Справа № 809/1797/16
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/7865/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Бруновської Н.В. та Улицького В.З.,
з участю секретаря судового засідання - Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):
від позивача Дем`янів І.М.;
від відповідачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.06.2017р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України та Міністра оборони України про визнання бездіяльності протиправною і скасування наказу про звільнення з військової служби у запас,-

В С Т А Н О В И Л А:

01.12.2016р. позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, в якому, із урахуванням остаточно сформульованих позовних вимог, просив поновити строк звернення до суду; визнати протиправною бездіяльність Міністра оборони України щодо ненадання йому відповіді на звернення, непроведення службового розслідування та незобов`язання службових осіб Міністерства оборони України та командування Повітряних Сил Збройних Сил України представити необхідні документи для присвоєння йому чергових звань за час вимушеного прогулу; визнати протиправною бездіяльність Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України щодо ненадання йому відповіді на звернення, непроведення службового розслідування та незобов`язання службових осіб командування Повітряних Сил Збройних Сил України представити необхідні документи для присвоєння йому чергових звань за час вимушеного прогулу; скасувати п.2 наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 385 від 27.06.2016р. про звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я (а.с.5, 9-11).

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.06.2017р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.190-195).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_3 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким заявлений позов задоволити у повному обсязі (а.с.223, 234).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час вирішення спору судом не враховані приписи ст.8 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно яких при поновленні особи на військовій службі за рішенням суду, крім зарахування до стажу військової служби вимушеного прогулу, необхідно провести присвоєння чергових військових звань за весь час вимушеного прогулу.
Також суд розглянув справу упереджено та необ`єктивно, при цьому не витребував необхідні докази по справі від відповідачів.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, позивача на підтримання поданої скарги, заперечення представників відповідачів, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, постановою Замостянського районного суду м.Вінниці від 21.04.2006р. по справі № 2а-476/06 визнано незаконним наказ заступника Міністра оборони України командувача Військово-Повітряних Сил України (по особовому складу) № 0320 від 09.08.2000р. про звільнення ОСОБА_3 з військової служби за станом здоров`я та зобов`язано поновити його на військовій службі (а.с.146).
На виконання постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.01.2015р. наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) № 233 від 05.06.2015р. скасовано п.2 наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) № 593 від 06.09.2011р. та поновлено капітана ОСОБА_3 на військовій службі відповідно до п.1 наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) № 593 від 06.09.2011р. (а.с.177, 178).
17.08.2015р. командиром Військової частини НОМЕР_1 видано наказ (по стройовій частині) № 159 про прийняття капітаном юстиції ОСОБА_3 справ та посади помічника командира полку з правової роботи - начальника юридичної групи; підставою прийняття такого наказу слугували наказ Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) № 345 від 11.08.2015р. та рапорт капітана юстиції ОСОБА_3 про прийняття посади помічника командира полку з правової роботи - начальника юридичної групи Військової частини НОМЕР_1 .
У подальшому позивач ОСОБА_3 проходив службу на посаді помічника командира полку з правової роботи - начальника юридичної групи Військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 385 від 27.09.2016р. капітана юстиції ОСОБА_3 , помічника командира полку з правової роботи начальника юридичної групи Військової частини НОМЕР_1 , звільнено з військової служби у запас за п.«б» ч.7 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (за станом здоров`я) (а.с.143).
28.11.2016р. позивач ОСОБА_3 скерував до Міністра оборони України скаргу, в якій повідомив, що протягом 15 років перебував у вимушеному прогулі через протиправні дії попереднього керівництва Повітряних Сил Збройних Сил України, через що просив провести перевірку законності його вимог щодо присвоєння чергових військових звань за час вимушеного прогулу. Крім того, повідомив про готовність надати належні документи щодо законності його вимог під час проведення службового розслідування (а.с.107).
Також 30.11.2016р. позивач ОСОБА_3 скерував до Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України скаргу, в якій повідомив, що протягом 15 років перебував у вимушеному прогулі через протиправні дії попереднього керівництва Повітряних Сил Збройних Сил України, через що просив провести перевірку законності його вимог щодо присвоєння чергових військових звань за час вимушеного прогулу. Крім того, повідомив про готовність надати належні документи щодо законності його вимог під час проведення службового розслідування (а.с.111).
За результатами розгляду вказаних скарг на адресу позивача були скеровані наступні відповіді:
за дорученням Міністра оборони України за вих. № 350/104/3792 від 14.12.2016р. 16.12.2016р. (а.с.103, 108-109);
за дорученням Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України за вих. № 350/104/3799 від 15.12.2016р. 15.12.2016р. (а.с.103, 112-113).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що скарги ОСОБА_3 розглянуті відповідачами із дотриманням вимог Закону України «Про звернення громадян». Також під час розгляду скарг позивача не виникало підстав для призначення і проведення службового розслідування.
Стосовно вимог про скасування наказу про звільнення з військової служби у відставку судом враховано те, що штатні посади, які обіймав позивач до звільнення та після поновлення на військовій службі, відповідали штатно-посадовій категорії /ШПК/ «капітан», тому фактичне військове звання ОСОБА_3 відповідало штатній категорії посади, через що підстави для присвоєння позивачу чергового військового звання за час вимушеного прогулу є відсутніми.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам справи.

Розглядувані правовідносини в частині розгляду скарг ОСОБА_3 регламентуються приписами Закону України «Про звернення громадян» (в редакції, чинній на момент звернення до суду).
Відповідно до ст.18 вказаного Закону громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
Згідно ст.19 вказаного Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Приписами ст.20 наведеного Закону передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідачами згідно вимог чинного законодавства були скеровані для належного розгляду скарги позивача уповноваженій особі, до компетенції якої входить вирішення питань, порушених у таких зверненнях.
Зокрема, подана на адресу Міністра оборони України скарга позивача від 28.11.2016р. начальником відділу по роботі з громадянами та доступу до публічної інформації Департаменту інформаційно-організаційної роботи та контролю Міністерства оборони України направлена 01.12.2016р. для опрацювання начальнику адміністративного управління Генерального штабу ЗС України (а.с.106). У подальшому начальником адміністративного управління Генерального штабу Збройних Сил України 05.12.2016р. вказана скарга скерована Командувачу Повітряних Сил Збройних Сил України, який, в свою чергу, направив її на розгляд командиру ПвК «Захід» (а.с.104, 105).
За результатами розгляду скарг позивача відповідачами надані відповіді на всі поставлені ним питання.
Факт надання відповіді у встановлені законом терміни стверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, копією розносної книги (реєстру) Кадрового центру Повітряних Сил Збройних Сил України та Військової частини НОМЕР_2 , реєстрові номери записів 1442 та 1450 (а.с.102-103).
Окрім цього, згідно довідки Військової частини НОМЕР_3 № 350/145/448пс від 07.04.2017р. листи за вихідними № 350/104/3792 від 14.12.2016р. та № 350/104/3799 від 15.12.2016р. у встановленому порядку були передані Державному підприємству «Укрпошта», 7 відділення поштового зв`язку м.Вінниці відповідно до договору № 10-72-1297 від 16.09.2016р. (а.с.101).
При цьому, колегія суддів враховує, що нормами Закону України «Про звернення громадян» не встановлено обов`язку суб`єкта, уповноваженого на розгляд звернення, направляти рішення за результатами розгляду скарги з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Таким чином, відповідачами правомірно розглянуті скарги позивача від 28.11.2016р. та від 30.11.2016р. в порядку Закону України «Про звернення громадян»; за результатами їх розгляду позивачу скеровані в установленому порядку відповіді № 350/104/3792 від 14.12.2016р. та № 350/104/3799 від 15.12.2016р., при цьому розгляд скарг здійснено уповноваженими суб`єктами та з дотриманням установлених законом строків.

Спірні правовідносини у частині проведення службового розслідування регулюються нормами Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затв. Законом України № 551-XIV від 24.03.1999р., та приписами Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затв. наказом Міністра оборони України № 82 від 15.03.2004р.
Відповідно до ст.84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Згідно з п.1.2 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затв. наказом Міністра оборони України № 82 від 15.03.2004р., службове розслідування проводиться у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду; невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичної сили, зброї або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільного населення; порушення правил несення вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити тяжкі наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.

Виходячи з наведеного, приймаючи до уваги невстановлення під час розгляду скарг позивача від 28.11.2016р. та від 30.11.2016р. будь-яких порушень його прав та інтересів зі сторони посадових осіб Міністерства оборони України та командування Повітряних Сил Збройних Сил України, у відповідачів не виникала потреба уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.
Окрім цього, призначення службового розслідування є правом, а не обов`язком відповідачів, через що такі питання вирішуються ними в межах наданих їм дискреційних повноважень.
Разом з тим, причини відмови у призначенні службового розслідування за скаргами позивача наведені відповідачами у наданих відповідях № 350/104/3792 від 14.12.2016р. та № 350/104/3799 від 15.12.2016р., їх детальне та чітке обґрунтування викладено під час судового розгляду.

В частині решти позовних вимог колегія суддів враховує, що відповідно до ст.8 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання.
Згідно ч.5 ст.5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» присвоєння та позбавлення військових звань, пониження та поновлення у військовому званні військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, переатестація осіб, які мають спеціальні звання або класні чини, для присвоєння військових звань здійснюються в порядку, визначеному статутами Збройних Сил України, положеннями про проходження військової служби, положеннями про проходження громадянами України служби у військовому резерві.
Пунктом 49 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затв. Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008р., передбачено, що військові звання присвоюються військовослужбовцям персонально, послідовно, з урахуванням посади, яку вони займають, та інших умов, передбачених цим Положенням.
Чергові військові звання присвоюються військовослужбовцям, у яких закінчився строк вислуги в попередньому військовому званні та призначених на посади, за якими штатом (штатним розписом) передбачені військові звання вище тих, що вони мають (п.55 згаданого Положення).

Як достовірно з`ясовано під час судового розгляду справи, в період з 09.08.2000р. по 06.07.2015р. позивач ОСОБА_3 перебував у вимушеному прогулі у зв`язку із незаконним звільненням з військової служби. У вказаний період він не перебував на військовій службі та не мав статусу військовослужбовця.
Після поновлення позивача на військовій службі 17.08.2015р. командиром Військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 159 про прийняття капітаном юстиції ОСОБА_3 справ та посади помічника командира полку з правової роботи - начальника юридичної групи.
Тобто, з 17.08.2015 капітан юстиції ОСОБА_3 прийняв посаду помічника командира полку з правової роботи - начальника юридичної групи військової частини НОМЕР_1 , та до моменту звільнення на постійній основі виконував свої посадові обов`язки на вказаній посаді.
Підтвердженням наведеного також слугує постанова Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.12.2015р. у справі № 809/2609/15 та постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016р. (а.с.163-170).

Таким чином, оскільки штатна категорія посади, яку займав ОСОБА_3 до звільнення у 2000 році, відповідала ШПК «капітан», а посада, яку обіймав ОСОБА_3 після поновлення на військовій службі у 2015 році «помічник командира Військової частини НОМЕР_1 з правової роботи - начальник юридичної групи» згідно штату № 14/278 цієї військової частини також відповідає званню «капітан юстиції» (а.с.144), тому фактичне військове звання позивача відповідало штатній категорії посади, яку ОСОБА_3 займав до звільнення, через що правові підстави для присвоєння позивачу чергового військового звання за час вимушеного прогулу є відсутніми.

Окрім цього, наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) № 385 від 27.09.2016р. позивача звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я. Підставами для видання наказу по особовому складу щодо звільнення ОСОБА_3 є його рапорт від 03.08.2016р. з клопотанням про звільнення з військової служби у запас та надані ним документи, які підтверджують підстави звільнення, а саме свідоцтво про хворобу № 361/3 від 25.05.2016р., затверджене Військово-лікарською комісією Західного регіону 03.06.2016р.
Перед виданням цього наказу проведено обчислення вислуги років на пенсію, з якою ОСОБА_3 погодився і не мав заперечень, командиром Військової частини НОМЕР_1 проведено бесіду з позивачем на предмет звільнення, під час якої позивач особисто висловив бажання звільнитись з військової служби у запас за станом здоров`я.
Таким чином наказ Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) № 385 від 27.09.2016р. про звільнення ОСОБА_3 з військової служби виданий в межах компетенції, законно, обґрунтовано, не містить жодних положень, що порушують права позивача.
При цьому, наказ про звільнення жодними чином не вплинув на отримання позивачем чергових військових звань, оскільки не є похідним від реалізації позивачем свого потенційного права на отримання чергових військових звань.
З огляду на викладене, станом на час надання відповідей на скарги ОСОБА_3 , так і під час судового розгляду справи, підстави для скасування наказу щодо звільнення позивача з військової служби у запас за станом здоров`я є відсутніми.

Також апеляційному суду не надано переконливих доказів про те, що судом першої інстанції розгляд справи здійснювався упереджено та необ`єктивно, а тому твердження апелянта в цій частині слід вважати голослівними.

Окрім цього, покликання позивача ту обставину, що посада помічника командира Військової частини НОМЕР_4 з правової роботи-начальник юридичної групи передбачала військове звання «майор», колегія суддів відхиляє, оскільки позивач ОСОБА_3 вказану посаду не обіймав; наведені твердження ним не покладалися у підстави заявлених позовних вимог, що стверджується змістом поданої позовної заяви (а.с.5, 9-11).

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що не підлягає до задоволення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстави для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.06.2017р. в адміністративній справі № 809/1797/16 залишити без задоволення, а вказану постанову суду без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
В. З. Улицький