Справа № 552/3031/17
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 р. Справа № 552/3031/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління поліції охорони в Полтавській області на постанову Київського районного суду м. Полтави від 09.06.2017р. по справі № 552/3031/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління поліції охорони в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом та просив визнати протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в Полтавській області Національної поліції України, щодо невиплати йому одноразової грошової допомоги у розмірі 300 прожиткових мінімумів, відповідно до ст.ст. 97, 99 Закону України «Про Національну поліцію», Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 р. № 4. Зобов'язати Управління поліції охорони в Полтавській області Національної поліції України призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу у розмірі 300 прожиткових мінімумів відповідно до ст.ст. 97, 99 Закону України «Про Національну поліцію», Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 р. № 4, що становить 480 000 (чотириста вісімдесят тисяч гривень) 00 копійок. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він грудня 2017 року по листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України та з листопада 2015 року по 31.01.2017 року продовжив службу в Національній поліції. Наказом Управління поліції охорони в Полтавській області Національної поліції України від 31.01.2017 року №11 ос він звільнений відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 ЗУ « Про Національну поліцію» Згідно свідоцтва про хворобу військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Полтавській області» № 348-С від 22 грудня 2016 року його визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Згідно п. 12 цього свідоцтва встановлений причинний зв»язок захворювання пов»язаним з виконанням службових обов»язків та встановлено 80% втрати професійної працездатності, а також другу групу інвалідності. 22.03.22017 року він звернувся до відповідача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, однак листом від 26.04.2017 року йому відмовили у виплаті такої допомоги. Вважає дії відповідача протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 09.06.2017 р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління поліції охорони в Полтавській області Національної поліції України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених ст.. 97, 99 ЗУ « Про національну поліцію» , а також Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського затвердженого наказом МВС України від 11 січня 2016 року №4 , зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 р. за N 163/28293.

Зобовязано Управління поліції охорони в Полтавській області Національної поліції України призначити ОСОБА_1 грошову допомогу, відповідно до ст. 97, 99 ЗУ « Про національну поліцію» , а також Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського затвердженого наказом МВС України від 11 січня 2016 року №4 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 р. за N 163/28293 та направити наказ про призначення такої допомоги та розрахунок потреби в коштах для виплати ОСОБА_1 призначеної одноразової грошової допомоги до фінансового підрозділу Національної поліції за формою згідно з додатком 3 до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського затвердженого наказом МВС України від 11 січня 2016 року №4 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 р. за N 163/28293.

Відповідач, не погодившись із постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, вважає , що суд першої інстанції не перевірив належним чином обставин справи, не дав належної юридичної оцінки, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а тому прийняв неправомірне рішення, яке повинно бути скасоване . Вказує , що відповідач, ще до звернення позивача до суду, призначив ОСОБА_1 грошову допомогу, відповідно до ст. 97, 99 Закону України «Про національну поліцію», а також Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського затвердженого наказом МВС України від 11 січня 2016 року № 4, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за № 163/28293 та направив всі необхідні матеріали про призначення такої допомоги до Департаменту поліції охорони за формою згідно з додатком 3 до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського затвердженого наказом МВС України від 11 січня 2016 року № 4, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за № 163/28293. Висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 Департаментом державної служби охорони затверджений не був і матеріали без виконання були провернуті на адресу відповідача листом від 28.04.2017 року за № 1811/43/6/02-2017. Отже, ознаки неправомірних дій в діях відповідача відсутні. Просить скасувати постанову Київського районного суду м. Полтава від 09.06.2017 року по справі № 552/3031/17 та постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю.

ОСОБА_1 заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги , вважає постанову суду першої інстанції правомірною та просить залишити в силі постанову Київського районного суду м. Полтава від 09.06.2017 , відмовити Управління поліції охорони в Полтавській області у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі .

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи у їх сукупності та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що ОСОБА_1 з грудня 2017 року по листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України , а з листопада 2015 року по 31.01.2017 року проходив службу в Національній поліції.

Наказом Управління поліції охорони в Полтавській області Національної поліції України від 31.01.2017 року №11 ос ОСОБА_1 звільнений зі служби, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 ЗУ « Про Національну поліцію».

Згідно свідоцтва про хворобу військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Полтавській області» № 348-С від 22 грудня 2016 року (а.с. 13) ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час та встановлений причинний зв»язок захворювання пов»язаним з виконанням службових обов»язків, встановлено 80% втрати професійної працездатності

Відповідно до акту огляду медико-соціальної експертної комісії АВ №0860020 від 21.02.2017 року позивачеві встановлена друга група інвалідності ( а.с. 12).

22.03.22017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги ( а.с.9)

Листами Управління поліції охорони в Полтавській області , Департаменту поліції охорони Національної поліції України від 20.04.2017р. ( а.с.15-17) повідомило позивача, що оскільки порядок призначення одноразової грошової допомоги поліцейським з числа колишніх працівників міліції потребує внесення змін до відповідних розпорядчих документів, тому виплата зазначеної допомоги буде проводитися після вирішення процедурних питань та за рахунок бюджетних асигнувань, передбачених у державному бюджету на зазначені цілі для Національної поліції України, а виплата одноразової грошової допомогу при звільненні буде виплачена після надання довідки про те , що він перебуває на обліку.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги , підстави відмови відповідача у призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги не ґрунтується на чинному законодавстві. Оскільки виділення коштів для виплати ОГД здійснюється в межах коштів, передбачених державним бюджетом для Національної поліції України, а призначена одноразова грошова допомога виплачується після надходження коштів до міжрегіональних, територіальних органів поліції і проводиться фінансовим підрозділом за місцем проходження служби поліцейського шлях в порядку черговості, відповідно до дати прийняття рішення про її призначення.

Колегія суддів частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

З 07.11.2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію», в тому числі положення про виплату одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейських.

Одночасно пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію» визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про міліцію", зокрема, положення ст.23 цього Закону, які передбачали виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в п.3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 по справі за № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив: "Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше".

Даючи оцінку спірним відносинам у цій частині, необхідно виходити з позиції Конституційного Суду України наведеній у пункті 2 мотивувальної частини рішення у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року № 1-7/99, викладеної стосовно дії загально - правового принципу норми права у часі. Позиція Конституційного Суду України за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним, чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У відповідності до п.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою КМУ № 850 від 21.10.2015 року, так і згідно з п.1 розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

У свою чергу, пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 4 встановлено, що одноразова грошова допомоги у разі втрати працездатності поліцейського призначається та виплачується у випадках та в розмірах, визначених Законом України "Про Національну поліцію", особам, які мають право на її отримання, відповідно до цього Закону.

Враховуючи, що позивачеві встановлена інвалідність 27.02.2017 року в період дії Закону України «Про Національну поліцію», і саме з цієї дати позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги, беручи до уваги, що позивач на час звільнення був поліцейським, а не працівником органів внутрішніх справ, колегія суддів вважає, що до спірних відносин щодо виплати позивачеві одноразової грошової допомоги слід застосовувати норми ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку № 4.

Згідно зі ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:

1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті працівника поліції внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;

2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції;

3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із виконанням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цього Закону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цього Закону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;

6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаного із проходженням служби в поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

Згідно з пп. «б» п. З ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію» розміри одноразової грошової допомоги поліцейським визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб на час виплати такої допомоги поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності II групи - 300 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (ч.2 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію»).

За приписами п.1 Порядку № 4 формування пакета документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у поліції здійснюється підрозділами фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції, фінансовими підрозділами головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві (далі - фінансові підрозділи) у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці (далі - СДНОП) цих органів та фахівцями військово-лікарської комісії (далі - ВЛК).

Згідно з п.3 розділу ІІІ Порядку № 4 заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

У разі коли такий орган ліквідовано, заява подається до органу за місцем зберігання особової справи.

Для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії, які звіряються з оригіналом документа: 1) довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; 2) постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; 3) акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; 4) сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; 5) документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті) (п.5 розділу ІІІ Порядку № 4).

У відповідності до п.1 розділу ІV Порядку № 4 фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2.

Висновок про призначення одноразової грошової допомоги складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський.

Висновок про призначення одноразової грошової допомоги затверджує/відмовляє:

в апараті Національної поліції - Голова Національної поліції України або особа, на яку покладено виконання таких функцій;

у міжрегіональних органах Національної поліції - начальник органу або особа, на яку покладено виконання таких функцій;

у головних управліннях Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві - начальник Головного управління Національної поліції або особа, на яку покладено виконання таких функцій.

Керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у п'ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови.

Розрахунок потреби в коштах для виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається структурним підрозділом до фінансового підрозділу Національної поліції за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку (п.2 розділу ІV Порядку № 4).

Колегія суддів зазначає, що статтею 101 Закону України «Про Національну поліцію» визначено вичерпний перелік випадків, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком:

а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;

б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);

г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не встановлено щодо позивача жодної з вищезазначених обставин.

Наявність зв'язку між захворюванням позивача, внаслідок якого останнім втрачено працездатність та йому встановлено інвалідність, та проходженням служби в органах внутрішніх справ не заперечується відповідачем по справі та повністю підтверджується висновками військово-лікарської комісії та МСЕК.

Відповідачем не спростовується факт подання позивачем належного пакету документів до Управління поліції охорони в Полтавській області для вирішення питання про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності та не заперечує проти наявності у нього права на отримання такої допомоги.

Колегією суддів встановлено, що на підставі наданої позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги від 22.03.2017 року та додатків до неї Управлінням поліції охорони в Полтавській області призначено ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 320 000 грн. 00 коп. та 07.04.2017 року направлено всі необхідні матеріали до Департаменту поліції охорони.

Листом Департаменту поліції охорони від 28.04.2017р. повідомлено позивача , що виплата одноразової грошової допомоги буде можлива після відповідних змін по Положення в частині фінансування поліції охорони за рахунок коштів Державного бюджету.

Колегія суддів вважає, що відповідачем у висновку про призначення одноразової грошової допомоги від 07.04.20174р. не вірно обраховано розмір належної до виплати позивачу допомоги в сумі 320000,0грн., оскільки позивач має суб'єктивне право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням йому ІІ групи інвалідності, а відповідно до норм Закону України «Про національну поліцію» розмір такої допомоги встановлюється у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» з 01.01.2017 року прожитковий мінімум для працездатної особи становить 1 600 грн.

Тобто , розмір належної до виплати позивачу допомоги одноразової грошової допомоги повинен складати 480000,0грн. (1600грн.*300).

Колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що відповідно до п.2 розділу І Порядку № 4 діяльність Національної поліції (далі - поліція) у частині оформлення документів для виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського спрямована на забезпечення гарантованого державою соціального захисту поліцейського.

Вищенаведене, на думку колегії суддів, свідчить про те, що всі неузгодженості у нормативному регулюванні питань призначення і виплати одноразової грошової допомоги повинні трактуватися на користь особи, яка звертається за цією допомогою.

Особа, яка втратила працездатність у зв'язку з проходженням служби в органах внутрішніх справ, однак, продовжувала проходити публічну службу в органах Національної поліції, не повинна позбавлятися права на отримання одноразової грошової допомоги та ставитися у менш вигідне становище порівняно з працівниками міліції, які змогли реалізувати своє право після звільнення з органів внутрішніх справ, або поліцейськими, які втратили працездатність під час проходження служби в поліції.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

В рішеннях у справі "Будченко проти України" (Budchenko v. Ukraine) від 24 липня 2014 року, "Суханов та Ільченко проти України" від 27.06.2014 року Європейський суд з прав людини зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам (див. ухвалу щодо прийнятності у справі "Стек та інші проти Сполученого Королівства" (Stec and Others v. the United Kingdom), n. 54, заяви №№ 65731/01 та 65900/01, ЄСПЛ 2005-Х).

У рішенні по справі "Будченко проти України" (Budchenko v. Ukraine) від 24 липня 2014 року Суд також вказав, що відмова у задоволенні законного права заявника через відсутність механізму його реалізації, становить втручання у право власності згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а через нездатність забезпечити реалізацію такого права заявника в розумні терміни, держава поклала на нього надмірний та неспіврозмірний тягар, порушивши таким чином свої зобов'язання за статтею 1 Першого протоколу.

У рішенні по справі "Суханов та Ільченко проти України" від 27.06.2014 року Суд вказав, що відмова держави здійснити певні дії становила втручання в права заявників, передбачені статтею 1 Першого протоколу. Уряд не надав жодних пояснень цієї бездіяльності, яка тримала заявників у невизначеності. Таким чином, Суд не бачить жодних причин, чому органи влади не вжили заходів для визначення розміру надбавки до пенсії заявників і вважає це втручання невиправданим (див., з відповідними змінами, рішення у справі "Клаус і Юрій Кіладзе проти Грузії" (Klaus and Iouri Kiladze v. Georgia), заява № 7975/06, від 2 лютого 2010 року; рішення у справі "Будченко проти України" (Budchenko v. Ukraine), № 38677/06, від 24 квітня 2014 року). Отже, було порушення права заявників, передбаченого статтею 1 Першого протоколу, за період з 2 квітня по 31 грудня 2006 року.

В остаточному рішенні у справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine), № 23759/03 та № 37943/06 від 14 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини звертав увагу, що скарги заявника на незаконність застосування у правовідносинах інструкції, яка є підзаконним актом, і незастосування декрету Кабінету Міністрів, який мав силу закону, не були задоволені національними судами, та зазначав про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд дійшов такого висновку у зв'язку з тим, що по-перше, відповідне національне законодавство не було чітким та узгодженим та, таким чином, не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимогу законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що Департамент поліції охорони , посилаючись на неузгодженість законодавства, допустив протиправну бездіяльність щодо невирішення питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що рішення про відмову у призначенні й виплаті позивачу одноразової грошової допомоги Департаментом поліції охорони не приймалось.

Зі змісту ст. 2 КАС України вбачається, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

В цьому зв'язку суд вважає неможливим розглядати вимоги щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчиняти дії у майбутньому у зв'язку з вірогідним настанням певних наслідків, оскільки у суду на час розгляду справи відсутні підстави для прийняття рішення стосовно законності таких дій.

Отже, позовна вимога про зобов'язання Управління поліції охорони в Полтавській області призначити ОСОБА_1 грошову допомогу, відповідно до ст. 97, 99 ЗУ « Про національну поліцію» , а також Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського затвердженого наказом МВС України від 11 січня 2016 року №4 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 р. за N 163/28293 та направити наказ про призначення такої допомоги та розрахунок потреби в коштах для виплати ОСОБА_1 призначеної одноразової грошової допомоги до фінансового підрозділу Національної поліції за формою згідно з додатком 3 до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського затвердженого наказом МВС України від 11 січня 2016 року №4 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 р. за N 163/28293 є передчасною та не може бути задоволена.

Між тим, відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 162 КАС України у поєднанні із ч.2 ст. 11 КАС України, оскільки позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги по ІІ групі інвалідності, ним надано усі необхідні для її призначення документи, колегія суддів вважає належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, зобов'язання Управління поліції охорони в Полтавській області вирішити питання про призначення і виплату позивачеві одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності, яка настала в період проходження служби за його заявою від 22.03.2017 року, а саме скласти відповідний висновок про призначення одноразової грошової допомоги та направити його на затвердження до Департаменту поліції охорони у відповідності до вимог Порядку № 4 з урахуванням висновків суду , викладених у цій постанові.

Наведене не враховано судом першої інстанції , а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно положень ст. 202 КАС України з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

У відповідності до ст.202 КАС України порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно ч.2 ст.205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може прийняти нову постанову, якою суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Полтавській області задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Полтави від 09.06.2017р. по справі № 552/3031/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в Полтавській області щодо не вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 за заявою від 22.03.2017р.року.

Зобов'язати Управління поліції охорони в Полтавській області вирішити питання про призначення і виплату позивачеві одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності, яка настала в період проходження служби, за його заявою від 22.03.2017 року, а саме скласти відповідний висновок про призначення одноразової грошової допомоги та направити його на затвердження до Департаменту поліції охорони у відповідності до вимог Порядку № 4 з урахуванням висновків суду , викладених у цій постанові

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Григоров А.М.
Повний текст постанови виготовлений 24.10.2017 р.