Справа № 334/4933/17(2-а/334/467/17)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року справа № 334/4933/17(2-а/334/467/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2017 року у справі № 334/4933/17(2-а/334/467/17) за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 31 липня 2017 року звернулась до суду з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, згідно з яким, просить:

- визнати протиправною відмову відповідача від 14.07.2017 року №187/м-9 у здійсненні позивачу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з дня звільнення у відставку, тобто з 21.09.2016 року, із урахуванням допомоги на оздоровлення;

- зобов'язати відповідача здійснити позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із урахуванням допомоги на оздоровлення, яка не була включена до суми суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на день звільнення, згідно довідок №08-03/943 від 26.06.2017 року із урахуванням нарахованої та виплаченої суми допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу - 14500 грн. станом на день звільнення, тобто з 21.09.2016 року; №08-03/944 від 26.06.2017 року із урахуванням допомоги на оздоровлення працюючого судді у грудні 2016 року - 16000, станом на 01.12.2016 року на день перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що щомісячне довічне грошове утримання призначене їй 22.09.2016 року у меншому розмірі, оскільки помилково не було враховано матеріальну допомогу на оздоровлення.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2017 року позов задоволено повністю.

Суд, визнав протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з дня звільнення у відставку із зарахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, що зазначено рішенням №187/м-9 від 14.07.2017 року та зобов'язав відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання із включенням нарахованої та виплаченої суми матеріальної допомоги на оздоровлення, яка не була включена до суми суддівської винагороди для обчислювання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на день звільнення та на день проведення перерахунку, згідно довідок: №08-03/943 від 26.06.2017р., виходячи із розміру суддівської винагороди в сумі - 24408,33 гр. на день звільнення, тобто - з 21.09.2016 року, та №08-03/944 від 26.06.2017 року виходячи із розміру суддівської винагороди на день перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці в сумі - 26933,33 гр. станом на 01.12.2016 року, без обмеження граничного розміру та із урахуванням раніше виплачених сум.

Постанова суду мотивована тим, що відмова відповідача включити матеріальну допомогу до розрахунку щомісячного довічного грошового утримання є безпідставною.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає про невірне застосування судом першої інстанції положень ст. 133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції на час виникнення спірних відносин) згідно з якою до складу суддівської винагороди не входить матеріальна допомога на оздоровлення. Посилається на те, що суддівська винагорода не може визначатися іншими нормативно-правовими актами крім зазначеним законом.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що наказом від 21.09.2016 року №55 позивача виключено із складу суддів Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Позивач перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя та з 22.09.2016 року їй призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

05.05.2017 року позивач звернулася до Територіального управління державної судової адміністрації України в Запорізькій області із заявою про надання їй довідки про складові суддівської винагороди із включенням до неї допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу, яка одноразово на рік нараховується судді при оформленні відпустки. Оскільки дійсно сума допомоги на оздоровлення не була включена до суми суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, листом під №08-03/2085 від 26.06.2017р. Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області надало позивачу дві довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: станом на 21.09.2016р. /на день звільнення/ - №08-03/943 від 26.06.2017р. та станом на 01.12.2016р. /на день перерахунку довічного грошового утримання/ - №08-03/944 від 26.06.2017р. Відповідно цих довідок у червні 2016р. при наданні щорічної оплачуваної відпустки, позивачу була нарахована та виплачена допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу - 14500 грн., яка не була зазначена у довідці, наданої до Правобережного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя при призначенні ОСОБА_1 довічного грошового утримання з 21.09.2016р., крім того, у грудні 2016р. на день перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці допомога на оздоровлення працюючого судді складала - 16000 грн. Тобто, із урахуванням допомоги на оздоровлення, станом на 21.09.2016р. /на день звільнення/, сума суддівської винагороди позивача повинна складати: оклад - 14500 грн.; доплата за вислугу років -8700 грн. та 1/12 суми допомоги на оздоровлення - 1208,33 грн., а всього - 24408,33 грн. Крім того, із урахуванням допомоги на оздоровлення, станом на 01.12.2016р. /на день проведення перерахунку/, сума суддівської винагороди позивача повинна складати: оклад - 16000 грн.; доплата за вислугу років - 9600 грн. та 1/12 суми допомоги на оздоровлення - 1333,33 грн., а всього - 26933,33 грн. (а.с.8-10).

03.07.2017 року позивач звернулася до відповідача із заявою про здійснення їй перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці відповідно вищезазначених довідок з урахуванням допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу, яка не була врахована при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 21.09.2016 року та на день проведення перерахунку станом на 01.12.2016 року.

Однак, листом №187/м-9 від 14.07.2017 року, Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя відмовило їй здійсненні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці відповідно вищезазначених довідок, посилаючись на те, що допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу - є одноразовою виплатою та не входить до суддівської винагороди.

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірне рішення відповідача прийняте протиправно, оскільки матеріальна допомога входить до складу фонду оплати праці судді та повинна враховуватися при розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частин 1,2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа:

1) дізналася або 2) повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазвичай ці два моменти збігаються, але це не обов'язково. Тому при визначенні початку цього строку передусім до уваги береться момент, коли особа фактично дізналася про наявність відповідного порушення.

Йдеться не про те, коли особа з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність.

Отже, залишенню без розгляду підлягають тільки ті позовні вимоги, які заявлені поза межами шестимісячного строку звернення до суду. Період позовних вимог, які мають бути залишені без розгляду (при триваючих правовідносинах) має відраховуватись в залежності від дати звернення позивача до суду, самих позовних вимог та визначатись конкретною датою.

Оскільки виплата довічного грошового утримання позивачу здійснюється щомісячно, порушення права позивача у спірних відносинах є триваючим, що свідчить про те, що позивач звернувся до суду з позовом про відновлення свого права, порушення якого відповідач, на думку позивача, припустився у різний час.

Як вбачається з позовної заяви позивач зазначає про порушення відповідачем норм Закону України «Про судоустрій та статус суддів», що стало наслідком виплати йому довічного грошового утримання не в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що Закон України «Про судоустрій та статус суддів» та зміни до нього офіційно публікуються в періодичних виданнях після їх прийняття. Отже, положення цього правового акту є загальнодоступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

При цьому, довічне грошове утримання судді у відставці є періодичним, щомісячним платежем, який отримує безпосередньо, особа, якій це утримання призначено, а отже позивач про порушення своїх прав повинна була дізнатися при реалізації свого права на отримання щомісячної суми довічного грошового утримання, тобто починаючи з дати отримання зазначеного грошового утримання - вересень 2016 року.

Згідно зі статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Слід зазначити й про те, що практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» яка є джерелом права, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строку для звернення до суду за захистом порушених прав.

Встановлене законом обмеження строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі відносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Враховуючи те, що позивач про порушення своїх прав повинен був дізнатися при реалізації свого права на отримання щомісячної суми довічного грошового утримання, тобто починаючи з дати отримання призначеного утримання - вересень 2016 року, при цьому з позовом до суду позивач звернулась 31 липня 2017 року, суд апеляційної інстанції вважає, що вимоги позивача по 31 січня 2017 року підлягають залишенню без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Отже, враховуючи положення зазначених правових норм, та обставини справи які свідчать проте, що про порушення своїх прав позивач дізналася починаючи з дати отримання призначеного утримання - вересень 2016 року, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо необхідності задоволення позову починаючи з 21.09.2016 року.

Отже позов в частині позовних вимог за період з 21 вересня 2016 року по 31 січня 2017 року підлягає залишенню без розгляду.

Щодо іншої частини позовних вимог суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з абзацем 2 пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Частиною 1 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 2 статті 133 вказаного Закону суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Отже до складу суддівської винагороди матеріальна допомога на оздоровлення не входить.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи позивача, з якими погодився суд першої інстанції про те, що у відповідності до ст.2 Закону України «Про оплату праці» матеріальна допомога на оздоровлення повинна включатись до суддівської винагороди, оскільки, як зазначено нормою спеціального закону (ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») суддівська винагорода не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Отже відмова відповідача у здійсненні розрахунку пенсії позивача з урахуванням у її складі суми матеріальної допомоги, є правомірною та ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Таким чином позов в частині вимог щодо зобов'язання відповідача здійснити перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 31 січня 2017 року задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зазначений обов'язок відповідач виконав.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову якою позов в частині позовних вимог за період з 21 вересня 2016 року по 31 січня 2017 року слід підлягає залишенню без розгляду, в іншій частині у задоволені позову слід відмовити повністю.

Керуючись пунктами 3 частини 1 статті 198, статтею 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя - задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2017 року у справі №334/4933/17(2-а/334/467/17) - скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо зобов'язання Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 21 вересня 2016 року по 31 січня 2017 року залишити без розгляду.

У задоволені позову в іншій частині відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко