Справа № 804/5811/16
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"19" жовтня 2017 р. справа № 804/5811/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року у справі № 804/5811/16 за позовом Нікопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про скасування припису, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 08.09.2016 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якому просив скасувати припис відповідача №24/4-3-1-25 від 17.08.2016 року, винесений за результатом здійсненої перевірки додержання законодавства про працю.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано припис Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 17.08.2016 року №24/4-3-1-25.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обовязковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За нормами пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

В період з 16.08.2016 року по 17.08.2016 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області проведено позапланову перевірку Нікопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області з питань додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування (а.с.99).

Підставою для проведення позапланової перевірки стало звернення Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів від 29.04.2016 року № 03-30/757.

За результатами перевірки складено акт №24/4-3-1 від 17.08.2016 року, висновками якого встановлено, що згідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік (поданий 18.01.2016 року), кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» повинно було працювати 4 особи, проте, фактично, протягом 2015 року працювало 3 працівника - інваліда з необхідних чотирьох, у звязку з чим позивачем порушено приписи ч.3 ст.18, ч.1, 5, 8, 10, 11 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (а.с.9-22).

17.08.2016 року відповідачем винесено припис №24/4-3-1-25, яким позивачу приписано усунути порушення вимог ч.3 ст.18, ч.1, 5, 8, 10, 11 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (а.с.8).

Не погодившись з таким приписом, позивач оскаржив його до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із того, що Нікопольським обєднаним управлінням ПФУ Дніпропетровської області вчинялися всі залежні від нього заходи, спрямовані на недопущення порушень Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», вчасно подавались звіти до центру зайнятості про наявні вакансії для працевлаштування у тому числі і інвалідів. Докази відмови позивача від працевлаштування інвалідів, направлених органами служби зайнятості у матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно п.4 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року №386/2011 Держпраці України відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд та контроль за дотриманням підприємствами, установами, організаціями, у тому числі громадськими організаціями інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, законодавства про зайнятість та працевлаштування інвалідів у частині: реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів; подання звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів; виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до п.7 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2013 року №390, за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

З аналізу вказаних норм вбачається, що інспекторами праці виноситься припис про усунення виявлених порушень з метою спонукання роботодавця вжити заходи щодо усунення таких порушень.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Порядок реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, строки подання йому звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, контролю за виконанням нормативів робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо їх реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, подачі щорічного звіту, а також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до розділу 3 Інструкції щодо заповнення форми звітності №3-ПН «Звіт про наявність вакансій», затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.12.2005 року №420, у графі 15 наводяться дані про можливість працевлаштування на вільне робоче місце (вакантну посаду) особи, що належить до окремої категорії громадян, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці, у рахунок річної броні, установленої місцевими державними адміністраціями, виконавчими органами відповідних рад за поданням центрів зайнятості, відповідно до статті 5 Закону України «Про зайнятість населення», а також інвалідів, пенсіонерів, студентів та інших.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що на субєктів працевлаштування у тому числі на органи, які реалізують певні функції у державному управлінні, покладено обовязок виділяти та створювати робочі місця працевлаштування на них інвалідів, створювати спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, які потребують особливих умов праці.

Статтею 19 Закону України вищевказаного Закону передбачено, що керівники підприємств (обєднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання у разі незабезпечення нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що у 2015 році в управлінні Пенсійного фонду працювало 5 інвалідів, з них 2 працівника мали статус інваліда неповний календарний рік (зокрема ОСОБА_1В, яка мала інвалідність з 2011 року до липня 2015 року - не продовжувала її у звязку з тим, що законодавством не передбачено отримання пенсій особам, які працюють на держслужбі) та 1 інвалід звільнився у липні 2015 року (а.с.69-81).

Судам першої інстанції встановлено, що позивачем на виконання умов Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» до територіального органу Державної служби зайнятості у 2015 році було направлено звіти про наявність вакансій за формою 3-ПН із зазначенням вакансій, на які має бути працевлаштовано інвалідів, натомість органом Державної служби зайнятості інваліди для працевлаштування до позивача не направлялись (одна із причин неотримання пенсій працюючим інвалідам 3 групи на посадах державного службовця) (а.с.57).

Статтею 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний, при цьому Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

З аналізу наведених норм можно зробити висновок, що обовязок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

З огляду на означене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Нікопольським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області вчинялися всі залежні заходи, спрямовані на недопущення порушень Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», вчасно подавались звіти до центру зайнятості про наявні вакансії для працевлаштування у тому числі і інвалідів., з чим погоджується колегія суддів.

Докази відмови позивача від працевлаштування інвалідів, направлених органами служби зайнятості у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області не доведено правомірність припису №24/4-3-1-25 від 17.08.2016 року.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову.

Згідно частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року у справі № 804/5811/16 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року у справі № 804/5811/16 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції постановлена в порядку письмового провадження, набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак