Справа № 826/18438/14
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" жовтня 2017 р. м. Київ К/800/13953/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівКалашнікової О.В.
Стрелець Т.Г.
секретар судового засідання Носенко Л.О.

за участі представників: Повного товариства "Велта П.М.С.Г. "Гарант-Сервіс" ОСОБА_5 і ОСОБА_6, розглянувши у касаційному порядку у відкритому судовому засіданні у залі суду адміністративну справу за позовом Повного товариства "Велта П.М.С.Г. "Гарант-Сервіс" до Одеської митниці Державної фіскальної служби про визнання дій протиправними, скасування актів та вимог за касаційною скаргою Повного товариства "Велта П.М.С.Г. "Гарант-Сервіс" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва 10 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року

встановила:

У листопаді 2014 року Повне товариство "Велта П.М.С.Г. "Гарант-Сервіс" (далі ПТ "Велта П.М.С.Г. "Гарант-Сервіс") в Окружному адміністративному суді міста Києва пред'явило адміністративний позов до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України (далі - Південна митниця Міндоходів).

Просило:

- визнати протиправними дії/рішення Південної митниці Міндоходів щодо складання актів настання гарантійного випадку від 06 листопада 2014 року № 11, № 12 та № 13 та вимог про сплату коштів за гарантійним документом від 06 листопада 2014 року № 11, № 12 та № 13;

- скасувати акти настання гарантійного випадку від 06 листопада 2014 року № 11, № 12 та № 13;

- скасувати вимоги про сплату коштів за гарантійним документом, складені Південною митницею Міндоходів: від 06 листопада 2014 року № 11, № 12 та № 13.

Вважає, що акти про настання гарантійного випадку та вимоги про сплату коштів за гарантійним документом суб'єктом владних повноважень складені та прийняті з перевищенням компетенції та внаслідок з не дотриманням вимог чинного законодамства, а отже, на його думку, є такими, що підлягають скасуванню з підстав відсутності факту настання гарантійного випадку.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року постанову суду першої інстанції від 26 грудня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 лютого 2016 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2014 року та ухвалу суду апеляційної інстанції від 17 лютого 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

ПТ "Велта П.М.С.Г. "Гарант-Сервіс", не погодившись з ухваленими у цій справі рішеннями, подало касаційну скаргу.

Просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій з мотивів неправильного застосування або незастосування судами норм матеріального права, а саме: статей 90, 93, 95, частини першої статті 102, частини першої статті 199, статті 307, частин другої, четвертої, п'ятої, десятої, пункту першого частини одинадцятої статті 311, частини третьої статті 314 Митного кодексу України (далі - МК України), пунктів 2-4, 6 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року № 451; пунктів 1.1, 1.2, 3.2, 3.3, 4.1, 4.3 положень Угоди від 23 листопада 2012 року № 770 "Про надання фінансових гарантій митним органам незалежним фінансовим посередником", укладеної між сторонами.

Також, на думку особи, якою подано касаційну скаргу, судами першої та апеляційної інстанцій допущені порушення норм процесуального закону, зокрема: частин четвертої та п'ятої статті 11, статті 69, статті 86, частин першої та другої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки не вжито усіх передбачених заходів для всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин справи, дана неналежна оцінка доказам у справі, неповно з'ясовані обставин, що мають значення для вирішення справи, які суд вважав встановленими.

ПТ "Велта П.М.С.Г. "Гарант-Сервіс"росить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що02 жовтня 2014 року у зоні діяльності митного поста "Кучурган" Південної митниці співробітниками цієї митниці затримано три автомобіля, які здійснювали транзитне перевезення тютюну з митного поста "Порубне" Чернівецької митниці.

06 листопада 2014 року посадовими особами Південної митниці Міндоходів складено акти про настання гарантійного випадку:

- № 11 (вихідний №16095/15-70-53 від 07 листопада 2014 року), яким встановлено, що товар - тютюн промислового виробництва (агломеровані пілети) у кількості 22035,2 кг, який повинен був бути доставлений у митний пост "Роздільна" Південної митниці перевізником "GODJI TRANS 2004 LTD" за маршрутом Порубне-Кучурган у строк до 09 жовтня 2014 року без зміни його кількості, вартості і найменування, втрачений (повна втрата із заміною товарами іншого найменування); митна вартість товару становить 141 996,72 грн.; сума податків і зборів (обов'язкових платежів), що повинні бути сплачені за митне оформлення цих товарів, складає 8 348 026,00 грн.;

- № 12 (вихідний №16098/15-70-53 від 07 листопада 2014 року), яким встановлено, що товар - тютюн промислового виробництва (агломеровані пілети) у кількості 22035,2 кг, який повинен був бути доставлений у митний пост "Роздільна" Південної митниці перевізником "GODJI TRANS 2004 LTD" за маршрутом Порубне-Кучурган у строк до 09 жовтня 2014 року без зміни його кількості, вартості і найменування, втрачений (повна втрата із заміною товарами іншого найменування); митна вартість товару становить 141996,72 грн.; сума податків і зборів (обов'язкових платежів), що повинні бути сплачені за митне оформлення цих товарів, складає 8348026,00 грн.;

- № 13 (вихідний №16100/15-70-53 від 07 листопада 2014 року), яким встановлено, що товар - тютюн промислового виробництва (агломеровані пілети) у кількості 22035,2 кг, який повинен був бути доставлений у митний пост "Роздільна" Південної митниці перевізником "GODJI TRANS 2004 LTD" за маршрутом Порубне-Кучурган у строк до 09 жовтня 2014 року без зміни його кількості, вартості і найменування, втрачений (повна втрата із заміною товарами іншого найменування); митна вартість товару становить 141996,72 грн.; сума податків і зборів (обов'язкових платежів), що повинні бути сплачені за митне оформлення цих товарів, складає 8348026,00 грн.

Факт втрати товару посадовими особами митного поста "Роздільна" Південної митниці Міндоходів за участю співробітника Управління Служби безпеки України в Одеській області ОСОБА_7, посадової особи Відділу прикордонної служби ВПС "Кучурган" та перевізників товарів був виявлений 15 жовтня 2014 року під час проведення митного огляду транспортних засобів, якими ці товари перевозилися,.

На підставі актів про настання гарантійного випадку Південною митницею Міндоходів сформовані вимоги від 06 листопада 2014 року про сплату коштів за гарантійним документом:

- № 11 (вихідний № 16094/15-70-53 від 07 листопада 2014 року), відповідно до якої на підставі гарантійного документа від 29 вересня 2014 року №0280-10474-01-270914 код НОМЕР_1, виданого ПТ "Велта П.М.С.Г. "Гарант-Сервіс", сума митного боргу (сума податків і зборів (обов'язкових платежів)), який підлягає сплаті відповідно до чинного законодавства України за недопоставлений у митницю призначення товар, зазначений в акті про настання гарантійного випадку від 06 листопада 2014 року № 11, становить 8348026,30 грн. (у тому числі мито - 649822,46 грн., акцизний податок - 6283200,00 грн., екологічний податок - 0,00 грн., ПДВ - 1415003,84 грн.);

- № 12 (вихідний № 16097/15-70-53 від 07 листопада 2014 року), відповідно до якої на підставі гарантійного документа від 29 вересня 2014 року №0280-10473-01-270914 код НОМЕР_2, виданого ПТ "Велта П.М.С.Г. "Гарант-Сервіс", сума митного боргу (сума податків і зборів (обов'язкових платежів)), який підлягає сплаті відповідно до чинного законодавства України за недопоставлений у митницю призначення товар, зазначений в акті про настання гарантійного випадку від 06 листопада 2014 року № 12, становить 8348026,30 грн. (в тому числі мито - 649822,46 грн., акцизний податок - 6283200,00 грн., екологічний податок - 0,00 грн., податок на додану вартість - 1415003,84 грн.);

- № 13 (вихідний №16099/15-70-53 від 07 листопада 2014 року), відповідно до якої на підставі гарантійного документа від 29 вересня 2014 року №0280-10489-01-270914 код НОМЕР_3, виданого ПТ "Велта П.М.С.Г. "Гарант-Сервіс", сума митного боргу (сума податків і зборів (обов'язкових платежів)), який підлягає сплаті відповідно до чинного законодавства України за недопоставлений у митницю призначення товар, зазначений в акті про настання гарантійного випадку від 06 листопада 2014 року № 13, становить 8348026,30 грн. (в тому числі мито - 649822,46 грн., акцизний податок - 6283200,00 грн., екологічний податок - 0,00 грн., податок на додану вартість - 1415003,84 грн.).

Не погоджуючись з актами про настання гарантійного випадку та вимогами про сплату коштів за гарантійним документом позивач оскаржив їх до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що підставою для складення актів та направлення вимог є настання умов, передбачених пунктом 2 частини четвертої статті 311 МК України, тобто, - виявлення органом доходів і зборів факту порушення вимог і умов митних режимів з умовним звільненням від оподаткування митними платежами, а тому, доводи позивача щодо строку доставки товарів у митницю призначення судом до уваги не приймаються.

Залишаючи постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2017 року без зміни Київський апеляційний адміністративний суд, поміж іншого, послався на постанови Апеляційного суду Одеської області у справах про адміністративні правопорушення №521/21174/14-п, №521/21179/14-п, №521/21176/14-п, відповідно до яких ОСОБА_8 (водія транспортного засобу НОМЕР_5), ОСОБА_9 (водія транспортного засобу НОМЕР_6) та ОСОБА_10 (водія транспортного засобу НОМЕР_7) визнано винними у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 483 МК України (переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю).

Водночас, цей суд дійшов висновку про те, що факт прибуття вказаних транспортних засобів до зони діяльності Південної митниці Міндоходів 02 жовтня 2014 року не може бути розцінено, як доставка товарів відповідно до наданих зобов'язань, оскільки встановлення факту втрати вантажу відбулося під час дії митного режиму транзиту, який в силу вимог частини першої статті 102 МК України завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей режим, за межі митної території України.

Такий правовий висновок судів першої та апеляційної інстанцій є передчасним, оскільки він ґрунтується на неповно та не всебічно встановлених обставинах справи.

Згідно із частиною першою статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Оскаржувані судові рішення лише частково відповідають зазначеним вимогам процесуального закону з огляду на таке.

У відповідності до статті 307 МК України юридичні особи, які мають намір виступати гарантом забезпечення особою своїх зобов'язань перед органами доходів і зборів України зі сплати митних платежів, уповноважуються на це і вносяться до реєстру гарантів у порядку, визначеному цим розділом.

Взаємовідносини між центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та гарантами регулюються на підставі укладених угод.

Фінансова гарантія видається гарантом і надається органам доходів і зборів особою, відповідальною за сплату митних платежів, або будь-якою іншою особою на користь особи, відповідальної за сплату митних платежів, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Фінансова гарантія діє на всій митній території України.

Інформаційна взаємодія між гарантами та органами доходів і зборів здійснюється за допомогою засобів електронного зв'язку шляхом надсилання авторизованих повідомлень в електронній формі, засвідчених електронним цифровим підписом гарантів та/або посадових осіб органів доходів і зборів, цілодобово, з періодичністю не більше 30 хвилин. При здійсненні інформаційного обміну гарантам надається інформація про статус усіх отриманих фінансових гарантій, а саме про:

1) прийняття або відмову у прийнятті, припинення дії виданих гарантами фінансових гарантій;

2) реквізити (номер і дата оформлення) митних декларацій або документів контролю за переміщенням товарів, до яких прикріплені фінансові гарантії із зазначенням дати та часу прикріплення;

3) дату початку переміщення товарів (та/або початок переміщення кожної партії товару або її частини) із зазначенням номерів транспортних засобів, дати кінцевого строку доставки товарів до органів доходів і зборів призначення, кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, кількість товарів (в основних та додаткових одиницях виміру), суму митних платежів;

4) недостатність фінансових гарантій для оформлення митних декларацій або документів контролю за переміщенням товарів із зазначенням суми нестачі забезпечення сплати митних платежів;

5) номер та дату складення акта про настання гарантійного випадку за виданими гарантами фінансовими гарантіями;

6) вивільнення фінансових гарантій із зазначенням дати та часу доставки товарів (кожної партії товару або її частини) до органів доходів і зборів призначення та реквізитів (номер і дата оформлення) митних декларацій або документів контролю за переміщенням товарів, за якими відбулося підтвердження виконання зобов'язань, забезпечених фінансовими гарантіями.

У разі невиконання особою зобов'язання із сплати митних платежів, забезпеченого фінансовою гарантією, наданою у вигляді документа, орган доходів і зборів із залученням представників гаранта, що видав таку гарантію, з'ясовує обставини невиконання зобов'язання, після чого направляє цьому гарантові вимогу щодо сплати належної суми митних платежів. До вимоги додаються завірені органом доходів і зборів копії документів, що підтверджують невиконання зобов'язання. Процедура направлення вимоги та перелік обов'язкових документів, що до неї додаються, визначаються в угоді, передбаченій частиною третьою статті 314 цього Кодексу.

Фінансова гарантія як забезпечення сплати митних платежів не надається, якщо сума митних платежів, що підлягають сплаті, не перевищує суму, еквівалентну 1000 євро.

Вивільнення (повернення) фінансової гарантії здійснюється не пізніше двох годин після отримання відповідним органом доходів і зборів підтвердження фактичного виконання зобов'язань, забезпечених гарантією.

Вивільнення (повернення) фінансової гарантії у разі часткового надходження товарів до органу доходів і зборів призначення здійснюється:

1) після завершення переміщення усієї кількості товарів, зазначених у митній декларації або в документі контролю за переміщенням товарів;

2) на підставі заяви декларанта або уповноваженої ним особи про відсутність подальшого переміщення товарів, зазначених у митній декларації або в документі контролю за переміщенням товарів.

Отже, наведені норми МК України зобов'язують сторони спору цілодобово, з періодичністю не більше 30 хвилин проводити інформаційну взаємодію між собою за допомогою засобів електронного зв'язку шляхом надсилання авторизованих повідомлень в електронній формі, засвідчених електронним цифровим підписом гарантів та/або посадових осіб органів доходів і зборів, в тому числі про дату початку переміщення товарів (та/або початок переміщення кожної партії товару або її частини) із зазначенням номерів транспортних засобів, дати кінцевого строку доставки товарів до органів доходів і зборів призначення, кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, кількість товарів (в основних та додаткових одиницях виміру), суму митних платежів тощо.

Судами у цій справі встановлено, що 23 листопада 2012 року між ПТ "Велта П.М.С.Г. "Гарант-Сервіс" та Державною митною службою України укладено угоду № 770 про надання фінансових гарантій митним органам незалежним фінансовим посередником.

Таким чином, ПТ "Велта П.М.С.Г. "Гарант-Сервіс" є фінансовим гарантом в розумінні статті 307 МК України.

Скасовуючи постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року, і направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 03 лютого 2016 року вказав на необхідність дослідження судом першої інстанції обставин щодо моменту, коли посадові особи митниці почали та закінчили здійснювати контроль за дотриманням установлених законодавством умов здійснення транзиту вантажу, що переміщувався у вищезазначених автомобілях перевізника - компанії "GODJI TRANS 2004 LTD", моменту, коли вони почали та закінчили здійснювати огляд вантажу, що переміщувався в цих автомобілях, моменту, коли вони провели процедуру відбору проб та зразків товару та який документ був складений у зв'язку з проведенням цих процедур.

Також цією ухвалою суду надані вказівки дослідити за яких підстав відбулось порушення пятиденного строку, встановленого статтею 199 МК України, з моменту прибуття у пункт пропуску через державний кордон України автомобілів НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7 для проведення митного контролю, а також де саме перебували ці автомобілі у період з 02 по 24 жовтня 2014 року, коли вантаж, що перевозився ними, знаходився під митним контролем.

Отже, з'ясуванню підлягали обставини, які за своєю суттю можуть підтвердити чи спростувати наявність в діях (бездіяльності) перевізника, за сплату яких відповідних митних платежів надав фінансову гарантію позивач, ознак, що свідчать про його винність у втраті вантажу, який знаходився в митному режимі транзиту з 02 жовтня 2014 року.

У залежності від цього можливі висновки про наявність або відсутність підстав для складання оскаржуваних актів про настання гарантійного випадку та вимог про сплату коштів за гарантійним документом.

Між тим, відмовляючи у задоволенні позову, та підтверджуючи законність дій відповідача у зв'язку з наявністю встановленого 15 жовтня 2014 року факту втрати товару, який перевозився транспортними засобами перевізника, і який перебував у митному режимі транзиту, суд першої інстанції не дотримався вказівок Вищого адміністративного суду України і не з'ясував обставин у частині зникнення вантажу після 02 жовтня 2014 року.

Не виправив зазначених помилок й суд апеляційної інстанції, що призвело до неповного з'ясування обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Окрім того, такими, що не відповідають обставинам справи є висновки Київського апеляційного адміністративного суду про визнання водіїв транспортних засобів, які здійснювали перевезення товарів автомобілями перевізника, винними у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 483 МК України (переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю), оскільки матеріали даної адміністративної справи не містять копій рішень Апеляційного суду Одеської області у справах №521/21174/14-п, №521/21179/14-п, №521/21176/14-п, на які посилається Київський апеляційний адміністративний суд.

Разом з цим, колегія суддів вважає вказати й на таке.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині скасування актів настання гарантійного випадку від 06 листопада 2014 року № 11, № 12, № 13 та визнання протиправними дій щодо їх складання, суди першої та апеляційної інстанції виходили із правомірності оскаржуваних актів та дій щодо їх складання.

Між тим, відповідно до частини першої, другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Акти про настання гарантійного випадку, які позивач просить скасувати, а дії щодо їх складання - визнати протиправними, не породжують, не змінюють та не припиняють його прав та обов'язків, тобто фактично не породжують для позивача правових наслідків. Вони не є індивідуально-правовими актами в розумінні КАС України, а тому не можуть оскаржуватися у судовому порядку.

Отже, суд першої та апеляційної інстанцій, прийнявши правильне рішення у відповідній частині позовних вимог, помилково мотивували їх правомірністю актів про настання гарантійного випадку та дій щодо їх складання.

У задоволенні позову у цій частині слід відмовити з тих підстав, що акти про настання гарантійного випадку не підлягають оскарженню у судовому порядку.

За таких обставин, мотиви, за яких слід відмовити у задоволенні відповідної частини позову, підлягають зміні з огляду на викладене вище.

У відповідності до частин другої, четвертої, п'ятої статті 227 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на наведене, оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають частковому скасуванню, а справа у відповідній частині направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід більш повно встановити обставини в обсязі, визначеному в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03 лютого 2016 року, зокрема, щодо часу зникнення товарів, які перевозилися транспортними засобами перевізника, та які зникли у період з 02 жовтня 2014 року по 15 жовтня 2014 року, зокрема, але не виключно встановити результати обміну сторонами інформацією в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 307 МК України, а також встановити інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, надати їм відповідну правову оцінку і в залежності від встановленого вирішити спір у відповідності до вимог матеріального та процесуального закону.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 227, 230 КАС України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу Повного товариства "Велта П.М.С.Г. "Гарант-Сервіс" задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва 10 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року в адміністративній справі за позовом Повного товариства "Велта П.М.С.Г. "Гарант-Сервіс" до Одеської митниці Державної фіскальної служби про визнання дій протиправними, скасування актів та вимог скасувати у частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправними дій/рішень Південної митниці Міндоходів щодо складання Вимог про сплату коштів за гарантійним документом № 11 від 06 листопада 2014 року, № 12 від 06 листопада 2014 року, № 13 від 06 листопада 2014 року та в частині відмови у задоволенні позову про скасування Вимог про сплату коштів за гарантійним документом № 11 від 06 листопада 2014 року, № 12 від 06 листопада 2014 року, № 13 від 06 листопада 2014 року, складених Південною митницею Міндоходів, а справу у цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва 10 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає і може бути переглянута Верховним Судом України у не скасованій частині рішень з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства.

Судді: Горбатюк С.А.

Калашнікова О.В.

Стрелець Т.Г.