Справа № 468/1327/17-а
Суддя: Муругов В. В.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 468/1327/17-а
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2017 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Муругова В.В, за участі секретаря Цегельник Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баштанка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1-ї роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Миколаєві лейтенанта поліції Якименка Олександра Володимировича та Управління патрульної поліції у м. Миколаєві про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про скасування постанови інспектора 1-ї роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Миколаєві лейтенанта поліції Якименка Олександра Володимировича по накладенню на нього адміністративного стягнення в виді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 2 КУпАП.

Посилаючись на неправомірність дій працівника ПП щодо доведення доказами наявності в його діях складу адміністративного правопорушення та щодо дослідження усіх істотних обставин справи, позивач просив скасувати постанову серії АР № 635812 від 25.09.2017 року. Позивач при цьому заперечив вчинення з його боку правопорушення 25.09.2017 року та вказав на незаконність складення інспектором постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки інспектор не долучив до постанови доказів вчинення позивачем вказаного правопорушення та не дослідив всіх суттєвих обставин справи, а позивач вказав, що не порушував ПДР, оскільки здійснив проїзд перехрестя на дозволяючий зелений сигнал світлофора та інспектором не доведено, що він здійснив проїзд перехрестя на червоний сигнал світлофора..

Від позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності.

Відповідач - інспектор Якименко О.В. до суду не з'явився, про день, час та місце розгляду повідомлена вчасно та належним чином (за місцем служби), про причини неявки суд не повідомив. Від відповідача не надійшло заперечень на позов.

Представник відповідача - Управління патрульної поліції в м. Миколаєві до суду не з'явився, від нього надійшли письмові заперечення на позов, в яких відповідач вказав на законність постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за проїзд перехрестя на червоний сигнал світлофора, представник відповідача вказав на неможливість надання суду відеозапису порушення, оскільки він не зберігся, натомість долучив до письмових заперечень копії рапортів інспекторів патрульної служби Двірської О.О. та Якименка О.В., вказавши, що вони є доказами правомірності рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та спростовують викладені позивачем в тексті позову обставини.

Дослідивши матеріали справи (постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 635812 від 25.09.2017 року про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.2 КУпАП; копію рапорту інспектора Якименка О.В., копію рапорту інспектора Двірської О.О.), суд приходить до висновку про обґрунтованість позову.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує адміністративний позов. Це означає, що ч.2 ст. 71 КАС України встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, а повідомлені позивачем обставини справи відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує.

Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Крім того, ч.4 ст. 71 КАС України зобов'язує суб'єкта владних повноважень надати всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази, тим більше, що такі вимоги (про надання документів) вказані в ухвалі суду про відкриття провадження у справі, а тому в даному випадку суд відповідно до ч.6 ст. 71, ч.4 ст. 128, ст. 171-2 КАС України безумовно зобов'язаний розглянути справу на підставі тих доказів, які надані суду сторонами.

В судовому засіданні встановлено, що 25 вересня 2017 року позивач був зупинений відповідачем - інспектором ПП, який відносно позивача виніс постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 2 КУпАП. В тексті постанови інспектор вказав, що 25.09.2017 року об 11.20 год. в м. Миколаєві водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Шевролет Авео» номерний знак НОМЕР_1, по вул. Кузнецька в бік вул. 1-ї Слобідської проїхав світлофорний об'єкт на перехресті з вулицею Садова на забороняючий червоний сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3.е ПДР України.

У зв'язку з вказаним інспектор призначив позивачу адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

При цьому, в позові позивач вказав, що не вчиняв викладеного в постанові правопорушення, та при винесенні постанови інспектором не зібрано докази протилежного, та при розгляді справи позивач заперечував свою вину в інкримінованому порушенні, про що зазначив в тексті винесеної відповідачем постанови.

В розділі постанови, який передбачає можливість вказівки на докази, на підставі яких прийнято рішення («До постанови додаються»), відсутні будь-які записи про дослідження інспектором показів свідків, в тому числі інших поліцейських, які безпосередньо спостерігали порушення. Натомість в даному розділі міститься запис, що до постанови додається DM 4072, проте відповідачами не надано суду жодних відомостей про те, що це за додаток до постанови, якщо ж йде мова про відповідний відеозапис, то з письмових заперечень співвідповідача Управління патрульної поліції в м. Миколаєві такий відеозапис не зберігся, а тому суд позбавлений можливості його дослідити та оцінити.

Таким чином, інспектором ПП при вирішенні питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не були зібрані належні та допустимі докази, які б могли підтвердити факт порушення позивачем правил дорожнього руху та невідповідність його пояснень дійсним обставинам справи.

Оскільки відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зі змісту п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року №14 слідує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності буде відповідати вимогам ст.ст. 283 і 283 КУпАП тоді, коли в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначено мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Натомість інспектором в супереч вказаному вище на спростування пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не було вказано в постанові доказів (пояснень іншого інспектора-очевидця події), на які в своїх запереченнях посилається Управління патрульної поліції в м. Миколаєві, а тому така постанова не може вважатись обгрунтованою.

Надані відповідачем Управлінням патрульної поліції в м. Миколаєві копії рапортів інспекторів не спростовує вказаних вище висновків суду, оскільки на такі пояснення інспекторів немає посилань в оскаржуваній постанові, а тому відсутні підстави вважати, що ці пояснення іншого інспектора ПП використовувався інспектором-відповідачем по справі як доказ вини позивача при винесенні постанови про притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

При цьому з аналізу ст. 293 КУпАП та ст.2 КАС України в частині мети судового перегляду постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності за скаргою такої особи та в частині завдань адміністративного судочинства (захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій) та оцінки законності та обґрунтованості оскарженого рішення суб'єкта владних повноважень - слідує, що розглядаючи позов фізичної особи про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності суд не в праві досліджувати нові докази на підтвердження вини особи, які при прийнятті рішення суб'єктом владних повноважень не враховувались.

За такого, надана відповідачем Управлінням патрульної поліції в м. Миколаєві копія рапорту інспектора Двірської О.О. не може свідчити про обґрунтованість постанови відповідача інспектора Якименка О.В., оскільки в ній (постанові) відсутні будь-які посилання на ці пояснення інспектора.

З аналогічних причин, долучений до заперечень рапорт інспектора Якименка О.В. не є підтвердженням вини позивача в порушенні правил проїзду регульованого перехрестя, оскільки вказаний рапорт не є достатнім доказом в контексті ст. 251 КУпАП для спростування пояснень позивача.

Суд не може погодитись з позицією відповідача Управління патрульної поліції в м. Миколаєві, що письмові пояснення інспекторів мають привілейований статус порівняно з письмовими поясненнями позивача, викладеними в тексті позову, оскільки це прямо суперечить принципу рівності, закріпленому в ст. 10 КАС України, крім того такі рапорти не можуть бути письмовими доказами в контексті ст. 79 КАС України, оскільки за своїм змістом є поясненнями співвідповідача Якименка О.В. та поясненнями очевидця Двірської О.О., а такі пояснення будуть доказами лише в разі їх надання суду під час допиту в якості свідка.

Проте, по-перше, відповідно до ч.1 ст. 76 КАС України співвідповідач Якименко О.В., як сторона справи міг бути допитаний судом виключно за його згоди, проте від нього такої згоди суду не надходило, по-друге, як вказано вище суд змушений розглянути справу на підставі наявних у суду доказів та відповідачі взагалі не заявляли суду клопотань про виклик вказаних осіб та їх допит в якості свідків по справі, по-третє, як вже вказувалось вище відсутні будь-які відомості, що показання свідка Двірської О.О. досліджувались та оцінювались інспектором при винесенні оскаржуваної постанови.

Суд також не може погодитись з позицією відповідача Управління патрульної поліції в м. Миколаєві, що в даній справі відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України позивач мав довести обставини, на які він посилається в позові щодо того, що він не вчиняв правопорушення, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Свою позицію щодо цього суд аргументує наступним, ч.1 ст. 71 КАС України, на яку посилається відповідач, містить загальне правило, яке випливає з принципу змагальності сторін, виключенням з такого загального правила щодо змагальності є не тільки положення ст. 72 КАС України, а і положення ч. 2, 4 ст. 71 КАС України, які, як вказано вище, фактично закріплюють презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржують ся.

Крім того, суд вважає за необхідне особливо зауважити, що в даному випадку справа стосується перевірки судом правомірності та обґрунтованості притягнення особи до адміністративної відповідальності і саме на таку категорію справ поширюється також конституційна презумпція невинуватості, закріплена в ст. 62 Конституції України, з врахуванням положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта з врахуванням практики Європейського суду з прав людини, який не розрізняє кримінальну та адміністративну відповідальність вважаючи їх всіх кримінальним переслідуванням, за такого в адміністративних справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності не позивач має довести законність своїх вимог і відсутність в своїх діях складу адміністративного правопорушення, а відповідачі - суб'єкти владних повноважень достатніми належними та допустимими доказами мають довести наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення та законність її притягнення до адміністративної відповідальності, спростувавши таким чином презумпцію невинуватості особи.

У випадку ж, який є предметом судового розгляду, на підтвердження дійсної наявності фактів, викладених в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачами на розгляд суду не було надано належних достатніх та допустимих доказів, натомість, пояснення позивача, що він здійснив проїзд перехрестя на дозволяючий зелений сигнал світлофора - відповідачами не спростовано.

Оскільки згідно зі ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідачів, які в даному випадку не надали до суду допустимих достатніх фактичних даних на підтвердження правомірності дій, які оскаржуються фізичною особою, тому зібрані інспектором матеріали відносно позивача не є достатньою підставою для притягнення водія до адмінвідповідальності за ст. 122 ч.2 КУпАП і доказом вини позивача у вчиненні вказаного правопорушення, за яке його було притягнуто оскаржуваною постановою, оскільки цей висновок не підтверджується сукупністю достатніх допустимих доказів, а навпаки спростовується поясненнями позивача, а, отже, не відповідає вимозі їхньої достатності, що свідчить про недоведеність складу адміністративного правопорушення, інкримінованого позивачеві.

Згідно з конституційним принципом, закріпленим в ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 70-73, 86, 159-161, 163, 167 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 635812 від 25.09.2017 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 2 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст. 171-2 КАС України постанова місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: