Справа № 500/1171/17
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 500/1171/17

Категорія: 3.1.1 Головуючий в 1 інстанції: Присакар О.Я.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Федусика А.Г.,

суддів Димерлія О.О. та Єщенка О.В.,

при секретарі Пальоній І.М.,

за участю: представників Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_3 апеляційну скаргу начальника відділення дільничних інспекторів прикордонної служби ВПС «Ізмаїл» ОСОБА_4, за участю особи, яка приєдналась до апеляційної скарги Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 березня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до начальника відділення дільничних інспекторів прикордонної служби ВПС «Ізмаїл» ОСОБА_4, інспектора прикордонної служби ВПС «Ізмаїл» ОСОБА_3, третя особа Ізмаїльський Прикордонний загін Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з адміністративним позовом до начальника відділення дільничних інспекторів прикордонної служби ВПС «Ізмаїл» ОСОБА_4, інспектора прикордонної служби ВПС «Ізмаїл» ОСОБА_3, третя особа Ізмаїльський Прикордонний загін Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, про визнання дій начальника відділення дільничних інспекторів прикордонної служби ВПС «Ізмаїл» ОСОБА_4 з притягнення позивача до адміністративної відповідальності протиправними та скасування постанови №019108 від 03 березня 2017 року.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 березня 2017 року позовні вимоги було задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду, начальник відділення дільничних інспекторів прикордонної служби ВПС «Ізмаїл» ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

06 липня 2017 року в судовому засіданні колегія суддів задовольнила клопотання Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про приєднання до апеляційної скарги, вказана установа була залучена до участі у розгляді справи.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 березня 2017 року інспектором прикордонної служби ВПС «Ізмаїл» ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ № 019108, з якого вбачається, що позивач 03 березня 2017 року о 09 год. 30 хв. на ділянці відповідальності ВПС «Ізмаїл» в районі с.Нова Некрасівка берег оз.Ялпуг, знаходився на відстані 8000 м. від прикордонного загону 1370, в контрольованому прикордонному районі, без документів, що посвідчують особу, чим порушив вимоги п.7 Положення про прикордонний режим, тобто скоїв правопорушення відповідальність за яке передбачена ст. 202 КУпАП.

Постановою про накладення адміністративного стягнення № 019108 від 03 березня 2017 року начальника відділення дільничних інспекторів прикордонної служби ВПС «Ізмаїл» було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ст.202 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн..

Не погоджуючись з вказаною постановою ОСОБА_5 звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи справу та задовольняючи вимоги, суд першої інстанції виходив з показань свідків, з яких не вбачається, що позивач перебував в контрольованому прикордонному районі без документів, що посвідчують особу. Також, судом було зазначено, що відповідачами, як суб'єктами владних повноважень, не було надано належних доказів правомірності дій ОСОБА_4 з притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивача було притягнуто до відповідальності на підставі ст.202 КУпАП та накладено адміністративне стягнення за порушення п.7 постанови КМУ від 27 липня 1998 року №1147 "Про прикордонний режим" (далі Постанова).

Пунктом 1 Постанови визначено, що цим Положенням встановлюється система режимних заходів у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі, які регламентують відповідно до законодавства правила в'їзду, тимчасового перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, обліку та тримання на пристанях, причалах, базах для стоянки і в пунктах базування (далі - обєкти базування) маломірних суден, інших засобів, що не є суднами, але пристосовані для переміщення на них людей по воді (водний мотоцикл, водний велосипед, моторний гідродельтаплан, дошки для занять різними видами серфінгу тощо), основні характеристики яких не перевищують параметрів, установлених для таких засобів Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними та Севастопольською міською державними адміністраціями, буєрів, а також апаратів, що використовуються для підводного плавання (далі - маломірні судна, інші плавзасоби), їх плавання і пересування у територіальному морі та внутрішніх водах України.

Відповідно до п.7 Постанови громадяни України в'їжджають у прикордонну смугу та контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в їх межах на підставі документів, що посвідчують їх особу.

Зі спірної постанови суб`єкта владних повноважень вбачається, що фактичною підставою притягнення позивача до відповідальності стало перебування (знаходження, як зазначено в постанові) останнього на території контрольованого прикордонного району без документів, що посвідчують його особу.

Разом з тим, як було встановлено під час судового провадження в суді апеляційної інстанції, зокрема, під час судового засідання, що відбулось 20 вересня 2017 року, та, що було підтверджено представником відповідача, на момент затримання представниками прикордоної служби позивача паспорт останнього перебував на протилежному березі водойми (приблизно у 20 метрах від місця затримання позивача), що спростовує твердження представника прикордонної служби та не може вважатись таким, що свідчить про перебування (знаходження) позивача на території контрольованого прикордонного району без документів, що посвідчують його особу.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу порушення посадовими особами прикордонної служби процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що також свідчить про протиправність постанови № 019108 від 03 березня 2017 року.

Так, згідно з ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного та справедливого розгляду справи, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу і стадією розгляду справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту.

Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження у випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке порушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП.

У відповідності до статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 травня 2015 року у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої КУпАП дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини 1 КУпАП, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Тобто, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Зі спірної постанови про накладення адміністративного стягнення вбачається, що місце винесення останньої - с.Н-Некрасівка берег оз.Ялпуг, при цьому відділ прикордонної служби «Ізмаїл» Ізмаїльського прикордонного загону розташований в м.Ізмаїл по вул.Г.Музиченка, 31, що свідчить про притягнення фахівцями прикордонної служби позивача до адміністративної відповідальності на місці скоєного (на думку працівників прикордонної служби) правопорушення, що суперечить діючому законодавству, яке регламентує процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що постанова № 019108 від 03 березня 2017 року є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а відповідні позовні вимоги повинні бути задоволені.

Отже, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, за змістом ідентичні наданим до адміністративного позову запереченням, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу начальника відділення дільничних інспекторів прикордонної служби ВПС «Ізмаїл» ОСОБА_4, до якої приєдналось Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України - залишити без задоволення, а постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 березня 2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_6
Суддя: Суддя: ОСОБА_7 ОСОБА_8