Справа № 227/1838/17
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мацишин Л.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року справа № 227/1838/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді: Ястребової Л.В,

суддів Васильєвої І.А., Компанієць І.Д.

секретар Терзі Д.А.

за участі: позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради на постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 серпня 2017 року у справі № 227/1838/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

19 червня 2017 року ОСОБА_2 (надалі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради (надалі відповідач, Управління) про визнання дій відповідача щодо відмови позивачу у виплаті адресної допомоги неправомірними та зобовязання відповідача провести дій відповідно до вимог чинного законодавства та призначити і виплатити щомісячну адресну допомогу, як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з моменту звернення 03.10.2016 року та з 04.04.2017 року (а.с. 2-7).

Постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 серпня 2017 року позов задоволено.

Визнано дії Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради щодо відмови ОСОБА_2 у виплаті допомоги - неправомірними.

Зобов'язано Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради призначити і виплатити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячну адресну допомогу як особі, що переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з 03 жовтня 2016 року та з 04 квітня 2017 року.

Стягнуто з бюджетних асигнувань Управління соціального захисту Добропільської міської ради на користь ОСОБА_2, понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. (а.с. 59-64).

Вважаючи постанову незаконною та необґрунтованою, такою, що прийнята з порушенням вимог чинного законодавства, відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що під час звернення 03.10.2016 року ОСОБА_2 із заявою про перерахунок допомоги у звязку зі зміною складу сімї, робочою групою відповідача, відповідно до постанови КМУ від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» здійснено відвідування фактичного місця проживання позивача з метою складання акту матеріально-побутових умов, але, за адресою, вказаною позивачем у заяві від 03.10.2016 року позивач була відсутня, тому, в перерахунку допомоги їй було відмовлено згідно рішення комісії з розгляду питань, повязаним із призначенням (відновленням) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (протокол № 22.11.2016 року). При повторному зверненні позивача за призначенням адресної допомоги за її заявою від 27.01.2017 року адресну допомогу призначено на дітей: ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на період з 03.10.2016 року по 02.04.2017 року, а позивачу в призначенні відповідної допомоги відповідачем відмовлено з посиланням на п. 3 Постанови КМУ № 505, яким встановлено, що особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Під час апеляційного розгляду представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги, позивач проти доводів апеляційної скарги заперечувала.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів встановила наступне.

Позивач, ОСОБА_2 є громадянкою України, яка разом з родиною постійно проживала за адресок: АДРЕСА_1. У січні 2015 року позивач вимушено покинула своє фактичне місце проживання у місті Донецьку внаслідок проведення на даній території антитерористичної операції та переїхала разом з родиною до міста Добропілля Донецької області.

Відповідно до довідки Управління праці та соціально захисту населення Добропільської міської ради від 13.01.2015 року № НОМЕР_1, позивача, разом з донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 взято на облік, як осіб, які переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, тобто визнано внутрішньо переміщеною особою (а.с. 10).

На підставі заяви позивача від 16.01.2015 року про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 39) відповідачем прийнято рішення про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 23.01.2015 року таких розмірах: з 16.01.2015 року п 15.03.2015 року у сумі 1326 грн.; з 16.03.2015 року по 15.05.2015 року у сумі 1105,00 грн., з 16.05.2015 року по 15.07.2015 року у сумі 884,00 грн. (а.с. 38).

31 липня 2015 року позивач повторно звернулась до відповідача із заявою про призначення адресної допомоги (а.с. 37) та рішенням Управління від 03.08.2015 року призначено допомогу на дитину до 18 років ОСОБА_4 у розмірі 884 грн. на період з 16.07.2015 року по 15.01.2016 року (а.с. 36).

На підставі заяви позивача від 30.01.2016 року про призначення адресної допомоги (а.с. 35), відповідачем, 04.02.2016 року прийнято рішення про призначення допомогу на дитину до 18 років ОСОБА_4 у розмірі 884 грн. на період з 30.01.2016 року по 12.07.2016 року (а.с. 34).

На підставі заяви позивача від 16.08.2016 року про призначення адресної допомоги (а.с. 33), відповідачем позивачу зроблено перерахунок адресної допомоги за період з 30 січня 2016 року по 29 липня 2016 року у зв'язку із подовженням терміну дії довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, про що Управлінням прийнято відповідне рішення від 30.09.2016 року і, крім того, позивачу призначено допомогу на дитину до 18 років ОСОБА_4 у розмірі 884 грн. на період з 16.08.2016 року по 15.02.2017 року, що також підтверджується Рішенням відповідача про призначення переміщеним особам на проживання від 30.09.2016 року (а.с. 32).

Відповідно до матеріалів справи, 02 червня 2017 року у позивача народився син ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження, видане повторно 14 вересня 2016 року (а.с16) та якого, згідно довідки від 06 лютого 2017 року № взято відповідачем на облік, як внутрішньо переміщену особу (а.с.11).

Крім того, слід зазначити, що позивачу, в період з 11.04.2016 року по 14.08.2016 року, а також в період з 15.08.2016 року по 28.08.2016 року призначено та виплачено державну допомогу, що підтверджується довідками № 85 від 11.04.2016 року та № 34 від 08.07.2016 року про призначення і виплати державної допомоги у звязку з вагітністю та пологами жінкам, які не зареєстровані в системі загальнообовязкового державного соціального страхування (а.с. 11-12), а відповідно до довідки № 685 від 06.03.2017 року позивачу призначено наступні види соціальної допомоги: державна соціальна допомога малозабезпеченим сімям (призначено по 31.07.2017 року); державна допомога при народженні дитини, державна допомога переміщеним особам на проживання (а.с. 19).

03 жовтня 2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою щодо перерахунку допомоги у звя'зку зі зміною складу сім'ї (а.с. 31).

Розпорядженням від 01 грудня 2016 року позивачу відмовлено в призначенні допомоги, згідно протоколу № 25.11.2016 року засідання комісії для розгляду з питань, повязаних із призначенням (відновленням) соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам (а.с. 30).

27 січня 2017 року позивач звернулась до Управління із заявою, в якій просила призначити допомогу внутрішньо переміщеним особам на проживання з моменту звернення, а саме, з 03.10.2016 року (а.с. 29).

Рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 03.02.2017 року позивачу призначено допомогу на дітей, а саме, на ОСОБА_4 у розмірі 884,00 грн. та ОСОБА_5 також у розмірі 884,00 грн., а всього - 1768,00 грн. на період з 03.10.2016 року по 02.04.2017 року (а.с. 28).

Що стосується самого позивача ОСОБА_2, відповідач зазначив, що пунктом 3 постанови КМУ № 505 встановлено, що особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається, та відмовив позивачу у призначенні відповідної адресної допомоги у розмірі 442,00 грн., про що свідчить лист Управління від 23.03.2017 року за вих. № 04/1179/01-16 (а.с. 17).

04 квітня 2017 року позивач повторно звернулась до відповідача із заявою про призначення адресної допомоги (а.с. 27), але рішенням Управління від 23.04.2017 року допомогу призначено на дітей позивача (ОСОБА_4 та ОСОБА_5Д.) у загальному розмірі 1768,00 грн. на період з 04.04.2017 року по 05.10.2017 року (а.с. 26), а що стосується самої ОСОБА_2, то позивач знову відмовив їй у призначенні відповідної адресної допомоги знов таки посилаючись на 3 постанови КМУ № 505, про що відповідача повідомлено листом від 19.05.2017 року за вих. № Б-19505 (а.с. 18).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують права і свободи, гарантовані конституцією України, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що дії відповідача щодо припинення виплати щомісячної адресної допомоги позивачці є неправомірними, оскільки до останньої не може бути застосовано наслідки не працевлаштування визначені п.7 Порядку, оскільки статус ОСОБА_2 не суперечить пунктам 2, 3, 5, 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги у зв'язку з чим позивач підпадає під вичерпний перелік винятків для осіб, які не працевлаштовані та набула право на призначення щомісячної адресної допомоги.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішнього переміщення осіб» (далі - Закон №1706) , внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 4 Закону № 1706, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що статус внутрішньо переміщеної особи підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначає Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затверджений постановою КМУ від 01.10.2014 року № 505 (далі Порядок № 505).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 505, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києвідержадімінстрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разіутворення) рад (далі уповноваженіоргани), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Згідно п. 3 наведеного Порядку грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сім'ї); для інвалідів - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім'ї).

Загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 2 400 гривень.

Згідно п. 7 порядку № 505, якщо у складі сімї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за інвалідами i групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, або інвалідами i чи ii групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сімї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Абзацом 5 пункту 3 Порядку № 505 встановлено, що особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі: подання уповноваженим представником сім'ї заяви про припинення виплати грошової допомоги; надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім'ї протягом двох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють; зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи; виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги (п.12 Порядку).

Виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім'ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до п.п. 2, 3, 5, 6 Порядку № 505, грошова допомога на наступний строк не призначається тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі не працевлаштованої (безробітної) особи та у разі, якщо така особа іншого статусу, в тому рахунку набула статусу особи, що доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку, і її статус не суперечить пунктам 2, 3, 5, 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, то вона знову набуває право на призначення щомісячної адресної допомоги.

Колегія суддів зазначає, що у даному випадку, апелянтом не доведено правомірність дій Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні щомісячної адресної допомоги як особі, що переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розумінні ч. 2 ст. 71 КАС України, якою передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, який заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідно зазначити про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до вимог цієї норми, суд не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві.

Слід зазначити, що Верховний Суд України розяснив у п. 3 постанови Пленуму N 14 від 18.12.2009 р. "Про судове рішення", що вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів, вважає що для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача необхідно вийти за межі позовних вимог, шляхом скасування розпорядження Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради від 01 грудня 2016 року, яким ОСОБА_2 відмовлено в призначенні щомісячної адресної допомоги як особі, що переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 201 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

В даному випадку, суд першої інстанції правильно вирішив справу по суті, але не у повному обсязі захистив порушене право позивача, у звязку з чим, апеляційна скарга Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради підлягає частковому задоволенню, а постанова Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 серпня 2017 року зміні.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради - задовольнити частково.

Постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 серпня 2017 р. у справі № 227/1838/17 - змінити.

Доповнити резолютивну частину постанови Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 серпня 2017 року у справі № 227/1838/17 абзацом третім наступного змісту: «Скасувати розпорядження Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради від 01 грудня 2016 року, яким ОСОБА_2 відмовлено в призначенні щомісячної адресної допомоги як особі, що переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг».

Абзаци 3,4,5,6,7 резолютивної частини постанови Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 серпня 2017 року вважати абзацами 4,5,6,7,8 відповідно.

В іншій частині постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 серпня 2017 року у справі № 227/1838/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.В. Ястребова

Судді: І.А. Васильєва

ОСОБА_6