Справа № 821/430/17
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 821/430/17

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 15 червня 2017 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Колосс» до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

17 березня 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Колосс» звернулось до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкову вимогу від 02.02.2017 року № 173-17 щодо сплати ТОВ "Колосс" узгодженого податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 90792,50 грн. та рішення від 02.02.2017 року № 27 про опис його майна у податкову заставу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що інформація про наявність узгодженого податкового боргу, визначеного податковою вимогою, не відповідає дійсності. Позивач зазначає про відсутність податкового боргу, що підтверджується витягами із СЕА ПДВ (системи електронного адміністрування ПДВ).

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи що станом на 31.01.2017 року та 28.02.2017 року за позивачем обліковується податковий борг у сумі 90792,5 грн., у звязку із чим прийняті оскаржувані податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 15 червня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначену постанову скасувати та прийняту нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В звязку із неявкою сторін, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно п.2 ч. 1 ст. 197 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

З 10 вересня 2010 року ТОВ «Колосс» зареєстровано як суб'єкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом № 200097207 НБ № 055479.

З 01 січня 2012 року TOB «Колосс» зареєстровано в якості платника фіксованого сільськогосподарського податку, що підтверджується відповідними довідками податкового органу.

Відповідно до зворотного боку облікової картки платника податків із ПДВ у TOB "Колосс" станом на 31.12.2015 року обліковувалась переплата із ПДВ 1025690,07 грн. (код бюджету 75).

Проте дана сума у зв'язку із зміною коду бюджету 30 не була перенесена як переплата до ІКП із ПДВ позивача у 2016 році.

Із наданих відповідачем актів звірок слідує, що станом на 31.12.2015 року на рахунку позивача (код бюджету 75) зазначена переплата у розмірі 1025690,07 грн. Станом на 31.12.2016 року переплата у розмірі 1515747,57 грн. та станом на 01.02.2017 року - у розмірі 1483511,57 грн.

Цей факт визнаний сторонами та підтверджений податковим органом відповідними витягами із ІКП із ПДВ у TOB "Колосс" за 2015 та 2016 роки.

TOB "Колосс" подав до контролюючого органу у січні 2017 року податкову декларацію з податок на додану вартість від 18.01.2017 року № НОМЕР_1, якою самостійно визначив суму грошових зобов'язань за грудень 2016 року, що повинні були сплачуватись до державного бюджету у сумі 182673,00 грн. з терміном сплати цих зобов'язань 30.01.2017 року.

У позивача, відповідно до даних ІКП, була наявна переплата ПДВ у сумі 91880,50 грн., відповідно зарахування грошових зобов'язань згідно декларації за грудень 2016 була здійснена частково. В результаті чого станом на 31.01.2017 року в ІКП позивача з податку на додану вартість сільськогосподарських підприємств за операціями із зерновими і технічними культурами обліковується податковий борг у сумі 90792,50 грн. (182673,00 грн.(сума задекларованих зобов'язань за грудень 2016 року) - 91880,50 грн. (переплата ПДВ).

02 лютого 2017 року, у звязку із наявністю у позивача податкового боргу, відповідачем направлена податкова вимога №173-17, згідно якої зазначено, що станом на 01.02.2017 року у підприємства обліковується податковий борг по податку на додану вартість сільськогосподарських підприємств за операціями із зерновими і технічними культурами на загальну суму 90792,50 грн.

02.02.2017 року відповідачем прийнято рішення № 27 про опис майна в податкову заставу, що передбачено наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 572 "Про затвердження Порядку застосування податкової застави органами доходів і зборів". Дане рішення попереджає боржника про те, що на будь-яке майно платника, яке перебуває у його власності і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу, а також на інше майно, на яке боржник набуде право власності у майбутньому, розповсюджується право податкової застави.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача переплати сум ПДВ в розмірі 1025690,07 грн., яка погашає наявну заборгованість у розмірі 90792,50 грн.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Пунктом 87.1 ст.87 ПК України встановлено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелом самостійної сплати грошових зобов'язань з податку на додану вартість є суми коштів, джерела яких зазначені в абзаці першому цього пункту та обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Сплату грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також, зокрема, за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника).

Аналізуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що в разі наявності у платника податку переплати з відповідного податку, його податковий борг з цього податку погашається за рахунок такої переплати, без відповідної заяви платника податку.

Відповідно до п. 200-1.1 ст. 200-1 Податкового кодексу України система електронного адміністрування податку на додану вартість забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку:

суми податку, що містяться у виданих та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних;

суми податку, сплачені платниками при ввезенні товару на митну територію України;

суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість;

суми податку, на яку платники мають право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника перераховуються кошти до державного бюджету або на спеціальний рахунок платника - сільськогосподарського підприємства, що обрав спеціальний режим відповідно до статті 209 цього Кодексу, в сумі податкових зобов'язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті за наслідками звітного податкового періоду, та на поточний рахунок платника податку за його заявою у розмірі суми коштів, що перевищує суму задекларованих до сплати до бюджету податкових зобов'язань (п. 200-1.5 ст. 200-1 Податкового кодексу України)

Згідно із п. 200-1.7 ст. 200-1 Податкового кодексу України кошти, зараховані на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, є коштами, які використовуються виключно у цілях, визначених пунктом 200 1.5 статті 200 1 цього Кодексу.

Також, пункт 34 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України передбачав наступне:

Суми помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань з податку на додану вартість станом на 1 липня 2015 року автоматично збільшують суму податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначену пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу. На суму такого збільшення: зменшується сума, задекларована до сплати до бюджету звітного періоду; збільшується сума від'ємного значення, задекларована в звітному періоді; помилково та/або надміру сплачені грошові зобов'язання з податку на додану вартість вважаються погашеними.

Відповідно до пунктів 200-1.1 і 200-1.2 статті 200-1 Податкового кодексу України, постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 569 (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 04.02.2015 № 82 від 18.11.2015 № 967 та від 30.12.2015 № 1177) затверджено Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість та встановлені рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, що відкриваються у Державній казначейській службі (далі - Порядок).

Зокрема, даним Порядком встановлено, що рахунок у системі електронного адміністрування податку - рахунок, відкритий платнику податку в Казначействі, на який таким платником перераховуються кошти у сумі, необхідній для досягнення розміру суми податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, а також у сумі, необхідній для сплати узгоджених податкових зобов'язань з податку.

Помилково та/або надміру сплачені грошові зобов'язання з податку вважаються погашеними одночасно із збільшенням суми податку, на, яку такий платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Реєстрі, визначену пунктом 9 цього Порядку;

Крім того, наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року № 422, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 року за № 751/28881, затверджений Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі Порядок № 422).

Відповідно до п.1 пп.1 Розділу II Порядку № 422, - з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

Пунктом 1 пп. 1 розділу III Порядку № 422 визначено, що для забезпечення контролю за повнотою та своєчасністю розрахунків платників органи ДФС проводять оперативний облік надходжень за податками, зборами на підставі документів, визначених порядком взаємодії органів ДФС та органів Казначейства у процесі виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, а саме: відомостей про зарахування та повернення коштів з аналітичних рахунків за надходженнями у вигляді технологічного файлу @B; виписок з рахунків у вигляді електронного реєстру розрахункових документів; звітів про виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями.

Відповідно до п. 1 підрозділу 3 "Відображення в ІКП надходжень сум податків, зборів, митних платежів до бюджету та єдиного внеску у разі зміни (відміни) платежу" розділу III. "Облік надходжень сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску" Порядку, - після прийняття закону про Державний бюджет України на відповідний рік та/або внесення змін до закону про Державний бюджет України та затвердження місцевих бюджетів у разі зміни переліку видів надходжень, що зараховуються до державного та місцевих бюджетів, в органах Казначейства відкриваються (перевідкриваються) рахунки для зарахування доходів бюджетів та/або відбувається перенесення залишків коштів на нові рахунки з обліку надходжень бюджетів (п.1 пп.3 розділу III Порядку № 422 ).

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про обовязок податкового органу щодо перенесення залишків коштів позивача із ПДВ (переплата) у сумі 1025690,07 грн. станом на 31.12.2015 року, що відображено у зворотному боці облікової картки платника податку, до його ІКП з ПДВ у 2016 року.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, позивач і відповідач погодились, що на рахунку позивача (код бюджету 75) зазначена переплата з ПДВ у сумі 1025690,07 грн., яка погашає наявність заборгованості у сумі 90792,50 грн. Як пояснив представник відповідача, відсутність законодавчо врегульованої процедури перенесення у 2016 році сум переплати з ПДВ до ІКП мала наслідком того, що сума переплати ПДВ не брала участь у розрахунках та не була взята податковим органом до уваги під час обчислення податкового боргу з ПДВ за грудень 2016.

Аналізуючи викладене, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав у відповідача для складання та надіслання позивачу податкової вимоги, через відсутність заборгованості.

Враховуючи, що рішення податкового органу від 02.02.2017 № 27 про опис майна позивача в податкову заставу прийнято на підставі наявного в нього податкового боргу, через відсутність такої заборгованості також підлягає скасуванню.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фінансової служби у Херсонській області залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії сторонам, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням апеляційної інстанції.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян