Справа № 815/2015/17
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/2015/17

Категорія: 8.1 Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В. В.

ОСОБА_1 апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Скрипченка В.О.,

суддів Димерлія О.О., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Григоренко Н.В.,

представника відповідача/апелянта ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРАНКО ПІВІ» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області, про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

03 квітня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФРАНКО ПІВІ» звернулося до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, третя особа без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області, в якому, посилаючись на протиправну бездіяльність, просило:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо підготовки згідно з даними інтегрованої картки платника податків висновку про повернення ТОВ «ФРАНКО ПІВІ» 3 375 921,00 грн. надміру сплаченого податку на прибуток з відповідного бюджету шляхом перерахування на поточний рахунок ТОВ «ФРАНКО ПІВІ» та подання цього висновку для виконання до відповідного територіального органу Державної казначейської служби України, що здійснює казначейське обслуговування відповідних бюджетних коштів та повернення надміру сплачених сум податків;

- зобовязати відповідача підготувати згідно з даними інтегрованої картки платника податків висновок про повернення ТОВ «ФРАНКО ПІВІ» 3 375 921,00 грн. надміру сплаченого податку на прибуток з відповідного бюджету шляхом перерахування на поточний рахунок ТОВ «ФРАНКО ПІВІ» та подати цей висновок для виконання до відповідного територіального органу Державної казначейської служби України, що здійснює казначейське обслуговування відповідних бюджетних коштів та повернення надміру сплачених сум податків.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року адміністративний позов ТОВ «ФРАНКО ПІВІ» задоволений повністю. Визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо підготовки згідно з даними інтегрованої картки платника податків висновку про повернення ТОВ «ФРАНКО ПІВІ» 3 375 921 грн. надміру сплаченого податку на прибуток з відповідного бюджету шляхом перерахування на поточний рахунок ТОВ «ФРАНКО ПІВІ» та подання цього висновку для виконання до відповідного територіального органу Державної казначейської служби України, що здійснює казначейське обслуговування відповідних бюджетних коштів та повернення надміру сплачених сум податків. Зобовязано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби підготувати згідно з даними інтегрованої картки платника податків висновок про повернення ТОВ «ФРАНКО ПІВІ» 3 375 921 грн. надміру сплаченого податку на прибуток з відповідного бюджету шляхом перерахування на поточний рахунок ТОВ «ФРАНКО ПІВІ» та подати цей висновок для виконання до відповідного територіального органу Державної казначейської служби України, що здійснює казначейське обслуговування відповідних бюджетних коштів та повернення надміру сплачених сум податків.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову суду, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову ТОВ «ФРАНКО ПІВІ».

Позивач надіслав до апеляційного суду заперечення, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї представника відповідача/апелянта ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 30.07.2010 року до 01.12.2016 року ТОВ «ФРАНКО ПІВІ» знаходилось на податковому обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Одесі Міжрегіонального Головного управління ДФС.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 14.10.2014 року проведено державну реєстрацію Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, про що в Єдиному державному реєстрі внесено запис №1 0273102.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2016 року №247 «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби» перейменовано Міжрегіональне головне управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників в Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, а Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління ДФС реорганізовано шляхом її приєднання до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Пунктом 1 Положення про Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, затвердженого наказом ДФС України 09.06.2016 року за №504, встановлено, що Офіс великих платників є правонаступником усіх прав та обовязків Міжрегіонального Головного управління Міндоходів Центрального офісу з обслуговування великих платників, Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників, зокрема, у м. Одесі Міжрегіонального головного управління ДФС.

Таким чином суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби є правонаступником Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління ДФС.

Листом СДПІ з ОВП у м. Одесі позивачу доведено до відома, що у звязку зі зміною структури Офісу великих платників ДФС з 01.12.2016 року змінюється назва контролюючого органу, в якому позивач обслуговується на ОСОБА_1 управління офісу ВПП ДФС (а.с. 37).

Згідно з даними інтегрованої картки платника податків про стан розрахунків з бюджетом, що є доступними для ТОВ «ФРАНКО ПІВІ» через приватну частину електронного сервісу ДФС України «Електронний кабінет платника», за позивачем станом на 31.03.2017 р. рахувалася переплата з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 3 375 921 грн. (а.с. 38).

За звітний період - перше півріччя 2014 року позивач задекларував до сплати податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 159 094 грн. (а.с. 41-43).

За звітний період - три квартали 2014 року позивач задекларував до сплати податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 3 474 921 грн. (а.с. 44-46).

Податок на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 3 474 921 грн. позивачем був сплачений, що підтверджується платіжним дорученням №584 від 14.08.2014 року на суму 159 094 грн. та платіжним дорученням №754 від 13.11.2014 року на суму 3 315 827 грн. (а.с. 39-40).

За звітний період - календарний 2014 рік позивач задекларував збитки у сумі 151 907 466 грн. (а.с. 47-49).

Відповідно до п. 152.9 ст. 152 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла з 04.08.2013 року по 31.12.2014 року), для цілей цього розділу використовуються такі податкові періоди: календарні квартал, півріччя, три квартали, рік. Базовим податковим (звітним) періодом для цілей цього розділу є календарний квартал або календарний рік у разі сплати щомісячних авансових внесків, у порядку, визначеному пунктом 57.1 статті 57 цього Кодексу.

Пунктом 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пп. 14.1.115 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, надміру сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Відповідно до п. 137.4 ст. 137 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року), податковим (звітним) періодом є календарний рік з урахуванням положень, визначених пунктом 57.1 статті 57 цього Кодексу. Податковий (звітний) рік для платників податків починається з першого календарного дня податкового (звітного) року і закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) року.

Пунктом 137.4 ст. 137 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 01.01.2016 року), податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком. Податковий (звітний) період починається з першого календарного дня податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) періоду

19.02.2016 року позивач подав до контролюючого органу звітну податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2015 рік, в якій задекларовано збитки у сумі 191 657 935 грн. (а.с. 50-52).

08.02.2017 року позивач подав до контролюючого органу звітну податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2016 рік, в якій задекларовано збитки у сумі 177 041 899 грн. (а.с. 53-55).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що сума надміру сплаченого позивачем податку на прибуток підприємств на вересень 2016 року становила 3 474 921 грн., що також не заперечується відповідачем.

22.09.2016 року позивач звернувся до СДПІ з ОВП у м. Одесі МГУ ДФС з заявою від 22.09.2016 року №138/ФП, в якій повідомив про наявність переплати з податку на прибуток підприємств по декларації за 2014 рік у сумі 3 474 921 грн. та просив повернути вказану суму відповідно до п. 43.3 ст. 43 Податкового кодексу України (а.с. 56).

На вказану заяву позивача СДПІ з ОВП у м. Одесі МГУ ДФС листом від 06.10.2016 року №369/10/28-08-07-01 надало відповідь, в якій зазначило, що Урядом країни поставлено завдання перед органами ДФС щодо створення системи ритмічного наповнення бюджетів усіх рівнів, що обумовлює необхідність забезпечення збільшення платежів та рівномірного їх перерахування до бюджету протягом 2016 року, та запропоновано позивачу переплату з податку на прибуток залишити в рахунок погашення податкових зобовязань з цього податку за результатами наступного декларування (а.с. 57).

31.10.2016 року позивач звернувся до СДПІ з ОВП у м. Одесі МГУ ДФС з заявою від 31.10.2016 року №152/ФП, в якій повідомив про надмірну сплату податку на прибуток підприємств у 2014-2015 роках у сумі 3 474 921 грн. та просив надати висновок та частково повернути переплату до бюджету з податку на прибуток у розмірі 3 474 921 грн.

На вказану заяву позивача СДПІ з ОВП у м. Одесі МГУ ДФС листом від 16.11.2016 року №1139/10/28-08-07-01 надало відповідь, в якій зазначило, що через вагомість індикативних показників зі збору платежів до Державного бюджету у листопаді 2016 року, забезпечення своєчасної та безперебійної виплати пенсій та інших соціальних виплат, питання про повернення коштів знаходиться на розгляді, а також запропоновано позивачу переплату з податку на прибуток залишити в рахунок погашення податкових зобовязань з цього податку за результатами наступного декларування.

25.01.2017 року позивач звернувся до Одеського управління Офісу ВПП ДФС з заявою від 25.01.2017 року №10/ФП, в якій повідомив про надмірну сплату податку на прибуток підприємств у 2014-2015 роках у сумі 3 474 921 грн. та просив надати висновок та частково повернути переплату до бюджету з податку на прибуток у розмірі 49500 грн. (а.с. 58-60).

Також 22.02.2017 року позивач звернувся до Одеського управління Офісу ВПП ДФС з заявою від 22.02.2017 року №24/ФП, в якій повідомив про надмірну переплату податку на прибуток підприємств у 2014-2015 роках у сумі 3 474 921 грн. та просив надати висновок та частково повернути переплату до бюджету з податку на прибуток у розмірі 49500 грн. (а.с. 61-63).

Таким чином, контролюючим органом повернуто позивачу 99 000 грн. надміру сплаченого позивачем податку на прибуток, що підтверджується платіжними дорученнями від 14.02.2017 року №522 на суму 49500 грн. та від 07.03.2017 року №854 на суму 49500 грн. (а.с. 64, 65) та виписками ПАТ «Промінвестбанк» по рахунку позивача (а.с. 116, 117).

Враховуючи це, матеріалами справи підтверджується, що сума надміру сплаченого податку на прибуток, що залишається неповернутою позивачу, складає 3 375 921 грн. (3 474 921 99 000 = 3 375 921), що також не заперечується відповідачем.

Задовольняючи адміністративний позов товариства суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльність відповідача щодо повернення надміру сплаченого податку не узгоджується з положеннями діючих нормативно-правових актів, що регулюють дані правовідносини.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.

Так, підпунктом 17.1.10 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з п. 43.1 ст. 43 Податкового кодексу України, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У відповідності до п. 43.3 ст. 43 Податкового кодексу України, обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Відповідно до п. 43.4 ст. 43 Податкового кодексу України, платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Згідно приписів п. 43.5 ст. 43 Податкового кодексу України, контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Відповідно до пп. 2 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 р. №215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Виходячи з цього апеляційний суд, як і суд першої інстанції, погоджується з доводами позивача про те, що відповідач у встановлений законом строк, в порушення приписів п. 43.5 ст. 43 Податкового кодексу України, не підготував висновок про повернення позивачу суми надміру сплаченого податку на прибуток у розмірі 3 474 921 грн. з відповідного бюджету та не подав його на виконання до казначейського органу.

Хоча позивачу і було повернуто суму надміру сплаченого податку на прибуток 99 000 грн., залишок цього податку, що підлягає поверненню, складає 3 375 921 грн., а тому, оскільки такий залишок у розмірі 3 375 921 грн. є складовою надміру сплаченого позивачем податку на прибуток - 3 474 921 грн., який позивачу протиправно не було повернуто за заявою від 22.09.2016 року та повторною заявою від 31.10.2016 року, у позивача не виникло обовязку повторно подавати відповідачу заяву про повернення йому надміру сплачених до бюджету коштів, в меншій сумі, що залишається неповернутою.

Зважаючи на викладене апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на те, що позивач не звертався до нього з заявою про повернення надміру сплаченого податку на прибуток у розмірі 3375921 грн., оскільки обовязок повторного звернення до контролюючого органу з заявою про повернення надміру сплаченого зобовязання статтею 43 Податкового кодексу України не передбачено.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 15.03.2017 року позивач в черговий раз звернувся до Одеського управління Офісу ВПП ДФС з заявою від 15.03.2017 року №34/ФП, в якій повідомив про надмірну сплату податку на прибуток підприємств у 2014-2015 роках у сумі 3 474 921 грн. та просив надати висновок та частково повернути переплату до бюджету з податку на прибуток у розмірі 49500 грн. (а.с. 108-110).

За результатом розгляду вказаної заяви позивача ОСОБА_1 управління Офісу ВПП ДФС листом від 29.03.2017 року №18043/10/28-10-49-02 повідомило, що Урядом країни поставлено завдання перед органами ДФС щодо створення системи ритмічного наповнення бюджетів усіх рівнів, що обумовлює необхідність забезпечення збільшення платежів та рівномірного їх перерахування до бюджету протягом 2017 року, питання щодо повернення надміру сплаченого податку на прибуток приватних підприємств у сумі 49500 грн. знаходиться на розгляді (а.с. 114).

17.03.2017 року позивач звернувся до Одеського управління Офісу ВПП ДФС з заявою від 17.03.2017 року №38/ФП, в якій повідомив про надмірну сплату податку на прибуток підприємств у 2014-2015 роках у сумі 3 474 921 грн. та просив надати висновок та частково повернути переплату до бюджету з податку на прибуток у розмірі 49500 грн. (а.с. 111-113).

За результатом розгляду вказаної заяви позивача ОСОБА_1 управління Офісу ВПП ДФС листом від 30.03.2017 року №18243/10/28-10-49-02 повідомило, що Урядом країни поставлено завдання перед органами ДФС щодо створення системи ритмічного наповнення бюджетів усіх рівнів, що обумовлює необхідність забезпечення збільшення платежів та рівномірного їх перерахування до бюджету протягом 2017 року, питання щодо повернення надміру сплаченого податку на прибуток приватних підприємств у сумі 49500 грн. знаходиться на розгляді (а.с. 115).

Отже, колегія суддів вбачає, що окрім заяви про повернення надмірно сплаченого до бюджету податку на прибуток приватних підприємств у сумі 3 474 921 грн., позивач неодноразово звертався до контролюючого органу з подібними заявами не менші суми - по 49500 грн. кожна, які заявлялися позивачем до повернення в межах суми 3 474 921 грн., і у двох випадках ці суми позивачу контролюючим органом поверталися.

Вказані обставини повністю підтверджують протиправність бездіяльності відповідача щодо підготовки згідно з даними інтегрованої картки платника податків висновку про повернення ТОВ «ФРАНКО ПІВІ» 3375921 грн. надміру сплаченого податку на прибуток з відповідного бюджету на підставі його первісно поданої до СДПІ з ОВП у м. Одесі МГУ ДФС, правонаступником якої є відповідач, заяви від 22.09.2016 року №138/ФП про повернення переплати з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 3 474 921 грн.

Доводи апелянта про те, що позивач, отримавши 06.10.2016 року відповідь на заяву від 22.09.2016 року, фактично погодився з пропозицією контролюючого органу (мовчазна згода) колегія суддів відхиляє, оскільки, по-перше, чинним податковим законодавством зі спірного питання не встановлено принципу мовчазної згоди платника податків, а по-друге, незгода позивача з такою пропозицією контролюючого органу фактично підтверджується наступною заявою позивача від 31.10.2016 року про повернення з бюджету тої самої суми переплати та подальшими зверненнями позивача на частини цієї суми.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію не довів та не обґрунтував. Натомість позивач довів протиправність бездіяльності відповідача.

За таких обставин колегія суддів вважає, що, оскільки відповідач не довів правомірність своєї бездіяльності, яка полягає в непідготовці висновку про повернення надміру сплаченого податку на прибуток з відповідного бюджету шляхом перерахування на поточний рахунок ТОВ «ФРАНКО ПІВІ» та неподанні цього висновку для виконання до відповідного територіального органу Державної казначейської служби України, що здійснює казначейське обслуговування відповідних бюджетних коштів та повернення надміру сплачених сум податків, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ТОВ «ФРАНКО ПІВІ».

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.О.Димерлій

Суддя Ю.В.Осіпов