 років.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач пояснила, що вона як донька ОСОБА_4 відноситься до непрацездатних членів сім'ї, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника на підставі частини шостої статті 30 Закону №2262-XII., оскільки на день смерті батька перебувала на його утриманні, в шлюб не вступала. Позивач пояснила, що неодноразово зверталась до відповідача про призначення їй пенсії у зв'язку з втратою годувальника, оскільки вважає, що на неї поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб". Проте, відповідач відмовляє їй у призначенні такої пенсії з посиланням на те, що право на пенсію по втраті годувальника мають лише діти померлого, які отримали інвалідність до досягнення повноліття. Таку відмову відповідача вважає протиправною, що спонукало її звернутись до суду з цим позовом. Зазначила, що метою її звернення до суду є саме зобов'язання відповідача призначити їй пенсію по втраті годувальника, а в прохальній частині адміністративного позову така вимога помилково не вказана.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції будь-яких мотивів щодо того, в чому полягають протиправність дій Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_3 у призначенні надбавки до пенсії, відповідно до ст.15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не навів. Також не зазначив в судовому рішенні, з посиланням на обставини справи та правові норми, в якій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення та з яких мотивів. Суд дійшов висновків про часткове задоволення позовних вимог без повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення даної справи.

Аналізуючи правовідносини, що виникли та викладені позивачем позовні вимоги, колегія суддів виходить з наступного.

В силу приписів ст.29 Закону України " Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" (далі за текстом Закон №2262-XII) пенсії в разі втрати годувальника сім'ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім'ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім'ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Частиною 1 ст.30 Закону №2262-XII передбачено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Частиною другою ст.30 Закону №2262-XII передбачено, що незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: зокрема, непрацездатним дітям, якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування.

Стаття 30 Закону №2262-XII поділяє осіб, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника, на непрацездатних та працездатних членів сім'ї.

Так, відповідно до частини четвертої цієї статті непрацездатними членами сім'ї вважаються:

а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків.

Отже, право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника у позивача не виникло, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачу було встановлено групу інвалідності до досягнення нею 18 років, тому пенсія по втраті годувальника відповідно до Закону №2262-XII їй не може бути призначена.

Відтак, неправомірних дій щодо відмови позивачу у призначенні такого виду пенсії відповідач не вчиняв.

Пунктом 1 частини 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено, що чинність цього Закону поширюється на сім'ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), а також внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Позивач вважає, що на неї поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а тому вона має право на пільги, передбачені ст.15 вказаного Закону.

Так, в матеріалах справи (а.с.28) міститься посвідчення члена сім'ї загиблих (померли) ветеранів війни ОСОБА_3.

Відповідно до статті 15 Закону №3551 членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач виплачує позивачу вказану надбавку до пенсії, що підтверджується матеріалами пенсійної справи ОСОБА_3, дослідженими в судовому засіданні судом апеляційної інстанції та долученою до матеріалів справи довідкою відповідача №13119/10 від 18.10.2017 року.

З огляду на вказані обставини необґрунтованим є висновок суду першої інстанції в частині щодо наявності підстав для зобов`язання Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплачувати ОСОБА_3 пенсію, з урахуванням 25% надбавки, встановленої ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з 01.01.2017 року, як особі, на яку поширюється дія цього закону.

Щодо позовної вимоги позивача призначити і виплачувати їй надбавку у розмірі 50 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року №654, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Пунктом четвертим Постанови КМ України від 16.07.2008 № 654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" передбачено, що інвалідам I групи, одиноким інвалідам II групи, які потребують постійного стороннього догляду або досягли пенсійного віку, одиноким інвалідам III групи, які досягли пенсійного віку, одиноким одержувачам пенсій за віком та за вислугу років, які потребують постійного стороннього догляду, та які отримують пенсію відповідно до Законів України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (крім осіб, які отримують державну соціальну допомогу на догляд відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам"), виплачується надбавка на догляд у розмірі 50 гривень.

Оскільки, позивач не надала відповідачу відомостей про встановлену їй групу інвалідності, а також висновку лікарсько-консультаційної комісії щодо того, що остання потребує стороннього догляду, відповідач не мав підстав для призначення позивачу вказаної надбавки до пенсії.

Враховуючи викладені норми законодавства та обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги не звернув уваги на вказані норми матеріального права та не неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити.

Постанову Богунського районного суду м. Житомира від "10" серпня 2017 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Т.В. Іваненко

К.С. Франовська

Повний текст cудового рішення виготовлено "19" жовтня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вул.Перемоги,55,м.Житомир,10003

4-третій особі: - ,