Справа № 401/676/17 (2-а/401/79/17)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 жовтня 2017 рокусправа № 401/676/17 (2-а/401/79/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідачів: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 липня 2017 року

у справі № 401/676/17(2-а/401/79/17)

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Світловодської міської ради Кіровоградської області, Державної казначейської служби України

про скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Світловодської міської ради Кіровоградської області, Державної казначейської служби України, в якому просив:

скасувати рішення комісії Світловодського управління соціального захисту населення від 02.09.2016 про відмову позивачу в нарахуванні субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

зобов'язати Управління соціального захисту населення Світловодської міської ради Кіровоградської області призначити позивачу субсидію за адресою АДРЕСА_1, відповідно до Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №848 від 21.10.1995 зі змінами та доповненнями.

відшкодувати позивачу за матеріальні та моральні збитки за рахунок держави 50000 грн., на підставі ст.. 56 Конституції України

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням комісії від 02.09.2016 Управлінням соціального захисту населення Світловодської міської ради Кіровоградської області відмовлено позивачу в нарахуванні субсидії у зв'язку з тим, що у позивача відсутній договір найму (оренди) житла, в якому він проживає, а саме: АДРЕСА_1. Позивач такі дії відповідача вважає протиправними, оскільки він є власником вказаної квартири, та проживає там, а тому хоче оформити субсидію, на що має право, передбачене законодавством, з огляду на скрутне матеріальне становище та дохід, який не покриває витрати на житлово-комунальні послуги. Внаслідок відмови в наданні субсидії позивачеві заподіяно моральної шкоди, оскільки без субсидії він не в змозі оплатити комунальні послуги, що призвело до відключення у його квартирі електроенергії та неможливості здійснювати опалення квартири взимку.

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.07.2017 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не є суб'єктом отримання субсидії, оскільки не відноситься до жодної категорії осіб, визначених п. 6 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №848 від 21.10.1995, відповідно рішення Управління соціального захисту населення Світловодської міської ради Кіровоградської області щодо відмови йому у призначенні субсидії повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Перешкод у реєстрації місця проживання позивача у квартирі, що є його особистою приватною власністю, немає, відтак право на отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг залежить виключно від його власної волі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники сторін у судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, з 01.12.1997 відповідач - ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2. За місцем реєстрації не проживає, кімната по технічним та санітарним нормам не придатна для житла, так як в ній відсутнє опалення та електропроводка, що підтверджується довідкою КП «Добробут» від 11.08.2016 (а.с. 10).

Разом з цим згідно договору купівлі - продажу від 12.01.1996 ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1. (а.с. 7-8).

В даній квартирі позивач фактично проживає без реєстрації, зареєстровані особи за даною адресою відсутні.

30.08.2016 ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Світловодської міської ради з заявою про призначення йому житлової субсидії на відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг квартири АДРЕСА_1. (а.с. 25).

Звернення ОСОБА_1 було предметом розгляду 02.09.2016 комісії з розгляду питань, пов'язаних з над ланям населенню субсидій на відшкодування ЖКП, придбання скрапленого газу, твердого та пічного побутового ( рідкого) палива , державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям та включенням до ЄДАРП для відшкодування пільг, та з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

За результатами розгляду заяви комісією винесено рішення від 02.09.2016, згідно якому ОСОБА_1 не має права на призначення субсидії на житлово-комунальні послуги у квартирі за адресою АДРЕСА_1. (а.с. 77-82) з огляду на вимоги Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №848 від 21.10.1995 та відсутність у заявника договору найму (оренди) на зазначене житлове приміщення.

Виходячи з фактичних обставин справи, норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд не погоджується з судом першої інстанції про правомірність оскаржуваного рішення комісії.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції вірно виходив з того, що субсидія, яку позивач просив призначити, - це цільова адресна допомога громадянам, що надається державою за рахунок коштів бюджету для відшкодування витрат, зокрема, на оплату житлово-комунальних послуг.

Порядок та умови надання субсидій врегульовано Положенням про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848.

Відповідно до вказаного Положення в редакції на час звернення позивача із відповідною заявою від 20.08.2016, це Положення визначає умови призначення та порядок надання громадянам щомісячної адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату управління багатоквартирним будинком, користування житлом або його утримання та комунальних послуг (водо-, тепло-, газопостачання, водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот), а також один раз на рік субсидії готівкою на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива.

Право на отримання адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, а також субсидії готівкою на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива (далі - субсидія) поширюється на громадян, які проживають у житлових приміщеннях (будинках), в частині оплати ними користування житлом; утримання житла; управління багатоквартирним будинком, комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива (п.2 Положення).

Відповідно до п.3 цього Положення призначення субсидій та контроль за їх цільовим

використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення).

За правилами п.4 Положення субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги, скраплений газ, тверде та рідке пічне побутове паливо у межах соціальної норми житла та соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами і обсягом визначеного Кабінетом Міністрів України обов'язкового відсотка платежу.

У разі призначення субсидії пільги з оплати житлово-комунальних послуг та придбання твердого палива і скрапленого газу особам, які зареєстровані (фактично проживають) у житловому приміщенні (будинку), у період її отримання не нараховуються. Інформація про зазначених осіб подається підприємствам - виробникам/виконавцям житлово-комунальних послуг та вноситься до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.

За правилами п.15 Положення громадянам, які проживають у приватних будинках, квартирах чи кімнатах, субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг надається шляхом перерахування коштів на рахунок підприємств, що надають комунальні послуги, а субсидія для відшкодування витрат на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива за бажанням громадян виплачується відділеннями поштового зв'язку чи перераховується на їх рахунок в банківській установі.

Відповідно до п.6 Положення, на який посилається відповідач, субсидія призначається одній із зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб.

В окремих випадках на підставі рішення районної, районної у мм. Києві і Севастополі держадміністрації та виконавчого органу міської і районної ради або утвореної ними комісії та акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства субсидія може призначатися особі, яка не зареєстрована, але фактично проживає у житловому приміщенні (будинку) на підставі договору найму (оренди) житла (далі орендар), якщо їй нараховується плата за житлово-комунальні послуги, або індивідуальним забудовникам, будинки яких не прийняті в експлуатацію.

Отже, за вказаним Положенням право на призначення субсидії мають громадяни (сім'ї), які проживають у житлових приміщеннях (будинках), у яких розмір плати за житлово-комунальні послуги у межах норм споживання (норми дивіться нижче), з урахуванням пільг, перевищує обсяг визначеного Кабінетом Міністрів України обов'язкового платежу.

При цьому розмір обов'язкового платежу визначається для кожного домогосподарства індивідуально в залежності від сукупного доходу.

За загальним правилом згідно цьому Положенню субсидія призначається особі, яка зареєстрована у будинку (квартирі) та на яку відкрито особові рахунки по сплаті за житлово-комунальні послуги.

В окремих випадках згідно вказаному Положенню на підставі рішення місцевого органу влади або утвореної ними комісії та акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства субсидія може призначатися особі, яка не зареєстрована, але фактично проживає у житловому приміщенні (будинку) на підставі договору найму (оренди) житла , якщо їй нараховується плата за житлово-комунальні послуги, або індивідуальним забудовникам, будинки яких не прийняті в експлуатацію.

Виходячи з наведених норм, відповідач вважає, що недотримання такої умови для призначення субсидії як є факт реєстрації особи у відповідному житловому приміщенні або наявність договору найму (оренди) при фактичному проживанні у житловому приміщенні, позбавляє особу права на призначення субсидії.

Апеляційний суд не погоджується з такими доводами.

В даному випадку позивач є власником житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1, в якому фактично проживає (тобто володіє і користується), але не зареєстрований, і саме за вказаною адресою позивачеві нараховується плата за житлово-комунальні послуги, відкрито особові рахунки по сплаті за житлово-комунальні послуги, що підтверджено поданими позивачем документами, відповідачем не спростовано. За місцем реєстрації позивача субсидія не призначалась.

Приймаючи до уваги, що належне позивачеві на праві власності житлове приміщення,в якому позивач фактично проживає, і житлове приміщення, в якому він зареєстрований, знаходяться на одній території адміністративно-територіальної одиниці, позивач вірно звернувся для призначення субсидії до відповідача як законодавчо визначеного структурного підрозділу з питань соціального захисту населення відповідно до п. 13 Положення та подав передбачені цим же пунктом документи (заяву про призначення житлової субсидії та декларацію про доходи і витрати осіб, які

звернулися за призначенням житлової субсидії, за встановленими формами; довідки про доходи - у разі зазначення в декларації інших отриманих доходів, інформація про які відсутня у ДФС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування, і відповідно до законодавства не може бути отримана за запитом структурного підрозділу з питань соціального захисту населення у порядку, встановленому цим Положенням; договір найму (оренди) житла (за наявності).

При цьому забороняється вимагати від громадян документи, що не передбачені цим Положенням.

Відповідно до цього ж п.13 Положення для нарахування субсидії можуть використовуватися відомості про доходи та розміри платежів у вигляді списків, довідок, даних на електронних носіях інформації, одержаних від служб зайнятості населення, житлово-експлуатаційних організацій, житлово-будівельних (житлових) кооперативів, об'єднань співвласників багатоквартирного будинку, організацій, що надають житлово-комунальні послуги та здійснюють нарахування плати за житлово-комунальні послуги за договорами з підприємствами (інформаційно-обчислювальні центри, розрахункові центри, центри нарахування плати за житлово-комунальні послуги тощо).

У разі відсутності відомостей про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб субсидія призначається на підставі рішення районної, районної у мм. Києві і Севастополі держадміністрації та виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її створення)

ради або утвореної ними комісії та акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства виходячи з кількості осіб, зазначених у декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії. На підставі такого рішення підприємства-виробники (виконавці) житлово-комунальних послуг нараховують плату за послуги виходячи з кількості осіб, яким призначено субсидію.

Структурні підрозділи з питань соціального захисту населення мають право робити запити та безоплатно отримувати у строк до 15 календарних днів від ДФС, Державтоінспекції, інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, суб'єктів господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об'єктів нерухомого майна, вищих навчальних закладів, фондів соціального страхування інформацію, необхідну для призначення субсидій та проведення перевірок достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за призначенням субсидій.

У разі подання документів, передбачених цим пунктом, у неповному обсязі субсидія призначається за умови надходження протягом місяця з дня подання (відправлення) заяви усіх необхідних документів.

Рішення про призначення (непризначення) субсидії приймається протягом десяти днів після подання заяви та отримання відомостей, визначених абзацами восьмим - дванадцятим цього пункту.

Пунктом 5 Положення встановлено випадки, коли субсидія не призначається, а саме: якщо будь-хто із зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб (осіб, які фактично проживають), яким нараховується плата за житлово-комунальні послуги, протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням субсидії (призначенням субсидії без звернення) здійснив купівлю земельної ділянки, квартири (будинку), автомобіля, транспортного засобу (механізму), будівельних матеріалів, інших товарів довгострокового вжитку або оплатив послуги (одноразово) з будівництва, ремонту квартири (будинку) або автомобіля, транспортного засобу (механізму), телефонного (в тому числі мобільного) зв'язку, крім житлово-комунальних послуг у межах

соціальної норми житла та соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами та медичних послуг, пов'язаних із забезпеченням життєдіяльності, на суму, яка на дату купівлі (оплати) перевищує 50 тис. гривень.

За приписами п. 5-1 Положення виходячи з конкретних обставин, що склалися, на підставі рішень районних, районних у містах Києві і Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад або утворених ними комісій структурні підрозділи з питань соціального захисту населення можуть призначати субсидії, як виняток, у разі наявності умов, зазначених у пункті 5 цього Положення. Рішення про призначення (непризначення) субсидії в таких випадках приймається на підставі акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства.

Ні вказаними пунктами, ні іншими нормами вказаного Положення не встановлено в якості підстави для позбавлення права особи на призначення субсидії відсутність реєстрації за місцем фактичного проживання у квартирі (житловому будинку), належній цій особі на праві власності, при тому, що таке фактичне проживання виключає сам факт укладення власником, як користувачем, договору оренди (найму) вказаного житлового приміщення.

Апеляційний суд з цього приводу також вважає за необхідне застосувати положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», який має пріоритет над нормами Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848.

Статтею 2 цього Закону задекларована свобода пересування та вільний вибір місця проживання в Україні.

Відповідно до ч.2 ст.2 вказаного Закону реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За визначенням в ст.3 Закону місце проживання - житло, розташоване на території

адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до ст.6 Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без

громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов'язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Отже сама по собі відсутність реєстрації місця фактичного проживання позивача за адресою АДРЕСА_1, не може бути підставою для позбавлення позивача права на субсидію за вказаним місцем фактичного проживання.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що наведеним Положенням визначено право на отримання адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, громадян, які проживають у житлових приміщеннях (будинках) (п.2 Положення), твердження, що позивач не є суб'єктом отримання субсидії, оскільки не відноситься до жодної категорії осіб, визначених п. 6 Положення, є помилковим, внаслідок чого, керуючись ч.3 ст.2 КАС України, апеляційний суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржуване рішення від 02.09.2016, відповідач діяв не у відповідності до норм законодавства, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, внаслідок чого вказане рішення є протиправним, підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог про зобов'язати Управління соціального захисту населення Світловодської міської ради Кіровоградської області призначити позивачу субсидію за адресою АДРЕСА_1, апеляційний суд вважає, що ці позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на те, що повноваження щодо прийняття відповідного рішення за результатами розгляду заяви позивача, поданих ним документів, а також виходячи з конкретних обставин, що склалися, віднесено до виключної компетенції відповідача як законодавчо визначеного органу з питання призначення субсидій.

Відповідно до Рекомендацій № К(80)2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятим Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 термін «дискреційне повноваження» означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Отже, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з'ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Таким чином, прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями відповідача, втручання до яких з боку суду є неприпустимим, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

За наведених обставин апеляційний суд вважає за необхідне скористатися правом, наданим ч.2 ст.11 КАС України, та частково задовольнити позовні вимоги шляхом зобов'язання відповідача прийняти рішення за наслідками розгляду заяви позивача від 30.08.2016 з урахуванням висновків суду.

Стосовно вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд не вбачає підстав для їх задоволення.

За правилами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4).

При цьому, зважаючи на характер спору, позивач не звільнений від обов'язку по доведенню позовних вимог про стягнення суми на відшкодування моральної шкоди, як це передбачено ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проте, в даному випадку позивачем під час розгляду даної справи заподіяння моральної шкоди з боку відповідача належним чином не доведено.

Наведені доводи позивача за відсутності певних, належних доказів, не можуть бути свідченням заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Також позивачем не визначено та не обґрунтовано, з чого позивач виходив, оцінюючи розмір грошового відшкодування - 50000,00 грн.

Тобто, позивачем не доведено спричиненої відповідачем моральної шкоди за наведеними вище критеріями їх оцінки, а тому вимоги позивача у цій частині не підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції під час розгляду справи неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, що відповідно до ст.202 КАС України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 липня 2017 року у справі №401/676/17(2-а/401/79/17) скасувати, прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Світловодського управління соціального захисту населення від 02.09.2016 про відмову позивачу в нарахуванні субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Світловодської міської ради Кіровоградської області прийняти рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 30.08.2016 з урахуванням висновків суду.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко