Справа № 813/2314/17
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2017 року справа № 813/2314/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді - Гулкевич І.З.,

секретар судового засідання Іванес Х.О.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Гурняк О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся у Львівський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.06.2017 року про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 95403,34 (дев'яносто п'ять тисяч чотириста три гривні 34 коп.) грн.

Позовні вимоги обґрунтовано безпідставністю прийнятого податкового повідомлення-рішення, оскільки оплата в сумі 8180,0 дол. США, яка здійснена 15.05.2014 р., не підтверджується первинними документами, а також сплив строк давності застосування до позивача суми грошових зобов'язань.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просить позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю з тих підстав, що позивачем не підтверджено відсутності оплати 8180,0 дол. США, яка здійснена 15.05.2014р., а також податковим органом заявлено про те, що не сплив строк давності застосування до позивача суми грошових зобов'язань.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Головне управління ДФС у Львівській області провело документальну планову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 року», про що складено акт від 06 червня 2017 року №672/13-01-13-07/НОМЕР_1 (надалі - акт перевірки).

За результатами перевірки встановлено порушення позивачем:

- ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.94 №185/94-ВР із змінами та доповненнями, по контракту від 19.08.2014р. №19/08 з нерезидентом «POL-EXPORT».

- ст. 5 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.94 №185/94-ВР із змінами та доповненнями, а саме: не була перерахована до Державного бюджету України позитивна курсова різниця, яка виникла в результаті повернення валютних коштів по контракту від 19.08.2014р. №19/08 з нерезидентом «POL-EXPORT» в розмірі 6211,50 грн.

- ст.7 Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 від 19.02.1993р. «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» із змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено порушення резидентом порядку розрахунків в іноземній валюті в розмірі 95403,34 грн.».

На підставі акта перевірки податковим органом прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 19.06.2017р. про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 95403,34 (дев'яносто п'ять тисяч чотириста три гривні 34 коп.) грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням - рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

20 лютого 2014 року між фірмою «Belwood Foods Ltd.» (Великобританія), як Продавцем, та ФОП ОСОБА_3, як Покупцем, укладено Договір купівлі-продажу №20/2.

Згідно п.п.1.1 п.1 Договору Продавець зобов'язується продати Покупцю птицю, м'ясо птиці, її субпродукти, м'ясо птиці механічної обвалки (ММО) та, якщо буде потрібно, інші товари, подальшому Товар, а Покупець зобов'язується оплатити його на умовах цього Договору.

Відповідно до п.п.4.4 п.4 Договору загальна сума по цьому Договору складає 500000 доларів США. Як вказано в п.п.5.1 п.5 Договору Покупець повинен зробити попередню та післяоплату вартості товару шляхом банківського переказу. Гроші повинні бути зараховані на рахунок Продавця до того, як вантажівка прибуде до місця навантаження.

Судом встановлено, що передоплата товару була здійснена позивачем, що засвідчується звітом про дебетові і кредитові операції по рахунку НОМЕР_2 «ОСОБА_3 підприємець» з 01.01.2014 р по 31.03.2014 р.

Натомість, відповідач стверджує, що оплата позивачем поставленого товару була здійснена не в повному обсязі, оскільки існує різниця на суму 8180 дол. США, яка оплачена позивачем готівкою 15.05.2014 р.

Свої доводи податковий орган обґрунтовує тим, що ним була отримана відповідь з Львівської митниці ДФС Державної фіскальної служби України від 19.05.2017 року №719/7/13-70-19/41 з додатками. Одним із додатків є інвойс №Bel 2137/14 від 12.03.2014 року від контрагента позивача - фірми «Belwood Foods Ltd.» (Великобританія), в якому сума до оплати дорівнює 19116,12 дол. США.

Водночас, позивач оплатив інвойс №Bel 2137/14 від 12.03.2014 року на суму 10933,52 доларів США. Тому, різниця між наведеними сумами становить 8182,26 дол. США, які митний орган орган трактує як 8180,00 дол. США.

Крім того, у листі від 19.05.2017 року №719/7/13-70-19/41 Львівська митниця ДФС Державної фіскальної служби зазначила: «Як випливає з отриманих документів «BELWOOD FOODS Ltd.» підтвердило автентичність наданих до митного оформлення документів, зокрема, інвойсу №BEL2137/14, CMR №54163 від 12.03.2014 та сертифікату про походження товару загальної форми №РА1789118 від 12.03.2014. Разом з тим, як зазначено «BELWOOD FOODS Ltd.» у своєму листі на адресу HM Revenue and Customs, фактично ними був завантажений та відправлений вантаж, що включав стандартний товар та частку товару вищої якості та вищої фактурної вартості. «BELWOOD FOODS Ltd.» визнають, що інвойс №BEL2137/14, відповідно до якого фактично був проданий товар, був виставлений та оплачений в сумі 19116,12 дол. США, що підтверджується наданою банківською випискою.

Таким чином, митною вартістю партії товарів, що переміщувалися CMR №54163 від 12.03.2014 та інвойс №BEL2137/14 від 12.03.2014 фактично сплачена сума коштів - 19116,12 дол. США з урахуванням транспортних витрат у сумі 1130 Євро.

Разом з тим, позивач 19.10.2017 р. через канцелярію суду подав копію листа англійською мовою з перекладом на українську мову від ТОВ «Белвуд Фудз», датованого 31.10.2016р., та копію листа англійською мовою з перекладом на українську мову від Митної та податкової Служби Великобританії, датованого 21.03.2017р.

У листі ТОВ «Белвуд Фудз» від 31.10.2016р. зазначається: «…..Підтвердити, що трансакція, яка була вами ідентифікована, є точним підтвердженням продажу товару, фірмою ТОВ «Белвуд Фудз» - нашому клієнту ФОП ОСОБА_3, в Україні, в березні 2014 року.

Ми можемо підтвердити, що копії документів, які ви вислали є справжніми, згідно запиту і являють собою повний пакет документів, який відноситься до даної трансакції експорту товару.

В додатку ми можемо також прикріпити копію банківського підтвердження про отримання на наш рахунок покритої оплати за товар (зазначте: платіж, отриманий від ОСОБА_3 покриває цей вантаж і аналогічні вантажі такої ж вартості).

Також ми можемо підтвердити, що товар був вироблений виключно з сировини, яка має походження зі Сполученого Королівства Великобританії. Копія медичної довідки Сполученого Королівства Великобританії (яка була видана нашим ветеринаром) повністю відноситься до даного вантажу та в ньому зазначено адрес та номер забійних та роздробних підприємств, з яких проводились поставки сировини. Додатково, забійні та роздробні підприємства, в свою чергу, надають нам повну документацію, згідно якої можна прослідкувати, що птиця походить з ферм Сполученого Королівства Великобританії….».

У той же час, у листі від 21.03.2017р., адресованого ОСОБА_4, в.о. директора відділу адміністрування митних зборів, 6-8 пл. Львівська, 04655, Київ-53, Україна, Митна та податкова Служби Великобританії пояснила: «…..Службовцем (митної та податкової служби Великобританії) була проведена перевірка визначеності правдивості, оригінальності та законності документів, які ви вислали стосовно продажу товару від фірми Сполученого Королівства ТОВ «Белвуд Фудз» ЛТД українським компаніям ТОВ «Агро Захід Компані» та ФОП ОСОБА_3.

Службовець відзвітував наступне: щодо ТОВ «Агро Захід Компані», ТОВ Белвуд Фудз ЛТД виписало усі документи, які стосуються продажів і які мені прийшлось перевірити. В додатку позначенні літерою А.

Щодо ФОП ОСОБА_3.

ТОВ «Белвуд Фудз» ЛТД зазначило, що до митних агентів був поданий некоректний інвойс, тому в експортній декларації була зазначена та задекларована неправильна сума та дали наступні пояснення: У ТОВ «Белвуд Фудз» ЛТД ми виробляємо декілька видів м'ясної продукції, яка класифікується як КУРЯЧИЙ МДМ. Протягом 2014 року, ФОП ОСОБА_3 купував у нас один і той же самий вид товару, який мав одну і ту саму ціну (приблизно 10-12000$ за завантаження).

Згідно інших трансакцій по даному контрагенту за 2014 рік, повне завантаження товару мають однакову вартість. Під час ознайомлення наших копій документів і виробничих записів партії БЕЛ2137/14 ми вияснили, що частина товару з ваги 21,026 нетто (а саме 5,020 кг) складала Курячий МДМ вищої ступені, що в свою чергу являється дорожчою. Також це видно на банківських рахунках, що партія БЕЛ2137/14 (12.03.2014р.) коштувала 19 116,12$.

Схоже на все, партія БЕЛ2047/14, яка була запланована до відправлення 12/03/14 являється товаром стандартного ґатунку (як зазвичай). А партія БЕЛ2137/14 власне включала в себе стандартний товар та певний відсоток товару вищого ґатунку та більшої фактурної вартості. Ця інформація не була подана нашому митному агенту в Довер для виготовлення експортної декларації. Тому вони використали фактуру з меншою вартістю товару (як в партії БЕЛ2047/14 ) в підрахунку та виготовленні експортної декларації. Я прикріпив копії обох виписок по рахунку за 2014 рік, тому що ці два інвойси були виготовленні в один і той же час завантаження……».

Судом також встановлено, що інвойс №Bel 2137/14 від 12.03.2014р., представлений відповідачем, є лише проектом інвойса, так як на ньому відсутні підписи уповноваженої особи фірми «Belwood Foods Ltd.» (Великобританія), яка підписала цей документ і відтиск печатки нерезидента.

У той же час позивач надав суду інвойс №Bel 2137/14 від 12.03.2014р., на якому наявний підпис уповноваженої особи фірми «Belwood Foods Ltd.» (Великобританія), підтверджений печаткою нерезидента, стоять штампи Ягодинської та Львівської митниць з датами 17.03.2014р. і сумою 10933,52 доларів США, яка була оплачена позивачем. Даний інвойс був оглянутий судом в судовому засіданні.

Суд погоджується з аргументами позивача в частині того, що інвойс, представлений відповідачем, не відповідає ознакам первинного документа. Адже, згідно частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин - 12.03.2014 року) первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: - назву документа (форми);- дату і місце складання; - назву підприємства, від імені якого складено документ; - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; - особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, стаття 1 згадуваного Закону визначає первинний документ як документ, який містить відомості про господарську операцію. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Суд зазначає, що представник позивача неодноразово у судових засіданнях звертався до представника відповідача з клопотанням надати первинний платіжний документ, який би засвідчував оплату позивачем 8180,00 дол. США 15.05.2014р. на користь фірми «Belwood Foods Ltd.» (Великобританія). Однак, представник відповідача такого документа не надав, а покликався лише на інформацію, отриману від Львівської митниці ДФС Державної фіскальної служби України, зокрема, лист від 19.05.2017 року №719/7/13-70-19/41.

На таких же доводах щодо надання первинного документа позивач наполягав у своїх процесуальних документах, поданих суду: адміністративному позові, додаткових поясненнях, запереченнях на додаткові пояснення відповідача до заперечення.

Для повного і всебічного з'ясування всіх обставин справи суд витребував у позивача копії та оригінали закордонних паспортів, які би підтверджували факт виїзду позивача за кордон за період з 10 по 20 травня 2014 року.

19.10.2017р. позивач разом з клопотанням про подання доказів з поясненнями від 18.10.2017р. подав через канцелярію суду нотаріально засвідчену копію паспорта ОСОБА_3, виданого 18.03.2014 року, з якого вбачається відсутність перебування позивача за кордоном за період 10.05.2014р. - 20.05.2014р., а також копію паспорта, виданого 10.05.2006 року зі строком дії до 10.05.2016р., з якого видно відсутність перебування позивача за кордоном в період 10.05.2014р. - 20.05.2014р., оригінал цього паспорта оглянуто судом в судовому засіданні.

За таких умов, суд, враховуючи положення п.п.5.1 п.5 Договору купівлі-продажу №20/2, згідно яких Покупець повинен зробити попередню та післяоплату вартості товару шляхом банківського переказу; гроші повинні бути зараховані на рахунок Продавця до того, як вантажівка прибуде до місця навантаження, а також інші факти, викладені вище, приходить до висновку про безпідставність тверджень податкового органу щодо оплати позивачем 15.05.2014р. на користь фірми «Belwood Foods Ltd.» (Великобританія) 8180,00 дол. США.

При цьому, суд бере до уваги ч. 2 ст. 71 КАС, згідної якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач в позовній заяві стверджував про сплив строку давності застосування до нього суми грошових зобов'язань згідно податкового повідомлення-рішення № від 19.06.2017р. в розмірі 95403,34 (дев'яносто п'ять тисяч чотириста три гривні 34 коп.) грн. Аргументи позивача зводилися до наступного.

У пункті 102.1 статті 102 ПК визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку. У п.п.1.1 п.1 акта перевірки зазначено, що перевірка проводилась з 16.05.2017р. до 29.05.2017р., строк проведення перевірки не продовжувався.

Тому, навіть якщо б ФОП ОСОБА_3 дійсно оплатив готівкою 8180,0 дол. США 15.05.2014р. на користь «BELWOOD FOODS Ltd.», то станом на момент початку перевірки (16.05.2017р.) сплив строк давності визначення та застосування до позивача суми грошових зобов'язань в розмірі 95403,34 грн. згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Позивач, беручи за основу розрахунку строків дату 15.05.2014р. розрахував, що починаючи з 16.05.2014 року до 15.05.2017 року минуло 1096 днів (230 днів 2014 року, 365 днів 2015 року, 366 днів 2016 року, 135 днів 2017 року (включно до 15.05.2017 року)).

Представник відповідача проти наведеного доводу позивача заперечив повністю, подавши при цьому додаткові пояснення до заперечення. Відповідач заявив: на підставі п.49.1 ст.49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Зокрема, п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: - календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя) (п.п.49.1.2 п.49.18 ст.49 ПКУ).

ФОП ОСОБА_3 здійснено платіж 15.05.2014, який повинен бути відображений в декларації за II квартал 2014. Головним управлінням ДФС у Львівській області податкове повідомлення-рішення винесено 19.06.2017 року. Відтак, податкове повідомлення-рішення винесено з урахуванням граничного строку подання податкової декларації.

Відповідач заперечив вищевикладені аргументи позивача, долучивши до матеріалів справи копії: декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами від 17 квітня 2014 року станом на 01 квітня 2014 року; квитанції №2 від 18 квітня 2014 року про прийняття декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами станом на 01 квітня 2014 року; декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами від 15 липня 2014 року станом на 01 липня 2014 року; квитанції №2 від 16 липня 2014 року про прийняття декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами станом на 01 липня 2014 року.

Відповідач зазначив, що декларація про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами, в якій повинен бути відображений платіж за твердженням перевіряючих, не підпадає під визначення податкової декларації в розумінні п. 46.1 ст.46 ПК, хоча й подається до органів ДФС. Адже, п. 46.1 ст.46 ПК передбачає, що податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Водночас, Декларація про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами, не містить в собі нарахувань податкових зобов'язань, а тільки відомості про наявність валютних цінностей, які належать резидентам України і перебувають за її межами.

У разі якщо розрахунки з суб'єктом підприємницької діяльності здійснюються у встановлені законодавством строки та при умові відсутності інших валютних цінностей за межами України, суб'єкт може не подавати Декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України і знаходяться за її межами. Тобто, подання Декларації про валютні цінності не є обов'язковим для всіх суб'єктів ЗЕД, у зв'язку з чим відповідач не може визначати відлік позовної давності, якщо немає обов'язку подання декларації відповідно і граничного строку її подання.

Платежі по зовнішньоекономічній діяльності відображаються загальною сумою в п.2.1 Розділу V Декларації про валютні цінності доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами, форма якої затверджена наказом Міністерства фінансів №207 від 25.12.95.

У деклараціях, поданих ФОП ОСОБА_3 до органів доходів і зборів за 1 та 2 квартали, вказані суми, які фактично були сплачені нерезидентам за отримані товари за 1 квартал 2014 року - 67000 дол. та за 1 півріччя 2014 року - 97757,27 дол. Ці кошти були сплачені шляхом банківського переказу. Суму 8180 дол. США ФОП ОСОБА_3 не оплачував, тому вона у вказаних вище деклараціях не відображена. У п.п.2.8 п.2 Акту перевірки (останній абзац) зазначено, що «Перевіркою порядку та термінів декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України і перебувають за її межами порушень не встановлено».

Тобто, відповідач підтвердив, що декларації складені вірно і, відповідно, суми оплати, які зазначені в них, є правильними, у складі яких відсутня сума 8180 дол.

Суд погоджується з позивачем в частині того, що декларація про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами не є податковою декларацією в розумінні статті 46 ПК. Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПК податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 ст. 14 ПК визначено грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Суд встановив, що з боку позивача відсутнє порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності, а тому відсутня й можливість застосування санкцій за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Крім того, зважаючи на те, що декларація про валютні цінності доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами, не є податковою декларацією, строк розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності необхідно відраховувати з моменту вчинення порушення.

Відтак, припускаючи оплату позивачем 15.05.2014р. готівкою 8180,0 дол. США на користь «BELWOOD FOODS Ltd.», станом на момент початку перевірки - 16.05.2017р., а тим більше станом на час прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення - 30.06.2017р., й зважаючи на 1095-денний строк сплати грошового зобов'язання, суд встановив закінчення строку давності визначення й застосування до позивача суми грошових зобов'язань в розмірі 95403,34 грн.

При цьому суд враховує висновки, викладені в ухвалі Вищого адміністративного суду України від "14" грудня 2016 року у справі №2а-8900/12/2670; в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22 жовтня 2012 року у справі №2а/1270/4138/2012.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи зі змісту наведених норм, саме на податкові органи покладається обов'язок надати достатні докази на обґрунтування висновків про порушення платником податків норм податкового законодавства, на підставі яких такому платникові визначено відповідні грошові зобов'язання.

Відповідачем конкретних доказів, на підставі яких можна дійти висновку про порушення платником податків норм податкового законодавства, суду надано не було.

Відповідно до статті 94 КАС України слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 954,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 128, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області № від 19.06.2017 року.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1; ЄДРПОУ НОМЕР_1) - 954 (дев'ятсот п'ятдесят чотири гривні) судового збору.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Гулкевич І.З.