Справа № 243/7083/17
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мірошниченко Л.Є.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року справа №243/7083/17

84301, Донецька область, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М.,

секретар Святодух О.Б.,

за участю: позивача не зявився,

представник позивача не зявився,

представника відповідача ОСОБА_2, довіреність № 18709/08 від 13.10.2917 року

розглянувши апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області на постанову Словянського міськрайонного суду Донецької області від 06 вересня 2017 року у справі № 243/7083/17 за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2017 року представник позивача, який діє від імені ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (далі відповідач, управління, пенсійний орган) про визнання протиправною бездіяльності управління, яка полягає у невиплаті, починаючи з березня 2016 року пенсії; визнання протиправним та скасування рішення управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про припинення виплати пенсії; зобов'язання управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області поновити виплату пенсії негайно після проголошення судового рішення, нарахувати пенсію та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з березня 2016 року включно, а також утриматись від подальшого призупинення (припинення) виплати пенсії (а.с.1-3).

Постановою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 06 вересня 2017 року зазначений адміністративний позов задоволений - частково. Визнано неправомірним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про припинення виплати пенсії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та сплатити заборгованість за період, починаючи з березня 2016 року, включно. Допустити негайне виконання постанови суду в частині присудження виплати пенсії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, з березня 2016 року, в межах суми стягнення за один місяць. В іншій частині позовних вимог - відмовлено (а.с.35-37).

Відповідач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що на підставі отриманого витягу з протоколу Комісії від 14 грудня 2016 року № 73 було прийнято рішення про відмову в призначенні (відновленні) виплати пенсії позивачу на підставі акту обстеження матеріально побутових умов сім'ї від 17 листопада 2016 року № 25218. Рішення Комісії про відмову призначені (відновлені) виплати пенсії позивачем не оскаржувалось. Рішення щодо припинення (відновлення) виплати пенсії приймається Комісією, а не органами Пенсійного фонду України. Проте, з заявою про поновлення виплати пенсії позивач не звертався (а.с. 41-43).

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Позивач та його представник в судове засідання не зявились про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області та отримує пенсію за віком при пільговому стажі роботи за Списком № 1 (а.с.5, 6).

Відповідно до довідки № НОМЕР_2 від 21 жовтня 2016 року ОСОБА_3 перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території м. Горлівка до м. Краматорська Донецької області (а. с. 5).

З березня 2016 року позивачу призупинено виплату пенсії, оскільки Пенсійний фонд України розпочав перевірку бази отримувачів пенсій переселенців на її відповідність вимогам діючого законодавства. Перевірка проводиться за дорученням Міністерства соціальної політики України щодо підтвердження факту проживання внутрішньо переміщених осіб на підконтрольній території. Під час перевірки виплата пенсій внутрішньо переміщеним особам пенсіонерам тимчасово призупиняється.

21 жовтня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до відповідача за поновленням пенсії.

Управлінням Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області було направлено на Комісію список від 24 жовтня 2016 року № 95/2 для перевірки фактичного проживання позивача.

На підставі отриманого рішення Комісії по протоколу від 14 грудня 2016 року № 73 прийняте рішення щодо відмови у відновлені виплати пенсії ОСОБА_3 на підставі акту обстеження матеріально побутових умов сім'ї від 17 листопада 2016 року № 25218 (а.с. 6, 76)

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з березня 2016 року.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Згідно статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону № 1058 за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Пенсійний орган в апеляційній скарзі посилається на те, що на підставі отриманого рішення Комісії по протоколу від 14 грудня 2016 року № 73 прийняте рішення щодо відмови у відновлені виплати пенсії ОСОБА_3 на підставі акту обстеження матеріально побутових умов сім'ї від 17 листопада 2016 року № 25218. Рішення Комісії про відмову в призначенні (відновленні) виплати пенсії позивачу не оскаржувалось.

Підстави припинення виплати пенсії передбачені статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-VI (далі - Закон № 1058).

Згідно з частиною 1 статті 49 Закону № 1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Зміст цієї норми можна розуміти так, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених статтею 49 Закону № 1058.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов'язків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення тощо.

Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в діях відповідача містяться ознаки дискримінації відносно позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції що в межах спірних правовідносин негативні правові наслідки для позивача створює саме розпорядження відповідача про припинення виплати пенсії позивачу, а не дії або бездіяльність відповідача.

Решта позовних вимог щодо зобов'язання поновити нарахування та виплату позивачу пенсії також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених позовних вимог.

Частина позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено постановою суду першої інстанції не є предметом апеляційного оскарження у даній справі, тому колегія суддів на підставі частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України зазначає, що в цій частині судове рішення не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Разом з тим, з огляду на те що пенсія є обовязковою щомісячною виплатою для отримувача пенсії, а останній скористався правом звернення до суду та є внутрішньо переміщеною особою, то вказані обставини спростовують доводи апелянта про несвоєчасне звернення до суду, оскільки позивач виконав усі залежні від нього заходи для відновлення виплати неправомірно припиненої пенсії.

На підставі встановлених обставин справи та наведених нормативно-правових норм, які регулюють спірні відносини, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.195, ст. 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст.212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області на постанову Словянського міськрайонного суду Донецької області від 06 вересня 2017 року у справі № 243/7083/17 - залишити без задоволення.

Постанову Словянського міськрайонного суду Донецької області від 06 вересня 2017 року у справі № 243/7083/17 за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 18 жовтня 2017 року. Повний текст ухвали складений та підписаний у нарадчій кімнаті 18 жовтня 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дати складання її в повному обсязі.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

ОСОБА_4