Справа № 823/1423/17
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року справа № 823/1423/17

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Рідзеля О.А., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до Північного офісу Держаудитслужби про визнання дій неправомірними та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

14.09.2017 у Черкаський окружний адміністративний суд звернулось Черкаське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - позивач) з адміністративним позовом до Північного офісу Держаудитслужби (далі - відповідач) в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 05.10.2017 просить:

- визнати дії ревізорів щодо проведення перевірки обґрунтованості видачі та оформлення листків непрацездатності та дотримання хворими, які перебувають на стаціонарному лікуванні встановленого режиму неправомірними;

- скасувати вимогу управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області від 02.06.2017 №26-23-04-19-18/3185.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана вимога, яка винесена за результатами проведеної ревізорами перевірки обґрунтованості видачі та оформлення листків непрацездатності та дотримання хворими, які перебувають на стаціонарному лікуванні встановленого режиму суперечить нормам чинного законодавства України, висновки викладені в ній не ґрунтуються на нормах матеріального права, не відповідають фактичним обставинам та є безпідставними.

Також у заяві про уточнення позовних вимог від 05.10.2017 позивачем в обґрунтування позову зазначено, що дії ревізорів щодо проведення перевірки обґрунтованості видачі та оформлення листків непрацездатності та дотримання хворими, які перебувають на стаціонарному лікуванні встановленого режиму є неправомірними, оскільки під час проведення зустрічної звірки з КЗ «Черкаська міська лікарня швидкої допомоги» ЧМР ревізорами, на думку позивача, було здійснено експертизу тимчасової непрацездатності хворих, яку чинним законодавством України уповноважені здійснювати лише лікарі.

Представником відповідача надано заперечення проти адміністративного позову від 12.10.2017, в яких вказано, що позовна вимога визнати дії ревізорів неправомірними та обставини, якими вона обґрунтована не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки суб'єктом звернення до суду щодо оскарження відповідних дій може бути виключно КЗ «Черкаська міська лікарня швидкої допомоги» ЧМР, який допускаючи співробітників відповідача до проведення перевірки проти цього не заперечував.

Також у запереченнях зазначено, що позивач фактично оскаржує дії з проведення перевірки та її результати, однак органу державного фінансового контролю відповідно до законодавства України надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного та місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Також, відповідач наголошує, що в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обв'язки для позивача, в той час як оскаржувана вимога пред'явлена для усунення порушень, виявлених під час ревізії.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом підконтрольної установи або за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а ревізія фінансово-господарської діяльності Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та реалізація матеріалів ревізії проведені в межах чинного законодавства, то, на думку відповідача вказаний адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Розгляд справи розпочато у відкритому судовому засіданні. Однак, у зв'язку з прибуттям у судове засідання, призначене на 12.10.2017 не всіх осіб, які беруть участь у справі, суд виніс усну ухвалу, згідно якої вирішив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювати фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив таке.

У період з 06.02.2017 по 04.05.2017 відповідно до пункту 2.17 Плану контрольно-ревізійної роботи Держаудитслужби на I квартал 2017 року, начальником відділу контролю у соціальній галузі та культури Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області Довганюк O.A., заступником начальника відділу контролю у соціальній галузі та культури Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області Шевченко Ю.М., головним державним аудитором відділу контролю у соціальній галузі та культури Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області Голобородько І.В., провідним державним фінансовим інспектором відділу контролю у соціальній галузі та культури Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області Трофименко Ю.О. проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за період з 01.01.2014 по 28.02.2017.

Ревізію проведено у відповідності до питань програми ревізії та робочого плану, з відома голови комісії з реорганізації - директора Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, про початок проведення планової ревізії установу повідомлено листом від 24.01.2017 №26-23-04-18-18/438.

За результатами ревізії відповідачем складено акт № 04-31/007 від 13.05.2017, в якому зафіксовані порушення чинного законодавства України.

На підставі висновків, викладених у зазначеному акті перевірки відповідачем прийнято вимогу № 26-23-04-19-18/3185 від 02.06.2017, в якій вимагається від Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності усунути виявлені порушення законодавства, у тому числі відшкодувати збитки, завдані зазначеними порушеннями, в установленому законодавством порядку; розглянути матеріали ревізії та притягнути осіб, якими допущені порушення фінансової дисципліни, до встановлення законодавством України відповідальності, а також, зобов'язано надати управлінню Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області до 14.07.2017 вичерпну інформацію про вжиті заходи з усунення порушень та недоліків (разом із засвідченими копіями підтверджуючих первинних, розпорядчих та інших документів).

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що згідно з Положенням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 року № 310 (далі - Положення № 310), Державна фінансова інспекція України, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (пункт 1 цього Положення).

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, зокрема, вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 5 пункту 4 Положення № 310).

Відповідно до пункту 6 Положення № 310 Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.

Також Положенням № 310 установлено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави (пункт 4 Положення № 310).

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного суд дійшов до висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

При цьому суд зазначає, що у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Як свідчать матеріали справи, управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області пред'явило вимогу № № 26-23-04-19-18/3185 від 02.06.2017 про усунення порушень законодавства, виявлених під час ревізії. При цьому оскаржувана вимога вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 15 квітня та 7 жовтня 2014 року (№№ 21-40а14, 21-368а14 відповідно).

Абзацом 2 частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Щодо позовної вимоги визнати дії ревізорів щодо проведення перевірки обґрунтованості видачі та оформлення листків непрацездатності та дотримання хворими, які перебувають на стаціонарному лікуванні встановленого режиму неправомірними, суд зазначає про таке.

Як вбачається з матеріалів справи позивач оскаржує вказані дії співробітників відповідача щодо проведення зустрічної звірки з КЗ «Черкаська міська лікарня швидкої допомоги» ЧМР, оскільки такі дії не належать до компетенції працівників Держфінінспекції.

Пунктом 12 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надано право проводити на підприємствах, в установах та організаціях зустрічні звірки з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку підприємства, установи та організації, що контролюється.

Метою звірок є документальне та фактичне підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку підприємства, установи та організації, що контролюється.

Судом встановлено, що в ході проведення планової ревізії фінансово-господарської діяльності позивача працівниками відповідача проведено зустрічну звірку в КЗ «Черкаська міська лікарня швидкої допомоги» ЧМР щодо документального підтвердження виду, обсягу операцій та розрахунків для з'ясування їх підтвердження виду, обсягу операцій та розрахунків для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за період з 01.01.2014 по 28.02.2017, за результатами якої складено довідку № 04-32 від 21.04.2017.

У вказаній довідці зазначено, що зустрічну звірку проведено суцільним способом в частині дотримання застрахованими особами (хворими, які перебували на стаціонарному (амбулаторному) лікуванні у відділеннях лікарні) режиму перебування у лікувальному закладі та відповідно обґрунтованості оформлення та видачі листків непрацездатності 172-м особам.

Згідно з пунктом 1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 9 квітня 2008 року № 189 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України4 липня 2008 року № 589/15280 (далі - Положення №189), непрацездатність (утрата непрацездатності) - це стан здоров'я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров'я.

Тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності.

Згідно з пунктом 5.1.4 Положення № 189, яким установлюється єдиний порядок організації та проведення експертизи тимчасової непрацездатності, лікуючий лікар відображає в медичних картах амбулаторного (стаціонарного) хворого скарги, анамнез, у т. ч. страховий (за останні 12 місяців), дані об'єктивного огляду, додаткових методів обстеження та інше, які є підставою для визначення діагнозу та видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, перелік необхідних лікувальних та оздоровчих заходів, консультацій відповідно до стандартів медичних технологій лікувально-діагностичного процесу та протоколів надання медичної допомоги за спеціальностями, рекомендований режим; номер документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність, термін, з якого до якого він виданий, дату наступної явки хворого на прийом, направлення на ЛКК.

З аналізу наведених норм очевидним є те, що тимчасова непрацездатність особи має бути підтверджена записами в первинній медичній документації оформленої щодо такої особи.

Таким чином, враховуючи, що чинним законодавством України працівникам відповідача надано право проводити на підприємствах, в установах та організаціях зустрічні звірки з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку підприємства, установи та організації, що контролюється, а також те, що в даному випадку проведено звірку шляхом використання первинної медичної документації, зокрема, відповідних журналів, суд приходить до висновку, що ця позовна вимога не ґрунтується на фактичних обставинах справи, а тому відсутні правові підстави для її задоволення.

Відтак, з урахуванням зазначеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, діючого на момент виникнення спірних відносин, та матеріалів справи, враховуючи, що докази, наведені позивачем під час розгляду адміністративної справи є недоведеними та безпідставними та не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію відповідача суд дійшов до висновку, що у задоволені позову слід відмовити повністю.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), зокрема у п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04 повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього кодексу.

Керуючись статтями 14, 41, 86, 128, 159-163, 167, 185-187, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.А. Рідзель