Справа № 537/3261/17
Суддя: Сьоря С. І.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження: 2-а/537/162/2017
Справа № 537/3261/17
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.10.2017 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Сьоря С.І, при секретарі Яворській А.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці Полтавської області в приміщенні Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області справу за адміністративним позовом фізичної особи ОСОБА_1 до Кременчуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправними дій, зобов»язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, відповідно до якого просить суд визнати протиправним рішення Кременчуцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №182 від 27.06.2017 року щодо відмови у призначенні їй пенсії за віком, зобов»язати відповідача призначити, виплачувати та індексувати їй пенсію за віком на підставах, визначених Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058, як непрацюючому пенсіонеру, в розмірі не нижче мінімальної пенсії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом з підвищенням пенсії в розмірі 25 % , з урахуванням змін в пенсійному законодавстві на визначений нею банківський рахунок пожиттєво, починаючи з 30.01.2017 року, постанову суду допустити до негайного виконання в повному обсязі боргу по пенсії на момент винесення рішення, покласти обовязок по забезпеченню виконання рішення на начальника Кременчуцького обєднаного Управлення пенсійного фонду України Полтавської області, зобовязати відповідача в місячний термін надати суду звіт про виконання рішення суду та стягнути витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 грн.

Свої вимоги мотивувала тим, що до 1998 року вона проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1. 24.12.1998 року вона виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в Державі Ізраїль. 22.06.2017 року її представник особисто звернувся до Кременчуцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області із заявою про призначення їй пенсії за віком, починаючи з 22.06.2017 року та додав до заяви документи в оригіналах та їх копіях, які необхідні для призначення пенсії за віком. Рішенням Кременчуцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 27.06.2017 року було відмовлено їй в призначенні пенсії за віком у звязку з відсутністю документів, які підтверджують її проживання (реєстрацію) в м. Кременчуці. Проте, вважає рішення протиправним, виходячи з наступного.

Вона є громадянином України, її страховий стаж складає 31 рік і відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» набула право на призначення пенсії за віком. Вказує на те, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії документами, які підтверджують, що особа не працює є трудова книжка. Відмова в призначенні пенсії суперечить положенням діючого законодавства та Конституції України. Окрім того, вказала на те, що відповідач зобов»язаний проводити індексацію пенсії за віком на загальних підставах, оскільки згідно ст.ст. 2,4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється у розмірі 103 %, пенсія підлягає обов»язковій індексації. З урахуванням фактичних обставин справи та щомісячного характеру здійснення спірних виплат, вважає, що позовні вимоги про призначення пенсії можуть бути задоволені з 30.01.2017 року. Зазначила, що виходячи із правової та соціальної природи пенсії, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов»язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. З урахуванням викладеного, просила позов задовольнити.

Позивачка до судового засідання не з»явилась, однак завчасно направила до суду заяву, відповідно до якої просить розглядати справу у її відсутність.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду заперечення, в яких зазначив, що 22.06.2017 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до управління із заявою про призначення позивачці пенсії за віком. 27.06.2017 року управлінням винесене рішення № 182, яким відмовлено позивачці в призначені пенсії за віком. Вказав, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, заява про призначення пенсії непрацюючим особам подається заявником особисто або через представника та безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі за місцем проживання (реєстрації). Окрім того, вищевказаним Порядком передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії) повинна пред»явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). Проаналізувавши надані представником позивача документи до управління було встановлено, що позивачкою не надано документів, які підтверджують її місце проживання (реєстрацію) в Україні. Вказав на те, що Кременчуцьке обєднане управління Пенсійного фонду України виплачує пенсію пенсіонерам тільки тим, що проживають (зареєстровані) у м.Кременчук, м.Комсомольськ, Кременчуцькому та Козельщинському районах. З урахуванням заперечень, управління просить відмовити позивачці у задоволенні позову.

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

У відповідності до ч.1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом , звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням , дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 КАС України передбачено, що до компетенції адміністративних судів віднесена перевірка чи вчинені дії суб»єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого : суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту ст. 159 КАС України вбачається, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 до виїзду на постійне місце проживання до держави Ізраїль, у період з 05.11.1997 року до 18.11.1998 року була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та наразі проживає за адресою: Держава Ізраїль АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією її закордонного паспорту.

З матеріалів справи вбачається, що 22 червня 2017 року представник позивачки звернувся до Кременчуцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області з заявою про призначення позивачці пенсії за віком та надав до даної заяви: свідоцтво про народження, свідоцтво посольства України в Державі Ізраїль про місце проживання, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, довідку з державної міграційної служби про документування закордонним паспортом, довідку з місця проживання в Україні, трудову книжку, заяву про призначення пенсії за віком з розпискою-повідомленням, заяву про виплату пенсії на банківський рахунок, довідку про номер облікової картки платника податків, довідку з єдиного державного реєстру, довідку про заробітну плату у «Дальморепродукт» за 1972 - 1973 р.р., довідку про заробітну плату у Далекосхідному морському пароплавстві за 1973-1977 р.р., свідоцтво про народження дітей, свідоцтво про шлюб, копію довіреності на представника .

Рішенням Кременчуцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області за № 182 від 27.06.2017 року позивачці відмовлено в призначені пенсії за віком.

Вказана відмова вмотивована тим, що пунктом 2.9 Порядку передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії) повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації ) та інше. Згідно з п.2.22 Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування; іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання. Проаналізувавши подані документи відповідач прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не подала документи, які підтверджують її місце проживання (реєстрації) в Україні.

Суд звертає увагу на те, що стосовно громадян, які виїхали на постійне проживання за кордон, визначено особливий порядок призначення і виплати пенсій.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України», документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про громадянство України», якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Як встановлено ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Виходячи із правової та соціальної природи пенсії, право громадянина на отримання пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Міжнародні договори між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалися.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення ст. 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

У відповідності до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 7 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону № 1058-ІV з урахуванням рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

Відсутність законодавчо встановленого механізму призначення пенсії у зв'язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлений статтею 46 Конституції України.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, у цій справі право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також Європейський суд з прав людини 12.07.2016 року ухвалив рішення у справі "Петриченко проти України", яким визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у звязку з тим, що у цій справі національні суди не розглянули доводи заявника з прямим посиланням на статтю 46 Конституції України про те, що розмір його пенсії був нижчим від встановленого у відповідний час прожиткового мінімуму. Європейський суд дійшов висновку, що, цілком проігнорувавши доводи заявника, навіть коли вони були конкретними, доречними та важливими, національні суди не дотримались свого зобовязання за пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обовязковими для виконання Україною відповідно до ст.46 Конвенції, суди при розгляді справ зобовязані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішення у справах «Пічкур проти України», «Петриченко проти України», як джерело права відповідно до ст.17 закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач, хоч і проживає постійно за кордоном, однак є громадянкою України, а тому має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Судом встановлено, що представник позивача звернувся до Кременчуцького обєднаного управління пенсійного фонду України Полтавської області про призначення пенсії, оскільки позивач виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, а останнім місцем її реєстрації була адреса: АДРЕСА_2, що територіально відноситься саме до Кременчуцького обєднаного управління пенсійного фонду України Полтавської області.

Отже, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що представник позивача звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії позивачці відповідно до встановленого порядку, а відповідачем було незаконно прийнято рішення про відмову у задоволенні заяви про призначення пенсії за віком.

Щодо дати, з якої необхідно зобов»язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається із позовної заяви, позивач просить зобовязати відповідача призначити та виплачувати їй пенсію за віком починаючи з 30.01.2017 року, при цьому обґрунтовує вказану вимогу тим, що відповідно до ч.1 ст.99 КАС України позовні вимоги про призначення пенсії можуть бути задоволені з 30.01.2017 року, так як позов подано 30.07.2017 року.

Між тим, відповідно до ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в ред. від 06.02.2017 року, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

У разі якщо при відстрочці часу призначення пенсії за віком не здійснюється підвищення розміру пенсії за неповний місяць страхового стажу, пенсія, обчислена відповідно до статті 29 цього Закону, призначається з дня, що настає за останнім днем повного місяця відстрочки часу виходу на пенсію, який враховано до страхового стажу.

Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Згідно ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в ред. від 06.02.2017 року нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Оскільки, як встановлено судом, пенсія за віком позивачу не призначалась та відповідно не нараховувалась, із заявою про призначення пенсії за віком позивач звернулась до відповідача 22.06.2017 року, тобто пізніше трьох місяців з дня досягнення нею пенсійного віку, то суд приходить до висновку, що необхідно зобовязати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком саме з 22.06.2017 року, тобто з дня звернення за пенсією, в зв»язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Ч.1 ст.257 КАС України передбачено, що у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб'єктів владних повноважень можуть бути покладені обов'язки щодо забезпечення виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зобовязати Кременчуцьке обєднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області подати в місячний строк звіт про виконання постанови суду, а підстав для покладення на начальника Кременчуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області обов»язку забезпечити виконання постанови суду не вбачається.

Згідно п.1 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць, а п.1 ч.2 ст.256 КАС України передбачено, що суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в постанові звернути до негайного виконання постанову у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, суд вважає за необхідне постанову в частині виплати пенсії у межах виплати суми пенсії за один місяць звернути до негайного виконання.

З урахуванням часткового задоволення позову, судові витрати, що понесені позивачем, підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцького обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 6, 12, 94, 159 163, 256, 257 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до Кременчуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправними дій, зобов»язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Кременчуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №182 від 27.06.2017 року щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1.

Зобов»язати Кременчуцьке об»єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком

починаючи з 22.06.2017 року із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, які передбачені чинним пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (ідентифікаційний код 40367050) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) - 640 грн. сплаченого судового збору.

Зобов»язати Кременчуцьке об»єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області протягом місяця з дня набрання постановою законної сили подати до Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області звіт про виконання постанови суду.

Постанова в частині виплати пенсії у межах виплати суми пенсії за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Харківського апеляційного адміністративного суду через Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області на протязі десяти днів з дня отримання копії постанови у повному обсязі з одночасним подання копії апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Суддя: С.І. Сьоря