Справа № 465/4052/17
Суддя: Масендич В. В.
Дата ухвалення: 2017-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення без розгляду

19.07.2017 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Масендич В.В., вивчивши матеріали адміністративного позов ОСОБА_1 до інспектора взводу №2 роти№2 батальйону№4 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про поновлення строку предявлення позову та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в:

У провадженні суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу №2 роти№2 батальйону№4 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про поновлення строку предявлення позову та скасування постанови серії АР №611943 про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку поважними.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора взводу №2 роти№2 батальйону№4 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про поновлення строку предявлення позову та скасування постанови серії АР №611943 слід залишити без розгляду, виходячи з наступного.

Як вбачається із постанови серії АР №611943 від 01.07.2017 р., ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП за невиконання вимоги дорожнього знаку 5.16 «рух по смугам».

Крім того судом встановлено, що позивач отримав наручно вищевказану постанову, що підтверджується його підписом у постанові.

Відповідно до ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Судом встановлено, що 13 липня 2017 року позивач звернувся до суду про оскарження постанови серії АР №611943 від 01.07.2017 р., тобто із пропущенням 10 денного строку на оскарження. Просить поновити строк , як пропущений із поважних причин, оскільки ним було подано документи (у тому числі паспорт громадянина України) у Львівський ЦНАП для зміни адреси прописки, що унеможливило вчасно звернутися до суду.

ОСОБА_3 не дає визначення терміну «поважні причини». Між тим в Рішенні Верховного суду України від 13.09.2006 року по справі №6-26370кс04 (№ в ЄДРСРУ 135558) вказане наступне: «Поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред'явлення позову стає неможливим або утрудненим».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», визначено перелік документів, що посвідчують особу.

Рішення Європейського Суду з прав людини зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права. Більше того, частина 2 статті 8 КАС України, вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні справ.

У справі «Бербера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ відзначив, що, як правило, національні суди, зокрема суд першої інстанції, повинні оцінити подані їм докази.

Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що він пропустив строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у звязку із здачою документів у ЦНАП, оскільки позивач міг долучити до матеріалів справи копію посвідчення водія, що також посвідчує особу, або будь-який інший документ, що посвідчує особу.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту пункту 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

За цих підстав Високий Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (п. 53 рішення).

На основі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позивач не надав жодного належного чи допустимого доказу на підтвердження поважних причин пропуску строку на оскарження постанови, відтак залишає позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду.

На основі вищевикладеного, керуючись п.9 ч.1 ст.155 КАС України,-

у х в а л и в :

Адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу №2 роти№2 батальйону№4 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про поновлення строку предявлення позову та скасування постанови серії АР №611943 про адміністративне правопорушення - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Масендич В.В.