Справа № 824/736/17-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/736/17-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боднарюк О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Антонюк О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Теутуляк С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС України у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Ф" від 30.06.2017 року №9375-13.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що оскаржуваним рішенням визначено позивачу суму податкового зобов'язання за платежем - транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн., яке є протиправним, оскільки податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Посилаючись на підпункт 12.3.4. пункту 12.3. статті 12 Податкового кодексу України зазначила, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. Оскільки Чернівецька міська рада не оприлюднила рішення про встановлення місцевих податків та зборів у встановлений період, у позивача відсутній обов'язок сплачувати транспортний податок у 2017 році. Окрім того вказав, що її автомобіль не підпадає під показники автомобіля, за який необхідно сплачувати транспортний податок, а саме транспортні засоби з об'ємом двигуна 3000 та більше см.куб., так як згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, об'єм двигуна її автомобіля складає 2,967 см.куб.

Представник відповідача надав письмові заперечення на адміністративний позов, зазначивши при цьому, що згідно проведеної звірки встановлено, що автомобіль Audi A8, який є власністю позивача, відноситься до об'єктів оподаткування транспортним податком, а тому відповідачем правомірно винесене оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким позивачу визначено зобов'язання зі сплати транспортного податку в розмірі 25000 грн. 00 коп. Крім того, відповідач вказав на те, що відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 20 грудня 2016 року № 1791-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році", в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги, підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", а тому, оскільки рішення Чернівецької міської ради від 09.02.2017 року № 581 не скасоване, то воно підлягає до обов'язкового застосування.

В судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, наведених у письмових запереченнях, та просив суд у позові відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачу належить на праві власності автомобіль марки Audi, модель A8, легковий седан-В, 2014 року випуску, шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, об'єм двигуна 2967 куб. см., що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу № IMPR-78611/2016p, актом прийняття-передачі транспортних засобів №IMPR-78611/2016p та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3, виданим Центром 7341 від 10.05.2016 року. (а.с. 28-30)

Згідно рішення Чернівецької міської ради 65 сесії VI скликання від 25.06.2015 року №1635 "Про справляння в місті Чернівцях місцевих податків і зборів, акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів та відміну раніше прийнятих рішень" встановлено на території м.Чернівці транспортний податок.

Рішенням Чернівецької міської ради 2 сесії VII скликання від 28.01.2016 року № 80 "Про внесення змін до рішення міської ради VI скликання від 25.06.2015 року № 1635 "Про справляння в місті Чернівцях місцевих податків і зборів, акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів та відміну раніше прийнятих рішень"" затверджено положення про транспортний податок в новій редакції, де об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Рішенням Чернівецької міської ради 21 сесії VII скликання від 09.02.2017 року №581 "Про внесення змін до рішення міської ради VI скликання від 25.06.2015 року № 1635 та рішення міської ради VII скликання від 28.01.2016 року № 80 щодо справляння в місті Чернівцях місцевих податків і зборів" замінено підпункт 3.1 пункту 3 Положення про транспортний податок , а саме цифру " 750" замінено цифрою " 375".(а.с.16-21)

Головним управлінням Державної фіскальної служби у Чернівецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення №9375-13 від 30.06.2017 року, яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем "транспортний податок, сплачений фізичними особами, які є власниками транспортних засобів" у сумі 25000,00 грн. (а.с.33)

Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач 16.08.2017 року звернулася з скаргою на податкове повідомлення рішення до Державної фіскальної служби України, в якій просила скасувати податкове повідомлення-рішення №9375-13 від 30.06.2017 року. (а.с.25-26)

Рішенням Державної фіскальної служби України від 01.09.2017 року №11270/П/99-99-11-02-01-14 податкове повідомлення-рішення №9375-13 від 30.06.2017 року залишено без змін, а скаргу без задоволення. (а.с.22-23)

Враховуючи зазначене, позивач звернулася до суду.

До вказаних правовідносин слід застосувати такі положення закону.

З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII. Згідно вказаного нормативно-правового акта статтею 267 Податкового кодексу України запроваджено транспортний податок.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

При цьому, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" №1791-VІІІ, який набрав чинності 01.01.2017 року, внесено зміни до Податкового кодексу України, у зв'язку з чим п.п.267.2.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України викладено в новій редакції.

Так, пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) встановлено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об'єму циліндрів двигуна, типу пального.

Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна, тип пального.

Базою оподаткування у відповідності до п.п.267.3.1 п.267.1 ст. 267 Податкового кодексу України є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно з положеннями п.267.4 ст.267 Податкового кодексу України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до п.п.267.5.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст.267 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно п.п.267.6.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України (з урахуванням змін, внесених Законом України №1791-VІІІ від 21.12.2016 року щодо об'єкта оподаткування), власники транспортних засобів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, є платниками транспортного податку.

Так, відповідно до Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66, середньоринкова вартість автомобіля марки AUDI A8 (легковий седан - B), об'єм двигуна 2967 куб. см., 2014 року випуску складає 1 301 223,60 грн. (2 891 608 х (45/100) = 1 301 223, 60, за формулою Сср = Цн х (Г / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об'єму циліндрів двигуна, типу пального; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. № 403, тобто транспортний засіб позивача відповідає об'єкту оподаткування транспортним податком відповідно до статті 267 ПК України в редакції Закону України від 24.12.2015 року № 909-VIII.

Разом з тим, при вирішенні питання, чи є транспортний засіб позивача об'єктом оподаткування транспортним податком саме у 2017 році, суд виходить із наступних положень нормативно - правових актів.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Транспортного податку немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (стаття 9 Податкового кодексу). Поміж тим, відповідно до п. 9.4 ст. 9 ПК України установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

У статті 10 Податкового кодексу України, якою встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не вказаний. Натомість є податок на майно (пп.10.1.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено п. 7.1 ст. 7 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 28.12.2014 року № 71-VIII, що діє з 01.01.2015 року), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок згідно з ПК України є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Так, відповідно до п.8.3 ст.8 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення), до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Водночас, відповідно до п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків, а також і транспортного податку віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону Про місцеве самоврядування в Україні та ст. 143 Конституції України.

Отже, Верховна Рада не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

Так, відповідно до п. 10.3 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 п.12.3 ст. 12 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (п.п.12.3.3 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України).

Як встановлено судом, рішенням Чернівецької міської ради 2 сесії VII скликання від 28.01.2016 року № 80 "Про внесення змін до рішення міської ради VI скликання від 25.06.2015 року № 1635 "Про справляння в місті Чернівцях місцевих податків і зборів, акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів та відміну раніше прийнятих рішень"" транспортний податок в м. Чернівці у 2016 році справляється у розмірі та в порядку, встановленому статтею 267 Податкового кодексу України.

В той же час, відповідно до рішення Чернівецької міської ради 21 сесії VII скликання від 09.02.2017 року №581 "Про внесення змін до рішення міської ради VI скликання від 25.06.2015 року № 1635 та рішення міської ради VII скликання від 28.01.2016 року № 80 щодо справляння в місті Чернівцях місцевих податків і зборів" транспортний податок в м. Чернівці у 2017 році справляється у розмірі та в порядку, встановленому статтею 267 Податкового кодексу України.

При цьому, згідно з п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 цього кодексу.

Відповідно пп. 12.3.4 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, місцеві ради за ПК України мають обов'язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) транспортний податок і вирішити питання (дискреційно), чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно зі ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, враховуючи викладене, 2016 рік - це плановий період, а 2017 рік - вже бюджетний період, при застосуванні рішення Чернівецької міської ради від 28.01.2016 року № 80 в частині транспортного податку, так само як і 2017 рік - це плановий період, а 2018 рік - вже бюджетний період при застосуванні рішення Чернівецької міської ради від 09.02.2017 року №581.

Тобто, виходячи з наведених норм Кодексу, транспортний податок прийнятий в 2016 році, практично не може бути визнаний обов'язковим до сплати принаймні в 2016 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2015 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

Теж саме стосується і внесених змін Законом України №1791-VІІІ від 21.12.2016 року до статті 267 ПК України, які практично не можуть бути визнані обов'язковим до сплати в 2017 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2016 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

Крім того, суд зазначає, що основними засадами податкового законодавства є принципи, в яких визначено зміст і спрямованість правового регулювання податкових правовідносин.

Принципи, проголошені у статті 4 Податкового кодексу України, повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку так і на стадії застосування норм, якими визначений обов'язок сплати податку.

Так, серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (пп. 4.1.4 п.4.1 статті 4 ПК України).

Відповідно до п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

У свою чергу, принцип стабільності закріплений у пп. 4.1.9 п. 4.1 ст.4 Податкового кодексу України має на меті встановлення незмінних умов оподаткування, елементів податків протягом певного часу.

Так, згідно вказаної норми зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Вказаний принцип має на меті встановлення незмінних умов оподаткування, елементів податків протягом певного часу.

За наведених обставин та особливостей правового регулювання, суд дійшов висновку, що застосування контролюючим органом положень статті 267 ПК України (в редакції Закону України №1791-VІІІ від 21.12.2016 року) з метою оподаткування транспортним податком, за яким об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, не може мати місце у 2017 році.

В іншому випадку, таке застосування не відповідало б положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом'якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.

У спірних правовідносинах суд застосовує рішення Європейського суду з прав людини у справах Серков проти України (заява №39766/05), Щокін проти України (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Цими рішеннями було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Отже, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов'язків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, суд дійшов висновку про протиправність визначення позивачу податкового зобов'язання з транспортного податку на 2017 рік.

Окрім іншого слід також зазначити, що за загальними принципами права Закон або інший нормативний акт має бути зрозумілим і не допускати множинного тлумачення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником транспортного засобу з об'ємом циліндрів двигуна 2967 куб. см.

Аналізуючи законодавство в спірних правовідносинах суд не встановив наявність жодного нормативного акту в цих правовідносинах, або ж подібних (аналогія права чи Закону), який давав би право суб'єкту владних повноважень (ототожнити, округлити чи прирівняти) об'єм двигуна до більшого чи до меншого показника, який би був більш сприятливий для фіскального органу при сплаті вказаного платежу, а тому транспортний засіб позивача не може бути об'єктом оподаткування.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 30.06.2017 року №9375-13 про визначення суми податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25000,00 гривень.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, суд присуджує документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області на користь ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 2, 8, 11, 71, 76, 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми "Ф" від 30.06.2017 року № 9375-13.

3.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління державної фіскальної служби у Чернівецькій області на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 640 (шістсот сорок ) грн., які були сплачені згідно квитанції №55 від 02 жовтня 2017 року.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя О.В. Боднарюк

Постанова в повному обсязі складена 23 жовтня 2017 р.