Справа № 826/299/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 жовтня 2017 року № 826/299/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І., розглянув у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби міста Києва до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон», про стягнення заборгованості у розмірі 323676,42 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна податкова інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби міста Києва (далі - Позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - Суд) з адміністративним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі - Відповідач), та просить суд стягнути податковий борг у сумі 323676,42 грн шляхом перерахування грошових коштів з усіх розрахункових рахунків відповідача на відповідні бюджетні рахунки.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що станом на 09 грудня 2016 року у відповідача обліковується податковий борг перед Державним бюджетом з податку на додану вартість у сумі 323676,42 грн.

Відповідною ухвалою суду відкрито скорочене провадження в адміністративній справі №826/299/17 (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

Відповідно до статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах, зокрема, щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб'єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження. Суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується подання, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» зареєстровано Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві як суб'єкт підприємницької діяльності 21 серпня 2013 року за № 0050933 та взято на податковий облік Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві як платник податків від 22 серпня 2013 року за № 41.

Станом на 09 грудня 2016 року у відповідача обліковується податковий борг перед Державним бюджетом з податку на додану вартість у сумі 323676,42 грн.

Зазначена сума податкового боргу виникла з наступних підстав:

У зв'язку з несплатою самостійно поданої податкової декларації з податку на додану вартість від 20 листопада 2014 року № 906760629 у сумі 1159062,00 грн. (термін сплати до 30 листопада 2016 року). Оскільки згідно з картками особових рахунків відповідача обліковувалась переплата з податку на додану вартість у сумі 883 181,00 грн, податковий борг відповідача зменшено та склав 275881,00 грн;

Відповідачу, відповідно до підпункту 129.1.1 статті 129 ПК України, нараховано пеню у розмірі 188,98 грн;

Позивачем проведено перевірку відповідача з питань дотримання вимог податкового законодавства за результатами якої складено акт, на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення (форми «Ш») від 02 лютого 2015 року № , яким визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у вигляді штрафних санкцій у сумі 4645,80 грн;

Відповідачу, відповідно до підпункту 129.1.1 статті 129 ПК України, нараховано пеню у розмірі 263,54 грн;

Позивачем проведено перевірку відповідача з питань дотримання вимог податкового законодавства за результатами якої складено акт на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення (форми «Ш») від 01 березня 2016 року № 5, яким визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у вигляді штрафних санкцій у сумі 170,00 грн;

Позивачем проведено перевірку відповідача з питань дотримання вимог податкового законодавства за результатами якої складено акт на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення (форми «Ш») від 01 березня 2016 року № 5, яким визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у вигляді штрафних санкцій у сумі 9180,00 грн;

Позивачем проведено перевірку відповідача з питань дотримання вимог податкового законодавства за результатами якої складено акт на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення (форми «Ш») від 22 березня 2016 року № , яким визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у вигляді штрафних санкцій у сумі 1020,00 грн;

Позивачем проведено перевірку відповідача з питань дотримання вимог податкового законодавства за результатами якої складено акт на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення (форми «Ш») від 12 травня 2016 року № 1941206, яким визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у вигляді штрафних санкцій у сумі 2244,20 грн;

Позивачем проведено перевірку відповідача з питань дотримання вимог податкового законодавства за результатами якої складено акт на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення (форми «Ш») від 17 травня 2016 року № 2951206, яким визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у вигляді штрафних санкцій у сумі 7417,50 грн;

Позивачем проведено перевірку відповідача з питань дотримання вимог податкового законодавства за результатами якої складено акт на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення (форми «Ш») від 12 травня 2016 року № 2371206, яким визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у вигляді штрафних санкцій у сумі 21645,00 грн;

Позивачем проведено перевірку відповідача з питань дотримання вимог податкового законодавства за результатами якої складено акт на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення (форми «Ш») від 10 червня 2016 року № 11991206, яким визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у вигляді штрафних санкцій у сумі 1020,00 грн;

Інформація щодо адміністративного або судового оскарження прийнятих податкових повідомлень-рішень відсутня. В силу статті 56 ПК України податкове зобов'язання є узгодженим, та відповідно до статті 57 ПК України підлягає сплаті у порядку та визначені строки.

20 січня 2015 року на адресу відповідача контролюючим органом засобами поштового зв'язку направлено податкову вимогу № 89-25.

Зважаючи на те, що відповідачем жодних дій щодо сплати податкового боргу не вчиняється, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути узгоджену суму податкового боргу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, оцінюючи подані сторонам докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Так, п. 6.1 ст. 6 ПК України встановлено, що податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 22 ПК України об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Згідно з пунктом 46.1. статті 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Пунктом 49.1 статті 49 ПК України, передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до пункту 49.3 статті 49 ПК України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Податкове зобов'язання визначене самостійно платником в податковій декларації в силу положень пункту 54.1 статті 54 ПК України не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку і вважається узгодженим.

Відповідно до підпункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку. Передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 57.3. статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.1 статті 59 ПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 20 січня 2015 року на адресу відповідача контролюючим органом засобами поштового зв'язку направлено податкову вимогу № 89-25, яку відповідачем отримано 23 січня 2015 року.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 ПК України, у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V ПК України, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Згідно з підпунктом 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове повідомлення-рішення - це письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно з пунктом 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Окрім того, форму та порядок надіслання (вручення) контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків визначає Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року №1204 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за №124/28254 (далі - Порядок №1204).

З матеріалів справи вбачається, що податкові повідомлення-рішення контролюючим органом щоразу надсилались відповідачу у строки, встановлені чинним законодавством.

Згідно з пунктом 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахування штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Зважаючи на те, що відповідач вказані податкові повідомлення-рішення не оскаржував, сума податкового боргу є узгодженою, що також підтверджується і письмовими запереченнями відповідача.

Судом встановлено, що жодних дій відповідачем щодо сплати податкового боргу вчинено не було.

У письмових запереченнях відповідача зазначено, що здійснити відповідну сплату узгодженої суми податкового боргу не вбачається за можливе, оскільки ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 27 липня 2016 року накладено арешт на майно третьої особи - ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», а саме: кошти та цінності, що знаходяться на банківському рахунку № 2140, відкритому в ПАТ КБ «Приват Банк», кошти та цінності, що знаходяться на банківському рахунку № 1, відкритому в АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Окрім того, ухвалою слідчого суду Рівненського міського суду Рівненської області від 14 грудня 2016 року накладено арешт на майно третьої особи - ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», а саме: кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», відкритих в банківській установі UniCredit Bank - ПАТ «Укрсоцбанк».

Вказані обставини, на думку відповідача, унеможливлюють здійснення оплати узгодженої суми податкового боргу у розмірі 323 676,42 грн., проте такі доводи відповідача критично оцінюються судом, виходячи з такого.

Як уже зазначалось, податкова вимога направлялась на адресу відповідача у січні 2015 року.

Перевірка відповідача з питань дотримання вимог податкового законодавства здійснювалась позивачем 02 лютого 2015 року, та 01 березня, 22 березня, 12 та 17 травня, і 10 червня 2016 року, про що складались відповідні акти, на підставі яких виносились податкові повідомлення-рішення та направлялись відповідачу у строки, встановлені чинним законодавством. На підтвердження факту отримання відповідачем зазначених податкових повідомлень-рішень позивачем надано поштові повідомлення з підписом особи, яка їх отримувала.

Арешт на майно товариства з обмеженою відповідальністю накладено ухвалою суду від 27 липня 2016 року. Виходячи з такого, відповідач мав достатньо часу для сплати суми податкового боргу, що ним не було вчинено.

Згідно з вимогами частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З системного аналізу вказаного, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, що є підставою для їх задоволення.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 183-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (пн. 38865527 (податкова адреса: м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, кв 613) податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 323676,42 грн шляхом перерахування на бюджетний рахунок № 0007, одержувач: УДКСУ у Печерському районі ГУ ДКСУ у місті Києві, , банк одержувача: ГУ ДКСУ у місті Києві, код банку: 820019, код платежу: 14060100.

Відповідно до пунктів 9, 10 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною. У разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, ухвала суду апеляційної інстанції по такій справі є остаточною і оскарженню не підлягає.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда