Справа № 211/5254/16-а (2-а/211/138/16)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 жовтня 2017 рокусправа № 211/5254/16-а (2-а/211/138/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 червня 2017 року по справі № 211/5254/16-а (2-а/211/39/17) за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (далі - позивачі) звернулися до суду з позовом до Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (далі - відповідач), в якому просили суд, з урахуванням уточненої позовної заяви, визнати протиправним бездіяльність відповідача в призначені їм пенсій за віком, зобов'язати відповідача призначити, виплачувати з врахуванням індексації їм пенсії по віку, включаючи надбавку дітям війни на підставах визначених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі, визначеному законодавством на час призначення пенсії, непрацюючим особам, в подальшому, з врахуванням змін до пенсійного законодавства, на банківський рахунок, починаючи з 07.05.2016 року. В разі винесення рішення про поновлення пенсії ОСОБА_2, зобов'язати відповідача поновити позивачу раніше призначену пенсію, починаючи з 07.10.2009 року, включаючи надбавку дітям війни, з проведенням всіх перерахунків та індексації пенсії з врахуванням індексу інфляції, відповідно до ст.ст. 27,28,40,42,43,49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі, визначеному відповідним законодавством на момент проведення перерахунку та поновлення виплати пенсії, не менше прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, як непрацюючому пенсіонеру, з врахуванням наданих позивачем документів про стаж (загальний страховий стаж та стаж за списком № 1) та заробітну плату, з виплатою компенсації частини доходу, в зв'язку з несвоєчасною виплатою пенсії і надбавки дітям війни за період з 07.10.2009 року по день фактичної виплати, з одноразовою виплатою всієї суми боргу по пенсії, починаючи з 07.05.2016 р. (чи з 07.10.2009 року для ОСОБА_2) та в подальшому здійснювати виплату та перерахунок пенсії з врахуванням змін в пенсійному законодавстві. Допустити рішення суду до негайного виконання в повному обсязі та зобов'язати відповідача надати звіт про виконання судового рішення.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що проживаючи на даний час в Ізраїлі, мають право на поновлення та призначення пенсії за віком відповідно до ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009. Факт їх проживання за кордоном за умови наявності громадянства України не може бути підставою для відмови у виплаті належних їм пенсійних виплат.

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 червня 2017 року поновлено ОСОБА_2, ОСОБА_1 процесуальний строк на звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Адміністративний позов ОСОБА_2, ОСОБА_1 до Криворізького Південного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправним протиправними та зобов'язання вчинити дії - задоволено частково.

Зобов'язано Криворізьке Південне об'єднане управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2, яка була призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 07 жовтня 2009 року, в розмірах відповідно до чинного законодавства України.

Зобов'язано Криворізьке Південне об'єднане управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 30 вересня 2016 року в розмірах відповідно до чинного законодавства України.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, Криворізьке Південне об'єднане управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що позивачами було пропущено строки звернення до суду за захистом своїх прав. Крім того, відповідно до приписів чинного законодавства для призначення пенсії пенсіонером має подаватися документ, що посвідчує особу, а саме паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення на постійне проживання. Зазначено, що підстав для поновлення виплати пенсії не було, оскільки рішенням Конституційного суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року не було зобов'язано Пенсійний фонд України здійснити відповідне поновлення, а позивач на момент прийняття даного рішення не перебував на обліку у відповідача. При цьому позивач звернувся за поновленням пенсії через неналежного представника.

Представник відповідача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є громадянами України на підставі закордонного паспорту громадянина України та з 1995 року постійно проживають в Ізраїлі (а.с.1,20,21).

Представник позивачів ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності (а.с.116-117), звернувся до Криворізького Південного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області з заявами позивачів встановленого зразка від 30 вересня 2016 року щодо поновлення пенсії за віком ОСОБА_2 та призначення пенсії за віком ОСОБА_1 з 30 вересня 2016 року (а.с.33,35).

Своїми листами №1675/02/32 від 07.10.2016 відповідач надав відповіді, в яких роз'яснив порядок поновлення пенсії і повідомив, що у зв'язку з недотриманням порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії, відповідач не має законних підстав для поновлення та призначення пенсії позивачам (а.с.61-64).

Зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії за віком з 07.10.2009 року та призначити пенсію з 30.09.2016 року і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що громадянин України, проживаючи в Ізраїлі, має такі ж самі конституційні права, як і громадянин України, який проживає на території України, що передбачено приписами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року за № 25-рп/2009 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначені положення визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до Закону України «Про Конституційний Суд України» та рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2000 від 14.12.2000 закони, правові акти або окремі положення визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню, як такі, що відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що саме ОСОБА_2 має право на поновлення йому виплати пенсії за віком саме з 07.10.2009 року.

Щодо призначення пенсії ОСОБА_1, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити, що статтею 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають:

1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом;

2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

У відповідності до абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Таким чином, за умови досягнення відповідного пенсійного віку та наявності страхового стажу громадяни України незалежно від місця їх постійного проживання мають право на призначення пенсії за віком.

Відповідно до протоколу від 07.10.2016 року, встановлено, що єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком стало ненадання останньою паспорта громадянки України, при цьому пенсійним органом взагалі не розглядалися у встановленому законом порядку інші подані ОСОБА_1 через представника документи, необхідні для призначення пенсії за віком, зокрема в частині досягнення відповідного віку та наявності страхового стажу.

В той же час, щодо тверджень відповідача про те, що поновлення пенсії здійснюється виключно на підставі заяви особи, якій її призначено або її законного представника, проте ОСОБА_3, який звернувся до відповідача з заявою про поновлення/призначення позивачам пенсії, хоча і має довіреність на представлення інтересів ОСОБА_2 та ОСОБА_1, однак відповідно до чинного законодавства не є її законним представником, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Пунктом 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 встановлено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім'ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Тобто, здійснення перерахунку пенсії здійснюється виключно на підставі заяви особи, якій її призначено або її законного представника.

При цьому, статтею 242 Цивільного кодексу України визначено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною.

Частиною 3 статті 242 Цивільного кодексу України визначено, що законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа.

При цьому, частинами 1,2 статті 244 Цивільного кодексу України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи.

Отже, враховуючи наявність довіреності від 13.04.2016 року, виданої ОСОБА_3 на представлення інтересів позивачів, зокрема в органах Пенсійного фонду України, в тому числі з правом подання та підпису відповідних заяв, необхідних для призначення, поновлення пенсії, ОСОБА_3 є представником ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в розумінні частини 3 статті 242 Цивільного кодексу України, а отже мав повноваження на звернення до органів Пенсійного фонду України в інтересах позивачів для поновлення/призначення пенсії.

З приводу доводів відповідача щодо необхідності подання до пенсійного органу саме паспорта громадянина України при поданні заяви про поновлення пенсії, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Пунктом 2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 визначено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, копії яких були надані представником позивача при зверненні до пенсійного органу, а отже дії останнього щодо відмови у поновленні та призначенні пенсії є протиправними.

Посилання заявника апеляційної скарги на пропуск позивачами строку звернення до суду, колегія суддів апеляційного суду також вважає безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

На підставі наведеного колегія суддів апеляційного суду зазначає, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу суду першої інстанції на не дотримання приписів ст. 102 КАС України при вирішенні питання поновлення процесуальних строків звернення до суду, тому як останнім з даного питання не було постановлено відповідну ухвалу, а зазначено в постанові, що прийнята за результатами розгляду адміністративного позову, що є порушенням норм процесуального права.

Також, зобов'язуючи Криворізьке південне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 30 вересня 2016 року, суд першої інстанції не врахував, що адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень. Єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Отже, під дискреційним повноваженням суд повинен розуміти таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, що визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Враховуючи те, що пенсійний орган відмовив у призначенні пенсії ОСОБА_1 лише з огляду на ненадання паспорту громадянки України відповідно до протоколу від 07.10.2016 року та не розглядаючи при цьому інші подані позивачкою документи, необхідні для призначення пенсії за віком, а суд не наділений повноваженнями щодо вирішення питання про призначення пенсії, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим у справі обставинам, а рішення у вказаній частині прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню в частині зобов'язання відповідача призначити пенсію за віком ОСОБА_1 із ухваленням нової постанови в цій частині з урахуванням приписів ч. 2 ст. 11 КАС України та з метою захисту прав позивача шляхом визнання протиправним і скасування протоколу Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 07.10.2016 року та зобов'язання пенсійний орган повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.09.2016 року про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст., 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - задовольнити частково.

Постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 червня 2017 року по справі № 211/5254/16-а (2-а/211/39/17) - скасувати в частині зобов'язання Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 30 вересня 2016 року в розмірах відповідно до чинного законодавства України та прийняти нову постанову в цій частині.

Визнати протиправним і скасувати протокол Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 07.10.2016 року.

Зобов'язати Криворізьке південне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.09.2016 року про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду.

В іншій частині постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 червня 2017 року по справі № 211/5254/16-а (2-а/211/39/17) - залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України у відповідності до приписів ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко