Справа № 175/2900/16-а
Суддя: Новік Л. М.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 175/2900/16-а
Провадження № 2-а/175/60/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року сел. ОСОБА_1

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Новік Л.М.,

зі участю секретаря Паленка І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у сел. ОСОБА_1 адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа: Управління Держгеокадастру у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії, щодо відведення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа: Управління Держгеокадастру у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії, щодо відведення земельної ділянки. Просив визнати протиправними дії Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області щодо відмови ОСОБА_2, які виразилися у відмові у першочерговому відведенні ОСОБА_2 земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва на підставі п.14 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та відмові наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Скасувати рішення десятої сесії сьомого скликання Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року №276-10/УІІ про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зобов'язати Дніпропетровську районну Державну адміністрацію Дніпропетровської області та Ювілейну селищну раду Дніпропетровського району Дніпропетровської області спільно забезпечити практичну захист та реалізацію прав ОСОБА_2 закріплені за ним п.14 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» шляхом першочергового відведення ОСОБА_2 земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Представник позивача ОСОБА_3 до початку відкритого судового засідання надала суду заяву в якій просить розглянути справу у письмовому провадженні за наявними в матеріалах справи документами. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, до початку відкритого судового засідання надала суду заяву в якій просить розглянути справу у письмовому провадженні. Позовні вимоги не визнає.

Інші учасники справи в судове засідання не зявилися.

Вивчивши матеріали справи суд встановив наступні правовідносини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (Заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (рішення у справі "Занд проти Австрії"" (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <...> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Водночас, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а тому, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 грудня 2014 року у справі №21-530а14.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з частиною 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В абзаці 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено суб'єкт владних повноважень як орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, у тому числі, іншим суб'єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення, що встановлено частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як зазначено в абзаці 2 пункту 2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» законодавство не містить визначення терміна «публічно-правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

За змістом абзаців 2-3 пункту 3 вказаної постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України, суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

ОСОБА_2 відповідно до копії посвідчення серії ААБ №029054 від 24.07.2014 року має статус учасника бойових дій.

Відповідно до частини 14 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій надається пільга у вигляді першочергового відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

За змістом статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин;

За правилами пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно із пунктом 10 частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України один із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування.

Земельні спори особливий різновид спорів, що стосується земельних прав та інтересів громадян і організацій.

Згідно п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3, земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші).

Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що спори про відведення земельних ділянок, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права, отже цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, а пов'язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

З огляду на викладене, у справі відсутній публічно-правовий спір, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку місцевого самоврядування, а пов'язанні з реалізацією його права на землю в першу чергу, яке позивач вважає порушеними, тобто виникли із земельних відносин, і для яких встановлений інший судовий порядок вирішення - в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, даний спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції і повинен вирішуватись у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа: Управління Держгеокадастру у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії, щодо відведення земельної ділянки.

Роз'яснити ОСОБА_2 про належність розгляду справи місцевим судом загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства.

На ухвалу протягом пяти днів з дня її отримання до апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області може бути подано апеляційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання-після розгляду справи апеляційним судом, якщо ухвалу не буде скасовано.

Суддя Л.М. Новік