Справа № 826/6471/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 жовтня 2017 року № 826/6471/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Борсуковській А.О.,

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - Дебольського М.Ю., Бузницької Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4

до Генеральної прокуратури України

про визнання протиправним та скасування наказу №07-дц від 14.04.2017 року в частині, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_4 (далі - позивач) з позовною заявою до Генеральної прокуратури України (далі - відповідач, ГПУ) про визнання протиправним та скасування наказу №07-дц від 14.04.2017 року в частині застосування заходів матеріального впливу стосовно позивача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач вказав на те, що у спірному наказі не вказано в чому саме полягає недбалість та несумлінність, допущена позивачем під час прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні №000287. Крім того, вказав на те, що спірний наказ ґрунтується на висновку службового розслідування від 14.04.2017 року, під час якого були допущені грубі порушення вимог чинного законодавства, а саме - у висновку викладено відомості досудового розслідування, здійснюваного стосовно службових осіб іншого підприємства, без згоди слідчого чи прокурора у кримінальному провадженні на їх розголошення, що, у свою чергу, є порушенням вимог статті 222 КПК України.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши на їх безпідставність, з огляду на те, що під час службового розслідування, яке стало підставою для видання спірного наказу, у діях позивача встановлено ознаки неналежного виконання службових обов'язків, та призвело до застосування заходів матеріального впливу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Наказом ГПУ від 14.04.2017 року №07-дц за неналежне виконання службових обов'язків під час здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000044 (№0000287) стосовно позивача - прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України. вжито заходи матеріального впливу.

Підставою вжиття заходів матеріального впливу слугував висновок службового розслідування від 14.04.2017 року, розпочатого 10.03.2017 року за зверненням групи народних депутатів України щодо можливих порушень, допущених працівниками Генеральної прокуратури України під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні за частиною третьою статті 212 КК України стосовно службових осіб ТОВ "ЗС Авто Еліт".

Так, з метою перевірки зазначеної інформації наказом Генерального прокурора України від 10.03.2017 року №74 призначено службове розслідування, за результатами якого складено висновок, затверджений 14.04.2017 року ГПУ про доцільність притягнення до дисциплінарної відповідальності двох працівників ГПУ та застосування щодо позивача заходів матеріального впливу у вигляді позбавлення премії за травень 2017 року.

За результатами розгляду заперечень позивача, Генеральний прокурор України дав письмове доручення Генеральній інспекції надати відповідь позивачу про відсутність підстав для скасування висновку і наказу від 14.04.2017 року.

У ході проведення службового розслідування встановлено, що СУ ФР ГУ ДФС у Одеській області розслідувалося кримінальне провадження №0000287 за частиною третьою статті 212 КК України щодо ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах посадовими особами ТОВ "ЗС Авто Еліт".

Підставою для внесення відомостей до ЄДР став акт ДПІ в Овідіопольському районі ГУ ДФС в Одеській області від 20.07.2015 року "Про результатами документальної планової перевірки ТОВ "ЗС Авто Еліт" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року".

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12.02.2016 року, яка набрала законної сили, висновки, викладені в акті перевірки, визнано необґрунтованими, а прийняті за його висновками податкові повідомлення-рішення скасовані.

З огляду на вказане, 13.04.2016 року вказане кримінальне провадження закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України.

ГПУ 01.11.2016 року зазначену постанову скасовано, а 03.11.2016 року об'єднано з іншим кримінальним провадженням №0000044 в межах якого досліджується створення та придбання низки суб'єктів господарювання з метою прикриття легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом, та ухилення від сплати податків.

Упродовж листопада 20016 року - лютого 2017 року старший групи прокурорів ОСОБА_6 склав та погодив 29 клопотань до слідчих суддів Шевченківського та Оболонського районних судів вбачається Києва про накладення арешту на одні і ті ж рахунки ТОВ "ЗС Авто Еліт" в одних і тих же банківських установах. 22 клопотання погоджені особисто ОСОБА_6, 7 клопотань - прокурором відділу ОСОБА_4

З пояснень представника відповідача вбачається, що одним із доказів вчинення кримінального правопорушення і необхідності накладення арешту, у тому числі у клопотаннях погоджених ОСОБА_4, зазначено акт перевірки від 20.07.2015 року, однак наявність постанови Одеського окружного адміністративного суду від 12.02.2016 року, якою висновки цього акту визнано необґрунтованими, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 від слідчих суддів приховали.

За результатом розгляду скарг представника ТОВ "ЗС Авто Еліт", слідчими суддями скасовано арешти (ухвали від 24.11.2016 року №761/41123/16-к, від 01.12.2016 року №761/41125/16-к, від 01.12.2016 року №761/41125/16-к, від 02.12.2016 року №761/41129/16-к) у тому числі і на підставі наявності постанови Одеського окружного адміністративного суду.

Крім того, ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м.Києва задоволено погоджене чергове клопотання слідчого. У подальшому за скаргою представника ТОВ "ЗС Авто Еліт" 20.01.2017 року суддею Оболонського районного суду м.Києва арешт скасовано. При цьому, в ухвалі суду окремо звернуто увагу на те, що прокурором (ОСОБА_6) і слідчим під час звернення до суду із клопотанням про накладення арешту не було зазначено, що постановою суду акт, який став підставою для порушення кримінального провадження, визнано необґрунтованим, а податкові повідомлення-рішення скасовані, а також, що суду не було відомо й про те, що рішеннями Шевченківського районного суду м.Києва від 24.11.2016 року, 01.12.2016 року, 02.12.2016 року з цих же підстав та з цих же рахунків ТОВ "ЗС Авто Еліт" арешт було скасовано.

З матеріалів службового розслідування вбачається, що 24.01.2017 року позивачем погоджено 7 аналогічних клопотань про накладення арешту на ті ж рахунки.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з частиною третьою статті 48 Закону України «Про прокуратуру» за порушення закону, неналежне виконання службових обов'язків чи скоєння ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України (далі - Статут), який затверджується Верховною Радою України.

Застосування до позивача заходів матеріального впливу здійснено на підставі статті 9, підпунктів 1, 5, 6 частини першої статті 43 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року №1789-XII (надалі - Закон №1789-XII) , частини першої статті 8, пункту 1 статті 9 та статтей 10, 11 Дисциплінарного статуту прокуратури України, підпунктів 1.8, 3.3 Положення про преміювання працівників органів прокуратури України, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 18.06.2015 року №84.

Статтями першою та другою Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 06 листопада 1991 року №1796-XII (далі - Дисциплінарний статут), передбачено, що відповідно до Закону України "Про прокуратуру" Генеральний прокурор України та підлеглі йому прокурори здійснюють вищий нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів. Важливою передумовою успішного виконання покладених на прокуратуру функцій є компетентність та особиста дисципліна прокурорів і слідчих прокуратури.

Працівники прокуратури повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов'язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя.

Будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоду інтересам держави та суспільства.

Вказані положення Дисциплінарного статуту кореспондуються з положеннями статті 46 Закону № 1789-XII.

Статтею 8 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовується за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Дисциплінарними стягненнями, згідно статті 9 Дисциплінарного статуту, є: догана; пониження в класному чині; пониження в посаді; позбавлення нагрудного знаку "Почесний працівник прокуратури України"; звільнення; звільнення з позбавленням класного чину.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Генерального прокурора України від 10.03.2017 року №74 на підставі звернень групи народних депутатів України призначено службове розслідування відносно можливих порушень вимог процесуального законодавства працівниками Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 та ОСОБА_6 під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні за частиною третьою статті 212 КК України стосовно службових осіб ТОВ "ЗС Авто Еліт", в ході якого встановлено, що зокрема прокурором ОСОБА_4, який включений до групи прокурорів у кримінальному провадженні, погоджено 7 клопотань про накладення арешту на рахунки ТОВ "ЗС Авто Еліт".

При цьому, з пояснень позивача вбачається, що, на його думку, вчинені ним дії були здійснені в межах Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Водночас, за результатами службового розслідування Комісією встановлено порушення вимог КПК України у діях позивача та рекомендовано застосувати заходи матеріального впливу.

Порядок проведення службових розслідувань в органах прокуратури регламентується Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 04.09.2014 року № 104 (далі - Інструкція № 104).

Згідно пункту 1.2 Інструкції № 104 службове розслідування (перевірка) - комплекс заходів, які проводяться у випадках скоєння працівниками прокуратури ганебних вчинків - кримінальних, корупційних правопорушень, керування транспортним засобом у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння або відмови від проходження огляду з метою виявлення стану сп'яніння, порушення Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури, а також за фактами порушень виконавської та трудової дисципліни, неправомірного втручання у службову діяльність працівників прокуратури, посягань на їхнє життя, здоров'я та майно, загибелі та в інших випадках передбачених Інструкцією.

Метою службових розслідувань та службових перевірок є повне, об'єктивне і всебічне з'ясування обставин надзвичайних подій, ганебних вчинків та правопорушень, скоєних за участі працівників органів прокуратури, виявлення причин і умов, що їм сприяли, зміцнення службової дисципліни та попередження негідних вчинків серед особового складу (Інструкція).

Нормами розділу 6 Інструкції встановлено, що приводами для проведення службового розслідування чи службової перевірки можуть бути:

- звернення громадян, народних депутатів України, керівників державних органів, інших підприємств, установ та організацій;

- повідомлення у засобах масової інформації;

- повідомлення органів дізнання, слідства та суду.

За анонімними повідомленнями, заявами і скаргами службові розслідування та службові перевірки не проводяться.

Відповідно до розділу 7 Інструкції службове розслідування чи службова перевірка проводяться з відстороненням працівника від виконання службових обов'язків або без такого. Рішення про відсторонення працівника від виконання службових обов'язків приймається Генеральним прокурором України чи виконувачем його обов'язків, а стосовно осіб, призначених на посаду за номенклатурою прокуратур обласного рівня, наказом керівника відповідної прокуратури чи виконувача його обов'язків.

Розділом 8 Інструкції визначено перелік питань, які підлягають з'ясуванню під час проведення службового розслідування.

Так, зокрема, обставини, події, у зв'язку з якою проводиться службове розслідування (перевірка), час, місце, спосіб, наслідки тощо. Правомірність дій працівників прокуратури, що призвели, до події чи безпосередньо передували їй. Наявність чи відсутність у діянні або бездіяльності працівника прокуратури ознак кримінального, корупційного правопорушення, інших ганебних вчинків, порушень Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури, їх мотиви. Обставини, що пом'якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності працівника прокуратури чи знімають безпідставні звинувачення або підозру у скоєнні порушення. Характеристика особи, що вчинила порушення (ставлення до виконання службових обов'язків, поведінка до вчинення порушення тощо), з додержанням вимог Закону України «Про захист персональних даних». Причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, роль безпосереднього керівника особи, щодо якої проводиться службове розслідування (перевірка), інших посадових осіб у недопущенні порушення. Обставини зарахування в органи прокуратури працівників, які припустилися порушень, обґрунтованість переміщення, просування по службі, застосування заохочень і дисциплінарних стягнень. Характер і розмір завданих порушенням матеріальних збитків, а також можливість їх відшкодування. Обґрунтованість та відповідність ступеню вини і тяжкості проступку прийнятого відповідними компетентними органами рішення за фактом події.

При цьому, призначення службового розслідування є дискреційним повноваженням Генерального прокурора України і будь-якими умовами, крім визначених Інструкцією, не обмежується.

Згідно з пунктом 11.1 Інструкції за результатами службового розслідування (перевірки) працівники прокуратури можуть бути притягнуті до встановленої законом відповідальності, у тому числі з урахуванням пропозицій, викладених у висновку службового розслідування (перевірки).

Приховуючи наявність постанови суду від 12.02.2016 року, позивач фактично позбавив слідчих суддів можливості надати належну й об'єктивну оцінку акту податкової перевірки, як доказу, чи є він з огляду на положення частини другої статті 86, частини першої статті 90 КПК України допустимим і чи є його наявність підставою для прийняття рішення щодо накладення арешту на грошові кошти, відтак застосування до позивача відповідальності у вигляді заходів матеріального впливу є співмірною вчиненому порушенню.

При цьому, стверджуючи про безпідставність висновків службового розслідування, позивач не обґрунтовує, які норми законодавства порушено Генеральним прокурором України.

Посилання позивача на неправомірні висновки службового розслідування, як підстави для скасування спірного наказу, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки висновок службового розслідування по своїй природі не є документом який створює правові наслідки, це лише оформлений результат розслідування який носить рекомендаційний характер для посадової особи, яка буде, вирішувати питання чи були в діях особи відносно якої відбувалася службова перевірка будь-які порушення та чи є необхідність застосовувати заходи дисциплінарного впливу або відповідальності відповідно до закону. Отже, наявність висновку службового розслідування не свідчить про обов'язок притягнення особи, відносно якої проводилось службове розслідування, до відповідальності.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що приймаючи спірний наказ, відповідач діяв в межах наданих йому повноважень та у спосіб, визначений законом.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ в частині застосування до позивача засобів матеріального впливу прийнято відповідно до вимог та у порядку чинного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, було доведено суду правомірність оскаржуваного в частині наказу про застосування заходів матеріального впливу до позивача, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Постанова, відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Є.В. Аблов