Справа № 591/5262/17
Суддя: Кривцова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/5262/17
Провадження № 2-а/591/557/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2017 року суддя Зарічного районного суду м. Суми Кривцова Г.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про зобов'язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

21 вересня 2017 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, в якому зазначено, що позивач з 21 вересня 2012 року перебуває на обліку як пенсіонер та отримує пенсію за віком. Вказує, що на момент призначення пенсії вона постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Після того як у липні 204 року в місці проживання позивача розпочались бойові дії, вона разом з сім'єю була вимушена тимчасово переїхати до міста Білопілля Сумської області. Як наслідок, позивачу було зупинено виплату пенсії, яку їй відновили в жовтні 2014 року після звернення до Управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області, тобто за фактичним місцем проживання.

З 24 листопада 2014 року позивач була взята на облік в Управлінні соціального захисту населення Білопільської РДА Сумської області як особа, яка тимчасово переміщена з території проведення антитерористичної операції.

04 вересня 2015 року, після переїзду на нове місце проживання до м. Суми, була зареєстрована у встановленому законом порядку як особа, яка тимчасово переміщена з території проведення антитерористичної операції. Відповідачем їй була призначена та виплачувалась пенсія в період з вересня 2015 року по липень 2016 року.

Вказує, що після того як їй вдруге призупинили виплату пенсії на тій підставі, що вона відмовилася відкрити рахунок на отримання пенсії у відділенні ПАТ «Ощадбанк» та змінити пенсійне посвідчення державного зразка на платіжну карту, яка одночасно є пенсійним посвідченням внутрішніх переселенців, позивач звернулася до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про зняття її з обліку внутрішньо переміщених осіб, про що видано Департаментом 13 грудня 2016 року довідку.

12 грудня 2016 року, після звернення до Виконкому Сумської міської ради, позивач була знята з реєстрації у місті Луганськ та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

13 грудня 2016 року, після звернення до СОУПФ України Сумської області, позивачу було призначено пенсію на загальних умовах.

Однак листом від 08 вересня 2017 року позивача повідомлено про призупинення пенсії з 01 вересня 2017 року на тій підставі, що відсутнє рішення про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, яка буде відновлена після надання вказаного рішення.

Посилаючись на ст.ст. 22,24 Конституції України вважає дії відповідача незаконними та такими, що порушують її права. Просить суд визнати протиправними та дискримінаційними дії відповідача щодо призупинення виплати пенсії з 01 вересня 2017 року та зобов'язати СОУПФ України Сумської області поновити їй виплату пенсії з 01 вересня 2017 року.

Відповідач надав письмові заперечення щодо вказаного позову, в яких вважає позов таким, що суперечить нормам матеріального права. Вказує, що Постановою КМ України від 08 червня 2016 року №365 регулюється питання призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Вказаною постановою спеціально створеними Комісіями виконавчих органів у т.ч. міських рад приймаються рішення про відновлення або про відмову у відновленні соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам поновлення виплат відбувається за умови отримання внутрішньо перемішеною особою нової довідки.

Вказує, що підставою для виплати пенсії внутрішньо переміщеної особи є документ, що підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи - довідка, видана такій особі відповідно до Порядку затвердженого постановою КМ України № 509 від 01 жовтня 2014 року. скасування зазначеної довідки є підставою для відмови у виплаті пенсії.

Відповідач вказує в своїх запереченнях, що позивач ОСОБА_1 не надала управлінню довідку внутрішньо переміщеної особи, а також рішення Комісії про відмову у видачі довідки про взяття на облік.

Звертає увагу суду, що ОСОБА_1 не перебувала та не перебуває на обліку в управлінні, оскільки управління не призначало їй пенсію, а тому пенсійна справа позивача з необхідними документами в управлінні відсутня, а пенсія останній виплачувалася, як внутрішньо переміщеній особі, оскільки остання перебувала на обліку в управлінні соцзабезпечення СМР.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 71 КАС передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до пенсійного посвідчення НОМЕР_2 отримує пенсію за віком довічно. Дане посвідчення видано позивачу 20 травня 2014 року Пенсійним фондом України (а.с.11 зворот).

Відповідно до довідки №000234 від 24 листопада 2014 року встановлено, що з 04 липня 2014 року ОСОБА_1 перемістилась з тимчасово окупованої території з АДРЕСА_1 та взята на облік за адресою: АДРЕСА_1

Згодом, 04 вересня 2015 року ОСОБА_1 як особа переміщена з тимчасово окупованої території України взята на облік за адресою: АДРЕСА_2 Департаментом соціального захисту населення Сумської міської ради (а.с.12).

Судом встановлено, та не заперечується стороною відповідача, що ОСОБА_1 отримувала пенсію в Сумському об'єднаному управлінні пенсійного фонду України Сумської області як внутрішньо переміщена особа.

Відповідач в своєму листі від 17 серпня 2016 року № 8513/02-13 про зупинення виплати пенсії вперше, повідомляв позивача ОСОБА_1, за адресою, що вказана в довідці ДСЗ СМР ( АДРЕСА_2), про необхідність звернення до установ ПАТ «Ощадбанк» та управління ПФ для відкриття поточного рахунку та заміни пенсійного посвідчення на платіжну карту у відповідності до вимог постанови №167 від 14 березня 2016 року (а.с.13).

Як встановлено судом, позивач з вересня 2015 року перебувала на обліку в СОУПФ України Сумської області на підставі довідки від 04 вересня 2015 року № НОМЕР_1 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції і отримувала пенсію.

З вересня 2015 року і до грудня 2016 року ОСОБА_1 разом із чоловіком мешкала за адресою: АДРЕСА_2, де отримувала щомісячну адресну допомогу як внутрішньо переміщена особа для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

12 грудня 2016 року позивача було знято з реєстрації місяця проживання у м. Луганськ та зареєстровано нове місце постійного проживання: АДРЕСА_1 (що підтверджується копією паспорту з відміткою про реєстрацію). ОСОБА_1 подала заяву до відповідного органу соціального захисту населення про відмову від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

В подальшому, 13 жовтня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про продовження їй виплати пенсії на загальних підставах як громадянину України без реєстрації внутрішньо переміщеної особи.

З 01 вересня 2017 року нарахування пенсії було припинено, про що повідомлено позивача листом від 08 вересня 2017 року та одночасно запропоновано позивачу, для продовження виплати пенсії як внутрішньо переміщеної особи, надати рішення про відмову у видачі довідки про взяття її на облік як внутрішньо переміщену особу.

Судом встановлено, що позивач зверталася до пенсійних органів за призначенням пенсії на загальних умовах, надавши докази свого постійного місця реєстрації у місті Суми та скасування довідки про реєстрацію як внутрішньо переміщеної особи. Дана обставина підтверджується листами СОУПФ України Сумської області від 17 серпня 2016 року № 8513/02-13, направленого управлінням позивачу ОСОБА_1 за адресою зазначеною в довідці ДСЗН СМР - АДРЕСА_3(а.с.13); та листом № 19935/02-12 від 08.09.2017 року про призупинення виплати пенсії, направленого управлінням позивачу ОСОБА_1 за адресою її постійної реєстрації в місті Суми: АДРЕСА_4 (а.с.14), що підтверджує той факт, що позивач зверталася з відповідними заявами про призначення пенсії на загальних підставах до відповідача - СОПФУ Сумської області.

Таким чином, твердження відповідача, що ОСОБА_1 не зверталася за призначенням пенсії, не перебувала на обліку в управлінні, а лише отримувала пенсію як внутрішньо переміщена особа, судом до уваги не беруться, оскільки спростовуються письмовими доказами наданими стороною позивача (копія паспорту громадянина України, копія інформаційного листа СОУПФ України Сумської області від 08 вересня 2017 року). Така позиція відповідача розцінюється судом, як спосіб уникнути відповідальності.

Так, у відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зокрема, у стаття 1 і 8 відповідно.

Названими правовими нормами Законів визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами. Право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Позивач є громадянином України і у відповідності до частини 1 Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за наявності відповідного страхового стажу набула право на отримання пенсії за віком, яка була їй призначена у вересні 2012 року.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якими є: виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

За правилами частини 2 статті 49 цього Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Пунктом 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 7 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Пунктом 2.9 цього ж Порядку передбачено, що подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Крім того, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави припинення виплати раніше призначеної пенсії, як відсутність довідки внутрішньо переміщеної особи, а з моменту реєстрації позивачем постійного місця проживання у АДРЕСА_1 і відмови від статусу внутрішньо переміщеної особи характер правовідносин між нею та СОУПФ України Сумської області змінився, а відтак і їх законодавче регулювання також.

Зокрема, з вказаного часу до спірних правовідносин не підлягало застосуванню законодавство, яким врегульовано питання виплати (відновлення) пенсії внутрішньо переміщеним особам за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, як от Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд звертається до положень Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення, тощо.

З огляду на практику Європейського Суду з прав людини, яка є джерелом права відповідно, в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, суд вбачає в діях відповідача ознаки дискримінації по відношенню до позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства (зупинення виплати пенсії у липні 2016 року, як внутрішньо переміщеній особі; застосування різного підходу з 01 вересня 2017 року до позивача та інших громадян України, яким виплата пенсії проводиться в рамках діючого законодавства на рівних умовах; невизнання, заперечення існування призначеної пенсії на загальних підставах).

Згідно зі ст. 22 Конституції звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, у тому числі і постанов Кабінету Міністрів, не допускається.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Суд вважає, що відповідач не надав достатніх та беззаперечних доказів в підтвердження своєї позиції.

Враховуючи, що пенсія за віком - є виплатою довічною та постійною, а також встановлені судом протиправні дії щодо припинення виплати пенсії без прийняття відповідного рішення, суд вважає, що наявні підстави, для застосування положення ч. 2 ст. 11 КАС України шляхом визнати протиправними та дискримінаційними дій відповідача, зобов'язання Сумське об'єднане управління пенсійного фонду України Сумської області поновити позивачу ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 01 вересня 2017 року, оскільки завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, захисту передбачених Конституцією України гарантій, в тому числі гарантій передбачених ст. 43 Основного Закону.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 19, 22, 58, 64 Конституції України, ст.ст. 69, 71, 76, 86, 99, 102, 158-163, 167, 183-2, 186 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про зобов'язати вчинити дії -задовольнити.

Визнати протиправними та дискримінаційними дії Сумського об'єднаного управління пенсійного фонду України Сумської області щодо припинення 3 01 вересня 2017 року ОСОБА_1 нарахування та виплати пенсії.

Зобов'язати Сумське об'єднане управління пенсійного фонду України Сумської області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії з 01 вересня 2017 року.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зарічний районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Г.В.Кривцова