Справа № 804/6564/17
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2017 р. Справа № 804/6564/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника заявника представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за поданням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімус Плюс» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків,-
В обґрунтування подання зазначено, що наказом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 03.10.2017 року №2190 призначено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімус Плюс», однак 10.10.2017 року підприємством було відмовлено у допуску на перевірку. Зазначені факти зафіксовані актом від 10.10.2017 року №413/28-10-14-01. На підставі не допуску до проведення перевірки подано звернення про накладення адміністративного арешту, за результатом розгляду якого керівником Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби 10.10.2017 року прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімус Плюс», яке було направлено на адресу відповідача засобами поштового зв'язку. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із поданням про підтвердження адміністративного арешту майна платника податків, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.10.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання 12.10.2017 року прибули представники заявника та відповідача.
Представник заявника у судовому засіданні підтримала заявлене подання, просила суд підтвердити обґрунтованість застосування умовного адміністративного арешту майна відповідача.
Представник відповідача у судовому засіданні надав до суду заперечення, у яких просив у задоволенні подання відмовити та закрити провадження у даній справі, у звязку з наявністю в даних правовідносинах спору про право, а саме - оскарження в судовому порядку наказу від 03.10.2017 року №2190. Також було зазначено, що наказ про проведення перевірки був винесений на підставі незаконної ухвали Печерського районного суду м. Києва, а директору підприємства надавалась не копія наказу про перевірку, а його ксерпокопію, що також унеможливлювало проведення перевірки.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.
10.10.2017 року на підставі винесеного наказу здійснено виїзд за адресою платника податків, де директору ТОВ «Оптімус Плюс» ОСОБА_5 були предявлені направлення на перевірку від 04.10.2017 року № № 843, 844 та вручено копію наказу Офісу ВПП ДФС від 03.10.2017 № 2190.
Директор ТОВ «Оптімус Плюс» ОСОБА_6 відмовився розписатися у направленнях на проведення перевірки, відмовився від проведення перевірки та відмовився допустити до проведення перевірки посадових осіб Офісу ВПП ДФС.
10.10.2017 року Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби складено акт «Про факт відмови посадових (службових) осіб ТОВ «Оптімус Плюс» розписатися в направленні на перевірку №414/28-10-14-01 та акт про відмову ТОВ «Оптімус Плюс» у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки №413/28-10-14-01; останній містить пояснення директора ТОВ «Оптімус Плюс» ОСОБА_6
На підставі акту про недопущення посадових осіб до проведення перевірки 10 жовтня 2017 року керівником Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено право контролюючих органів, до яких належить заявник, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з підпунктами 16.1.9, 16.1.13 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов'язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи; допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов'язані з утриманням об'єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом
Приписами пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України закріплено перелік документів, за наявності яких та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення.
Судом встановлено, що наказ про проведення перевірки №2190 від 03.10.2017 року вручено уповноваженій особі ТОВ «Оптімус Плюс», а саме директору ТОВ «Оптімус Плюс» ОСОБА_6, що підтверджується особистим підписом. Крім того, всі накази та направлення оформлені з дотриманням норм Податкового кодексу України, порушення вимог яких щодо оформлення зазначених документів є підставою для недопущення посадових осіб податкової інспекції до проведення перевірки.
Зважаючи на викладене, суд відхиляє твердження відповідача, викладені в запереченнях, щодо неотримання підприємством копій наказів на проведення перевірки.
Також суд не сприймає доводи відповідача, що ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва Пісанця В.А. від 19 вересня 2017 року є незаконною, оскільки у Дніпропетровського окружного адміністративного суду відсутні повноваження щодо перевірки її законності та надання відповідної оцінки, а доказів скасування Ухвали відповідачем до суду не надано.
Щодо закриття провадження у справі з підстав наявності між сторонами спору про право, у звязку із поданням 11.10.2017 року до суду адміністративного позову про скасування наказу № 2190, суд зазначає наступне.
11.10.2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ТОВ «Оптімус Плюс» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування наказу № 2190 від 03.10.2017 року. Проте вказаний позов обґрунтовано не протиправністю та незаконністю наказу № 2190 від 03.10.2017 року, а протиправністю та незаконністю ухвали Печерського районного суду міста Києва від 19 вересня 2017 року, яка стала підставою для винесення оскаржуваного наказу. А отже спір про право у існуючих правовідносинах між заявником та відповідачем відсутній, Крім того, суду не надано доказів відкриття провадження у справі за цим позовом.
Аналізуючи підстави для недопущення посадових осіб податкового органу до проведення перевірки суд бере до уваги, що пункт 81.1статті 81 Податкового кодексу України містить вичерпний перелік підстав для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників) від допуску до перевірки на інших підставах не дозволяється.
У відповідності до пункту 81.2 статті 81 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.
Пунктом 94.1 статті 94 Податкового кодексу України передбачено, що адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.
Згідно підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
Арешт майна може бути повним або умовним. Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення (пункт 94.5 статті 94 Податкового кодексу України).
В силу пункту 94.10 статі 94 Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.
З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що рішенням заявника було обґрунтовано застосовано умовний адміністративний арешт майна відповідача.
За змістом частини 8 статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України у разі постановлення судом ухвали про відкриття провадження у справі суд приймає у триденний строк, але не пізніше ніж протягом 96 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення заявника до суду, постанову по суті заявлених вимог, яка підлягає негайному виконанню.
Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Таким чином, із заявлених вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в поданні доводи підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 160-163, 183-3, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Подання Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - задовольнити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2017 року.

Суддя ОСОБА_1