Справа № 804/6874/17
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

804/6874/17

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА

24 жовтня 2017 р. справа 804/6874/17

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кальник В.В., перевіривши матеріали подання Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЯКС» про підтвердження адміністративного арешту майна платника податків, -

в с т а н о в и в:

24.10.2017р. о 11.10 год. Головне управління ДФС у Дніпропетровській області звернулося з поданням до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЯКС» та просить підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна відповідача, виходячи з вимог п.94.2 ст.94 Податкового кодексу України та ст.183-3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вивчивши зміст подання та додані до нього матеріали, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для залишення даного подання без руху та надання заявнику часу для усунення недоліків у відповідності до вимог ч. 3 ст.106 та ч. 4 ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України подання подається до суду першої інстанції протягом двадцяти чотирьох годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Водночас, у частині, що не врегульована ст.183-3 вказаного Кодексу, вимоги щодо подання визначаються загальними нормами, зокрема ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за правилами ч.3 ст.106 цього ж Кодексу встановлено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

При цьому за ст.5 Закону України «Про судовий збір» заявник не віднесений до категорії органів, які звільнені від сплати судового збору.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання суб’єктом владних повноважень адміністративного позову немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який з 01.01.2017р. становить 1600 грн.

Таким чином, з аналізу наведених вище норм вбачається, що подання Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, передбачене ст.183-3 Кодексу адміністративного судочинства України є об’єктом справляння судового збору за загальними правилами, визначеними нормами Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України «Про судовий збір».

Аналогічна позиція щодо того, що подання є об’єктом справляння судового збору узгоджується із позицією Вищого адміністративного Суду України, викладеній у постанові Пленуму Вищого адміністративного Суду України «Про судову практику застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 8 липня 2011р. № 3674-УІ «Про судовий збір» від 05.02.2016р. № 2.

Як встановлено судом, із доданих до подання документів, заявник не додав до подання оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 1600 грн. в порушення вимог ч.3 ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України та ст.4 Закону України «Про судовий збір».

Натомість, у прохальній частині подання Головного управління ДФС у Дніпропетровській області міститься клопотання останнього про відстрочення управлінню сплати судового збору до ухвалення судового рішення по даному поданню.

Розглянувши зазначене клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Питання про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати регулюється Законом України "Про судовий збір". Так, положеннями статті 8 зазначеного Закону передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

У відповідності до частини першої статті 88 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що єдиною підставою для звільнення, розстрочки, відстрочки від сплати судового збору є незадовільний майновий стан сторони, тобто фізичної або юридичної особи. Звільнення сторони від сплати судового збору є правом, а не обов'язком суду. При цьому, клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене у позовній заяві, яка подаються до суду, або окремим документом.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади.

У зв'язку із цим обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення, розстрочення чи відстрочення від такої сплати.

Разом з тим, заявником не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин того, що його майновий стан перешкоджає сплаті судового збору за подане ним подання у встановленому законом порядку.

Згідно Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України "Про судовий збір" від 23 січня 2015 року №2 доведено до відома суддів результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України "Про судовий збір". У роз'ясненні зазначено, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати. Таке ж право мають і бюджетні установи. Водночас якщо ці бюджетні установи діють як суб’єкти владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи не є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати.

Суд звертає увагу, що у Прикінцевих положеннях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" №484-VIII від 22 травня 2015 року, Кабінет Міністрів України зобов’язав забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору.

З урахуванням вищезазначеного, сплата судового збору є обов’язком заявника, а тому зловживання правом на звільнення, відстрочку чи розстрочку від його сплати є неприпустимим.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявник за подання до адміністративного суду подання повинен сплатити судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі недотримання вимог частини третьої цієї статті суд повідомляє про це заявника та надає йому строк, але не більше ніж 24 години, для усунення недоліків.

За викладеного, суд приходить до висновку, що заявником зазначене подання подано без дотримання вимог ч.3 ст.106 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому дане подання слід залишити без руху з наданням відповідного терміну для усунення недоліків по сплаті судового збору на підставі ч. 1 ст.108 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням терміну, визначеного ч.4 ст.183-3 цього Кодексу.

Керуючись ч. 3, ч.4 ст.183 – 3, ч.3 ст.106, ч.1 ст.108, ст.ст. 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в:

Подання Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЯКС» про підтвердження адміністративного арешту майна платника податків – залишити без руху.

Ухвала суду може бути оскаржена та набирає законної сили у строк та в порядку визначеному ст.183 – 3, ст.186 і 254 КАС України.

Суддя В.В. Кальник