Справа № 761/44184/16-а
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

18 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Ісаєнко Ю.А.,

Оксененка О.М.,

при секретарі: Нікітіній А.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 17 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління з питань праці Головного управління Держпраці у Київській області Курдюкової Ірини Анатоліївни, Головного управління Держпраці у Київській області про скасування рішення та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив скасувати рішення №05 від 25.11.2016 року Головного управління Держпраці у Київській області та постанову № 26-194/75 від 11.11.2016 про накладення на нього адміністративного стягнення відповідно до статті 188-6 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 серпня 2017 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду інші учасники до суду не прибули, що, відповідно до ч.4 ст.196 КАС України, не є перешкодою для судового розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 09.11.2016 відповідно до направлення на проведення перевірки №1819 від 07.11.2016 на підставі наказу № 2219 від 07.11.2016 головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління з питань праці Головного управління Держпраці у Київській області Курдюковою Іриною Анатоліївною було здійснено вихід для проведення у ритуальній службі спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київради (КМДА), директором якої є позивач ОСОБА_4

11.11.2016 головним державним інспектором Курдюковою І.А. складено протокол № 26-194/765 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ст. 188-6 КУпАП, а саме, за створення перешкоди для виконання покладених завдань на посадову особу контролюючого органу шляхом ненадання документів, необхідних для проведення перевірки додержання законодавства про працю.

На підставі вказаного протоколу головним державним інспектором Курдюковою І.А. було винесено постанову №26-194/75 від 11.11.2016 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. за порушенням вимог ч. 1 ст. 259 КЗпП України, ст. 16 Конвенції МОП №81, ратифікованої Законом України від 08.09.04 № 1985-ІV «Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі», що, в свою чергу, є правопорушенням, передбаченим статтею188-6 КУпАП.

21.11.2016 року позивач оскаржив зазначену постанову до Державної служби України з питань праці та Головного управлінням Держпраці у Київській області, однак, скарга була залишена без задоволення, що спонукало його звернутись до суду з цим позовом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суду перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несправедливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства України та в межах наданих повноважень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 188-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування або створення перешкод для діяльності цього органу - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Згідно статті 39 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року №2694-ХІІ посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, мають право безперешкодно відвідувати підконтрольні підприємства (об'єкти), виробництва фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та здійснювати в присутності роботодавця або його представника перевірку додержання законодавства з питань, віднесених до їх компетенції.

Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів затверджений Наказом Міністерства соціальної політики України №390 від 02 липня 2012 року та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 30 липня 2012 року за №1291/21603 (далі - Порядок №390).

Так, відповідно до п. 2 Порядку №390 право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - Інспектор).

Пунктом 3 Порядку №390 передбачено, що Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Позапланові перевірки згідно абз. 4 п. 3 Порядку №390 проводяться за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування та здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.

Згідно із п. 4 Порядку №390 Інспектор має право на проведення перевірки за наявності у нього службового посвідчення та направлення на перевірку.

Відповідно п. 7 Порядку №390 за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Таким чином, інспектори з питань праці територіальних органів Держпраці України наділені повноваженнями щодо проведення позапланових перевірок, у тому числі з підстав перевірки звернень фізичної особи про порушення суб'єктом господарювання її законних прав та мають право під час перевірок пред'являти вимоги про надання документів, необхідних для проведення перевірки.

Як вбачається з направлення на проведення перевірки №1819 від 07.11.2016 підставою для її проведення стала скарга ОСОБА_6 від 05.08.2016, за згодою Державної служби України з питань праці від 27 жовтня 2016 року №10753/4.1/4.2-ДП.

Отже, доводи апелянта про відсутність згоди Державної служби України з питань праці безпідставні.

Щодо посилань позивача на приписи Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року №877-V, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 2 вказаного закону, в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин, його дія не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Так, відповідно до Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 18.06.2015 №1000/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 червня 2015 р. за № 736/27181:

-п. 6 передбачено - керівник установи відповідає за збереженість службових документів та інформації, яку вони містять, функціонування системи захисту документаційного фонду від незаконного доступу, втрату і несанкціоноване знищення документів, порушення правил користування документами.

-п. 11 - матеріальний носій інформації управлінського документа, способи та засоби її фіксування повинні забезпечувати збереженість документа протягом визначеного строку його зберігання.

-п. 14 - вилучення (виїмка) оригіналів службових документів із документаційного та архівного фондів установи повинно(а) бути тимчасовим(ою) і лише у випадках, передбачених законом. У разі вилучення (виїмки) оригіналів документів, що здійснюється за письмовою вказівкою керівника установи, в установі обов'язково залишаються копії цих документів, засвідчені відповідно до пунктів 8, 9 глави 10 розділу II цих Правил, та протокол вилучення (виїмки).

Листом від 11.11.2016 р. №2186, ОСОБА_4 проінформував контролюючий орган про неможливість надання оригіналів документів, які стосуються ОСОБА_6, у зв»язку з їх переданням адвокату відповідно до акту приймання-передачі від 30.06.2015 р.

Водночас, копії зазначених документів також були відсутні.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що перевірка проводилась з 09.11.2017 по 11.11.2017, оскаржувана постанова прийнята 11.11.2017, отже, позивач мав певний проміжок часу для надання зазначених документів, проте, він такою можливістю не скористався.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 17 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Ухвала в повному обсязі складена 20 жовтня 2017 року

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді Ю.А. Ісаєнко

О.М.Оксененко