Справа № 263/14341/16-а
Суддя: Папаценко П. І.
Дата ухвалення: 2017-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/263/74/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«20» жовтня 2017 року Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області в складі: головуючого - судді Папаценко П.І., за участю секретаря судового засідання - Масюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м.Маріуполя справу адміністративної юрисдикції за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області, просив суд: визнати протиправними дії відповідача в частині відмови у відновленні виплати йому пенсії з 1.06.2015 року, призначеної відповідно Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05 листопада 1991 року та зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області відновити йому з 1.06.2015 року виплату пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру». В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він, з грудня 1984 року по теперішній час працює в органах прокуратури Донецької області на посаді прокурора відділу прокуратури Донецької області. З березня 2005 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України, пенсія призначена на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 5 листопада 1991 року (у редакції чинній на час призначення пенсії). УПФУ в Жовтневому районі м.Маріуполя (зараз внаслідок реорганізації Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області), з 1.04.2015 року виплату пенсії припинило з посиланням на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2.03.2015 року за №213-VІІІ, яким внесені зміни до ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». 27.09.2016 року він звернувся до відповідача із заявою про відновлення з 1.06.2015 року виплати йому пенсії, втім, за результатами розгляду заяви, в задоволені його вимог було відмовлено (відповідь №29215/03 від 28.09.2016 року). Вважає, що вказане рішення відповідача грубо порушує його конституційне право на пенсійне забезпечення, передбачене ст.46 Конституції Укрваїни.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не прибув. Від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, наполягала на відмові в їх задоволенні з підстав, викладених у поданих запереченнях на позовні вимоги, відповідно до яких ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області та є одержувачем пенсії призначеної на підставі ст.50 Закону України «Про прокуратуру», згідно матеріалів пенсійної справи пенсія обчислена в розмірі 80% від суми заробітної плати. ОСОБА_1 працює на посаді прокурора відділу прокуратури Донецької області, яка відноситься до посад державного службовця. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2.03.2015 року за №213-VІІІ, позивачу тимчасово не виплачується пенсія з 1.04.2015 року, а в подальшому з 1.01.2016 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо пенсійного забезпечення від 16.01.2016 року за №911-19. З огляду на викладене, вважає, що позов є безпідставним та необгрунтованим, а рішення Управління про відмову позивачу у відновленні виплати пенсії прийнято з дотриманням положень діючого законодавства.

Враховуючи позицію сторін, дослідивши письмові докази суд всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правові відносини.

Згідно з частиною 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні спору керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

В судовому засіданні встановлено та визнано відповідачем по справі, що ОСОБА_1 з березня 2005 року перебуває на обліку у Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області, як отримувач пенсії за вислугу років призначеної у розмірі 90 % відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05 листопада 1991 року. Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1, його пенсійної справи він працює в Прокуратурі Донецької області з 25.12.1984 року по теперішній час.

На звернення позивача ОСОБА_1 до відповідача про відновлення з 1.06.2015 року виплати пенсії, в задоволені його вимог було відмовлено згідно відповіді за №29215/03 від 28.09.2016 року, з посиланням на наступне. З 1.04.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2.03.2015 року за №213-VІІІ, яким зокрема встановлено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, з цього приводу внесені зміни до ст.47 Закону України №1058 від 9.07.2003 року «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за якою у період з 1.04.2015 року по 31.12.2015 року, за умови роботи особи на посадах, які дають право на призначення пернсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії поновлюється. Крім того з 1.01.2016 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо пенсійного забезпечення від 24.12.2015 року за №911, яким знову припинена виплата пенсій вказаним особам? за умови що вони працюють на посадах.

Оцінюючі спірні правовідносини, суд приходить до наступного.

Згідно пункту 1 Розділу І Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» частину п'ятнадцяту статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., № 53, ст. 793 із наступними змінами) замінено чотирма частинами такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується; у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах пенсії, призначені відповідно до цієї статті, розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З 1 січня 2016 року пенсія, призначена особам відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Також згідно підпункту 2 пункту 12 Розділу І Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» абзац другий частини першої статті 47 вказаного Закону, викладено в такій редакції: «тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. У період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється».

При цьому, за приписами пункту 2 розділу ІІІ Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Таким чином, порядок тимчасового припинення виплати пенсії працюючим пенсіонерам органів прокуратури встановлено згідно з пунктами 1, 12 Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

У відповідності до пункту 5 розділу ІІІ Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Суд важає хибним посилання позивача, як на підставу задоволення позовнин вимог, на пункт 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, оскільки закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються. При цьому особам, які підпадають під дію Закону України «Про прокуратуру», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Слід зазначити, що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачено застережень щодо поновлення виплати пенсії особам, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, крім того вищевказані положення законодавства щодо тимчасового обмеження виплати нарахованих пенсій не скасовані, їх положення не визнані неконституційними.

Позивачем не враховано, що йому як працівнику органів прокуратури пенсія була призначена у 2005 році, а на підставі положень, визначених пунктами 1, 12 Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01.04.2015 року виплата пенсії як працюючому пенсіонеру тимчасово припинено, оскільки після звільнення з роботи виплата пенсії поновлюється.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що обмеження щодо тимчасового припинення виплати пенсії працюючим пенсіонерам у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, встановлені у ст. 50-1 Закону України від 05.11.1991 року «Про прокуратуру», а також у ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлені для осіб, які продовжують працювати на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів». Як встановлено судом, позивач у 2015-2016 роках продовжував працювати на посаді прокурора прокуратури Донецької області.

Таким чином, обмеження щодо тимчасового припинення виплати пенсії у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, що встановлені у ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції відповідно до Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» поширювали свою дію на позивача.

При цьому, згідно пункту 22 Закону України від 24.12.2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» абзаци другий і третій частини першої статті 47 викладено у новій редакції та встановлено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються». Аналогічні положення внесено згідно пункту 29 вказаного Закону до ч. 15 ст. 86 Закону України від 14.10.2014 року № 1697-VII «Про Прокуратуру».

З огляду на наведене, суд зазначає, що у ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції згідно підпункту 2 пункту 12 Розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (на період з 01.04.2015 року до 31.12.2015 року) та в редакції згідно пункту 22 Закону України від 24.12.2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (на період з 01.01.2016 року до 31.12.2016 року) встановлено обмеження щодо тимчасового припинення виплати призначених пенсій працюючим пенсіонерам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів».

Оскільки позивач у період 2015-2016 років працював на посаді прокурора прокуратури Донецької області та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», рішення Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області

від 28.09.2016 року про відмову у задоволенні заяви позивача прийнято у відповідності до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакціях згідно із змінами, внесеними відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIIIта Закону України від 24.12.2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

За таких обставин, суд приходить до висновку про не обґрунтованість позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2,9,10,11,17, 72,86,94,159,161,160,162,163,167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити

Постанову суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м.Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя : Папаценко П.І.