Справа № 804/3567/17
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2017 р. Справа № 804/3567/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
за участю представників сторін: від позивача ОСОБА_3
від відповідача-1 від відповідача-2 ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКТАФТ» до Відповідача-1 Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, до Відповідача-2 Дніпропетровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 06.03.2017р. в частині застосування штрафу у сумі 161063,65 грн., -

ВСТАНОВИВ:

06.06.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРТАФТ» звернулося з адміністративним позовом до Відповідача-1 Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, до Відповідача-2 Дніпропетровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та, з урахуванням уточнення до позовної заяви від 15.09.2017р., просить визнати протиправним (незаконним) та скасувати частково податкове повідомлення-рішення Відповідача-1 № від 06.03.2017р. про застосування до позивача штрафу за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних у сумі 161063 грн. 65 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.02.2017р. податковою інспекцією було проведено камеральну перевірку з питання своєчасності реєстрації податкових накладних у ЄРПН, складених позивачем у лютому, квітні, травні, червні та липні 2016р. за результатами якої було складено акт за №440/0464-12-01/36354318 за висновками якого встановлено порушення позивачем граничних строків реєстрації податкових накладних у ЄРПН. На підставі вказаного вище акту перевірки податковим органом за вказане вище порушення на підставі ст.120-1 ПК України було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 06.03.2017р. за яким до позивача застосований штраф у розмірі 161573,76 грн. Позивач вважає вищевказане податкове повідомлення-рішення протиправним та незаконним й таким, що порушує права та інтереси позивача посилаючись на те, що з 03.06.2010р. підприємство позивача згідно з даними ЄДРПОУ знаходилося за адресою: м. Синельникове, вул. Енгельса, буд.3-З, прим.14, а, відповідно, і перебувало на обліку у Відповідача-2, з 25.12.2014р. позивач здійснював подання документів податкової звітності у електронному вигляді згідно діючого договору про визнання електронних документів №251220141, укладеного між позивачем та Відповідачем-2. Проте позивач зазначає, що у період з 13.07.2016р. по 19.07.2016р. підприємство не змогло зареєструвати податкові накладні, що підтверджується наданими квитанціями №1 про відмову у прийнятті на реєстрацію податкових накладних у ЄРПН через блокування вказаної системи податковими органами, а саме: з підстав розірвання в односторонньому порядку органами податкової інспекції вищевказаного договору через не знаходження позивача за своєю податковою адресою (за місцезнаходженням), без повідомлення про це позивача, факт якого встановлено працівниками Лівобережної ОДПІ, що здійснює супроводження Дніпропетровської ОДПІ. Проте позивач посилається на те, що вказані факти не відповідають дійсності, оскільки підприємство позивача не змінювало податковою адреси свого місця знаходження про що свідчать дані, наведені у ЄДРПОУ та дані договору оренди (найму) приміщення від 03.04.2015р., які додані до позову, а у квитанціях №1 про відмову у прийнятті податкових накладних для реєстрації в ЄРПН зазначено про виявлення помилок, а саме: «можливо розірвано Договір про визнання електронної звітності», що не є підставою для відмови у реєстрації таких податкових накладних згідно до п.9 Порядку №1246, а є лише припущеннями податкового органу. З огляду на неможливість здійснення реєстрації податкових накладних, позивач змушений був укладати новий договір про визнання електронних документів 14.07.2016р. за №140720161 та за вказаним договором зміг зареєструвати податкові накладні у ЄРПН лише 20.07.2016р. Позивач вважає дії податкових органів щодо одностороннього розірвання договору про визнання електронних документів формою блокування доступу до ЄРПН, що не передбачено чинним податковим законодавством та враховуючи вказані дії відповідачів-1,2 щодо блокуванню позивачеві доступу до ЄРПН у період з 13.07.2016р. по 19.07.2016р. протиправними, а відповідно, і протиправним і оспорюване податкове повідомлення-рішення, оскільки не здійснення реєстрації податкових накладних у вказаний період відбулося через блокування податковим органом доступу позивачеві до ЄРПН, а тому вважає, що порушення граничних строків реєстрації податкових накладних у ЄРПН сталося не з вини позивача. Також позивач вказує і на те, що при блокуванні податковим органом доступу позивачеві до ЄРПН були порушені норми Інструкції з підготовки і подання податкових документів у електронному вигляді засобами телекомунікаційного звязку, затвердженої наказом ДПА України від 10.04.2008р. №233, умови договору №251220141 з урахуванням того, що посилені сертифікати відкритих ключів не були скасовані та були чинними до 31.05.2018р., згідно витягу з ЄДРПОУ станом на 13.07.2016р. підприємство позивача податкової адреси не змінювало, а тому вказане свідчить про порушення податковим органом і п.12.5 розділу ХІІ Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом МФУ від 09.12.2011р. №1588, а також і ст. ст.18,19 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців». Враховуючи наведене, позивач вважає, що порушення податкового законодавства позивачем, яке наведено вище податковим органом щодо порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних у ЄРПН ґрунтується на припущеннях, штучному створенні умов щодо блокування доступу платника податків до ЄРПН з метою застосування у подальшому штрафних санкцій до платника податків, а тому вважає, що застосування до позивача штрафних санкцій за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням, з урахуванням відсутності у таких діях вини позивача через блокування доступу до ЄРПН самим податковим органом, є протиправним та незаконним, а тому є таким, що підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти позову заперечував, в усних поясненнях та письмових запереченнях на позов просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю посилаючись на те, що Інструкцією №233 затверджено примірний договір про визнання електронних документів, пунктом 4 розділу 6 якого визначено, що орган ДПС має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку не надання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або у разі зміни платником місця реєстрації. Отже, за законодавчо обґрунтованими підставами для розірвання договору про визнання електронних документів органом ДПС в односторонньому порядку є, зокрема - зміна платником податків місця реєстрації. Факт відсутності позивача за податковою адресою: АДРЕСА_1 підтверджено довідкою оперативного управління Лівобережної ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 13.07.2016р. №1609/7/04-64-21-02. У звязку з наведеним, керуючись п.п.4 п.6 договору про визнання електронних документів, 13.07.2016р. Дніпропетровською ОДПІ в односторонньому порядку припинено договір про визнання електронних документів від 25.12.2014р. за №. 20.07.2016р. між Дніпропетровською ОДПІ та позивачем був укладений новий договір про визнання електронних документів, а, відповідно, у період з 13.07.2016р. по 19.07.2016р. направлені позивачем у електронному вигляді податкові накладні для реєстрації їх в ЄРПН не були зареєстровані в базах даних ДФС з причин недотримання позивачем принципів організації інформаційного обміну під час подання платником податкових документів до Дніпропетровської ОДПІ в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису відповідно до законодавства. З огляду на викладене, представник відповідача-1 вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник Відповідача - 2 у судовому засіданні проти позову заперечував, в усних поясненнях та у письмових запереченнях на позов просив відмовити позивачеві у задоволенні позову у повному обсязі посилаючись на те, що з метою вручення наказу на проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача від 12.07.2016р. №302 здійснено вихід на податкову адресу позивача 12.07.2016р. за адресою: АДРЕСА_2 за результатами якого встановлено факт відсутності позивача за місцезнаходженням, про що складено акт від 12.07.2016р. №141/04-17-140/36354318. Факт відсутності позивача за податковою адресою підтверджено довідкою управління Лівобережної ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 13.07.2016р. №16209/7/04-64-21-02. У звязку з вказаним 13.07.2016р. Відповідачем-2 в односторонньому порядку припинено договір про визнання електронних документів від 25.12.2014р. за № з терміном дії посилених сертифікатів до 08.06.2018р. на підставі п.п.4 п.6 зазначеного договору орган ДПС має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку не надання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або у разі зміни платником місця реєстрації відповідно чинного законодавства. Дніпропетровською ОДПІ 20.07.2016р. підтверджено податкову адресу позивача та між ДПІ та позивачем 20.07.2016р. укладено договір про визнання електронних документів з терміном дії до закінчення дії посилених сертифікатів. Таким чином, на думку представника Відповідача-2, подання позивачем на розгляд за місцем реєстрації нового договору підприємство підтвердило наявність обставин розірвання договору, зокрема, відсутність платника за місцезнаходженням. При цьому, представник Відповідача-2 зазначив, що рішення Відповідача-2 щодо припинення договору від 25.12.2014р. та дії з безпідставної відмови у реєстрації податкових накладних у ЄРПН не оскаржувалися позивачем згідно з порядком, встановленим ст.56 ПК України, а тому вважає такі дії правомірними, а неможливість реєструвати податкові накладні в ЄРПН відбулося не з вини Дніпропетровської ОДПІ. Враховуючи наведене, представник відповідача-2 вказує на те, що акт перевірки від 09.02.2017р. є правомірним та таким, що не суперечить діючому законодавству, а отже, вважає, що висновки, викладені в акті передбачають адміністративну відповідальність позивача за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних у вигляді нарахування штрафу у сумі 161573,76 грн.

Судом у ході судового розгляду справи встановлені наступні обставини у даній справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРТАФТ» зареєстроване як юридична особа 02.06.2010р. за адресою: Дніпропетровська область, м.Синельникове, вул. Енгельса, буд. 3-З, приміщення 14 та станом на 13.07.2016р. перебувало на обліку у Дніпропетровській обєднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області, є платником податку на додану вартість, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями витягів з ЄДРПОУ від 14.04.2015р., від 13.07.2016р., копією витягу із реєстру платників ПДВ та копією договору №4 оренди (найму) приміщень за вищевказаною адресою від 03.04.2015р. (а.с. 46-58, 203-209 том 1).

09.02.2017р. Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було проведено камеральну перевірку з питання своєчасності реєстрації податкових накладних в ЄРПН позивачем складених за лютий, квітень, травень, червень і липень 2016р. про що був складений акт №440/0464-12-01/36354318 за висновками якого встановлено порушення позивачем граничних строків реєстрації по 100 податкових накладних у ЄРПН на загальну суму податку на додану вартість 1615737,92 грн. (а.с.20-25 том 1).

На підставі вказаного вище акту перевірки контролюючим органом 06.03.2017р. було прийнято податкове повідомлення-рішення № за яким до позивача на підставі ст. 1201.1 ст. 1201 Податкового кодексу України за затримку реєстрації податкових накладних було застосовано штраф у розмірі 161573,76 грн. (а.с.36 том 1).

В подальшому, вищевказане податкове повідомлення-рішення позивачем було оскаржено у адміністративному порядку до органів ДФС України шляхом подання відповідної скарги за результатами розгляду якої ДФС України було прийнято рішення про залишення без змін податкового повідомлення-рішення від 06.03.2017р., а скарга позивача - без задоволення(а.с.40-45 том 1).

Позивач не погоджується із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням від 06.03.2017р. у частині застосування до позивача штрафу у розмірі 161063,65 грн., просить його визнати протиправним (незаконним) та скасувати у вказаній частині посилаючись на те, що порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних у ЄРПН відбулося у період з 13.07.2016р. по 19.07.2016р. через блокування податковим органом позивачеві доступу до ЄРПН внаслідок одностороннього розірвання договору про визнання електронних документів від 25.12.2014р., у звязку зі зміною платником податку місця реєстрації, що не відповідає дійсності, оскільки позивач не змінював податкової адреси місцезнаходження, що підтверджено відомостями, наведеними з ЄДРПОУ станом на 13.07.2016р., договором оренди (найму) приміщень від 03.04.2015р., а тому вважає, що блокування податковим органом доступу підприємству позивача до ЄРПН є безпідставним,а, відповідно, і застосування штрафу за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних позивачем у ЄРПН у цей період за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням від 06.03.2017р. є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Заслухавши представників позивача та відповідачів-1,2, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд находить підстави достатніми для часткового задоволення позовних вимог позивача щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 06.03.2017р. в частині застосування до позивача штрафу у розмірі 160515 грн. 92 коп., виходячи з наступного.

Згідно до п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення цих правовідносин) платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умов щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в ЄРПН.

За п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у ЄРПН здійснюється не пізніше 15 календарних днів, наступних за датою їх складання.

Згідно ст.1201.1 ст.1201 Податкового кодексу України встановлено, що за порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платником податку на додану вартість та розрахунків коригування до таких податкових накладних в ЄРПН, встановлених ст. 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог ст.192 та 201 цього Кодексу, покладено обовязок щодо такої реєстрації, штрафу у розмірі, зокрема, 10% від суми податку на додану вартість, зазначеної у таких податкових накладних/розрахунках коригування у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів.

Аналіз вищенаведених норм податкового законодавства свідчить про те, що на позивача покладено обовязок по складанню податкових накладних та реєстрації їх у Єдиному реєстрі податкових накладних не пізніше 15 календарних днів, наступних за датою їх складання, в той же час, порушення вказаних строків тягне за собою відповідальність платника податку шляхом застосування до такого платника податку контролюючим органом штрафу у розмірі, встановленому ст.1201.1 ст.1201 ПК України.

Згідно ст.14 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини субєктів електронного документообігу. Використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно із загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством.

Інструкцією з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного звязку, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008р. №233 ( далі Інструкції №233) визначені загальні принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису.

Додатком 1 до Інструкції №233 затверджено примірний договір про визнання електронних документів пунктом 4 розділу 6 якого визначено, що орган ДПС має право розірвати Договір у односторонньому порядку у випадку ненадання Платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни Платником місця реєстрації.

А згідно приписів п.12.2, п.12.3, п.12.4 розділу ХІІ Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 09.12.2011р. №1588 (далі Порядок №1588) визначено, що підрозділи контролюючого органу, зокрема, у тому числі і при призначенні чи проведенні будь-якого виду перевірки платника податків чи при виконанні інших службових обов'язків працівниками контролюючих органів здійснюється або може здійснюватись перевірка місцезнаходження (місця проживання) платника податків. За наслідками перевірки складається акт перевірки місцезнаходження платника податків. Якщо встановлено відсутність платника податків за його місцезнаходженням (місцем проживання), то проводиться робота із з'ясування фактичного місця розташування (місцезнаходження, місця проживання) платника податків, відповідальних та пов'язаних осіб.

У разі неможливості вручення платнику податків довідки, свідоцтва, листа чи будь-якого іншого документа, надісланого контролюючим органом, у зв'язку з відсутністю платника податків за місцезнаходженням (місцем проживання) замість акта перевірки місцезнаходження (місця проживання) платника податків оформляється довідка про неможливість вручення документа платнику податків із зазначенням причин та додаванням відповідних документів (за наявності). Заміна акта довідкою не проводиться, якщо іншими нормативно-правовими актами передбачено складання акта.

Щодо кожного платника податків, стосовно якого виявлена відсутність його за місцезнаходженням (місцем проживання) та не з'ясоване його фактичне місцезнаходження (місце проживання), підрозділ контролюючого органу, який з'ясував зазначений факт, готує та передає підрозділам податкової міліції запит на встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків за встановленою формою.

При цьому, за приписами ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців» встановлено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості - ч.3 ст.10 вказаного Закону.

З аналізу вказаних норм видно, що єдиним доказом зміни юридичною адресою місця знаходження платника податків є дані Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а згідно Порядку №1588, у разі якщо встановлено відсутність платника податків за його місцезнаходженням (місцем проживання), то проводиться робота із з'ясування фактичного місця розташування (місцезнаходження, місця проживання) платника податків, відповідальних та пов'язаних осіб.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні із наданих сторонами документів, між Дніпропетровською ОДПІ та позивачем 25.12.2014р. було укладено договір про визнання електронних документів за №251220141, що підтверджується копією відповідного договору (а.с.59-61 том 1).

За вказаним договором позивачем були отримані посилені сертифікати відкритих ключів керівником підприємства ОСОБА_6 зі строком дії до 08.06.2018р. за якими позивачем здійснювалася реєстрація податкових накладних у ЄРПН (а.с.29 том 2).

Проте, з 13.07.2016р. Дніпропетровською ОДПІ було розірвано договір про визнання електронних документів від 25.12.2014р. №251220141 в односторонньому порядку на підставі п.4 розділу 6 умов договору, а саме: через відсутність за місцезнаходженням підприємства позивача, що встановлено актом перевірки від 12.07.2016р. №141/04-17-140/36354318 та підтверджено довідкою оперативного управління Лівобережної ОДПІ від 13.07.2016р. №16209/7/04-64-21-02, при цьому, без повідомлень про таке розірвання договору платника податків позивача, що підтверджено представниками Відповідачів-1,2 у ході судового розгляду справи.

Вказані обставини призвели до блокування органами податкової служби позивачеві доступу до реєстрації податкових накладних у ЄРПН у період з 13.07.2016р. по 19.07.2016р., що також підтверджено як представником позивача, так і представниками Відповідача-1,2 в судовому засіданні.

Факт блокування органами ДПС позивачеві доступу до реєстрації податкових накладних у ЄРПН у період з 13.07.2016р. по 19.07.2016р. підтверджується численними копіями Квитанцій № 1 за якими позивачеві було відмовлено у реєстрації податкових накладних через виявлені помилки, зокрема такі як: «можливо розірвано договір про визнання електронної звітності»; «невірний підпис необхідно підтвердити право підпису особа ОСОБА_6О.», а також і відповіддю Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на звернення позивача від 25.07.2016р. що підтверджується копіями відповідних квитанцій №1 та копією відповіді від 25.07.2016р.(а.с.62-195, 201-202 том 1).

Разом з тим, проаналізувавши вищевказані норми податкового законодавства, а також і обставини, встановлені у даній справі, суд приходить до висновку про протиправність дій Відповідача-2 у односторонньому розірванні органами ДПС договору про визнання електронних документів від 25.12.2014р. з підстав не знаходження позивача за своїм місцем реєстрації за адресою: м. Синельникове, вул.Енгельса, буд.3-З, приміщення 14 з урахуванням того, що за відомостями, наведеними у витязі з ЄДРПОУ станом на 13.07.2016р. вбачається, що позивач не змінював свого місця реєстрації, такі відомості реєстратором не вносилися до ЄДРПОУ, а також і не вносилися відомості про не підтвердження позивачем свого місцезнаходження у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців», а отже, вказані відомості, які є достовірними, спростовують доводи та висновки податкового органу про зміну місцезнаходження підприємством позивача станом на 13.07.2016р. (а.с.203-209 том 1).

Судом не можуть бути прийняті до уваги у якості належних і допустимих доказів на підтвердження зміни місцезнаходження позивача складені посадовими особами акт про відсутність за місцезнаходженням підприємства позивача від 12.07.2016р. №141/04-17-140/36354318, запит за №140/04-17-140 від 12.07.2016р., а також і лист Лівобережної ОДПІ від 13.07.2016р., з огляду на те, що належними та допустимими доказами зміни місцезнаходження позивача можуть бути лише відомості, які відображені у ЄДРПОУ у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців».

При цьому, слід зазначити, що судом враховується і те, що з аналізу складеного акту від 12.07.2016р. видно, що вказаний акт складений на компютері, що свідчить про те,що він складався не шляхом виходу працівників податкової інспекції за податковою адресою позивача на місці, а за місцем розташування податкової інспекції у приміщенні податкової інспекції, а тому вказаний акт не може бути прийнятий судом як належний доказ відсутності позивача за місцем його знаходження.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що Відповідачем-2 не доведено належними доказами правомірність та законність дій по розірванню в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів від 25.12.2014р., що потягло негативні наслідки для діяльності позивача, а саме: блокування доступу до реєстрації податкових накладних у ЄРПН на період з 13.07.2016р. по 19.07.2016р., та відновлення такого доступу відбулося лише 20.07.2016р. після укладення позивачем нового договору про визнання електронних документів від 14.07.2016р., який позивач змушений був переукласти з податковим органом через штучне блокування органами ДПС доступу до ЄРПН (а.с.196-200 том 1).

При цьому, слід зазначити, що вчинення дій по блокуванню позивачеві доступу до ЄРПН здійснено податковим органом з порушенням вимог Додатку №1 до Інструкції Інструкції №233, яким затверджено примірний договір про визнання електронних документів та за пунктом 4 розділу 6 якого визначено, що орган ДПС має право розірвати Договір у односторонньому порядку лише у випадку ненадання Платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни Платником місця реєстрації, оскільки зміна платником податку позивачем місця реєстрації може бути підтверджена лише відомостями, відображеними у ЄДРПОУ, які представниками Відповідача-1,2 не були надані суду станом на 13.07.2016р.

Також і посилання Відповідачів-1,2 на правомірність розірвання договору в односторонньому порядку органами ДПС, що призвело до блокування доступу позивача до реєстрації податкових накладних у ЄРПН через відсутність за місцезнаходженням не відповідає вимогам п.4 розділу 6 вказаному вище договору, оскільки підставами для розірвання договору за вказаними пунктами договору є саме зміна платником податку місцезнаходження позивача, а не відсутність підприємства позивача за його місцезнаходженням, що не є тотожними поняттями, а, отже, розірвання договору в односторонньому порядку органами ДПС з наведених обставин та підстав є протиправним та таким, що не відповідає вимогам вищенаведеного чинного законодавства України.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що і застосування до позивача штрафу за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних у період з 13.07.2016р. по 19.07.2016р. за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням у розмірі 160515,92 грн. є протиправним, та у цій частині підлягає скасуванню, оскільки порушення строків реєстрації податкових накладних у вказаний період сталося не з вини позивача, а з підстав протиправного блокування податковими органами доступу позивачеві до реєстрації податкових накладних у ЄРПН внаслідок розірвання договору про визнання електронних документів від 25.12.2014р. органами ДПС у односторонньому порядку.

При цьому, слід зазначити, що у відповідності до вимог ст.111 Податкового кодексу України до платника податків застосовується фінансова відповідальність у вигляді штрафних санкцій лише за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Водночас, оскільки судом не встановлено у даних правовідносинах порушень позивачем вимог податкового та іншого законодавства при виконанні свого обовязку щодо реєстрації податкових накладних у ЄРПН у період з 13.07.2016р. по 19.07.2016р., суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до позивача фінансової відповідальності у вигляді штрафу за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних у ЄРПН на підставі оспорюваного податкового повідомлення-рішення лише в сумі 160515,92 грн.

При цьому, судом приймається до уваги і те, що позивачем дійсно було порушено строки реєстрації податкових накладних у ЄРПН саме з вини позивача за податковими накладними №584 від 16.02.2016р. №1454 від 25.04.2016р., №1606 від 22.04.2016р., №1608 від 28.04.2016р., №502 від 31.05.2016р., №2623 від 31.05.2016р., №2637 від 06.06.2016р., №2638 від 06.06.2016р., №2639 від 06.06.2016р., № 2665 від 08.06.2016р., №2688 від 08.06.2016р., №2928 від 25.06.2016р., №2929 від 25.06.2016р., №2930 від 26.06.2016р. на загальну суму 510 грн.11 коп., які відображені у акті перевірки від 09.02.2017р., що підтверджено представником позивача у судовому засіданні, а тому позивачем оспорюється податкове повідомлення-рішення № від 06.03.2017р. лише в частині застосування штрафу у розмірі 161063,65 грн. (а.с.17-18,20 том 2).

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представниками відповідачів-1, 2 у ході судового розгляду справи не було наведено жодних підстав та не надано жодних доказів, які б свідчили про обґрунтованість застосування до позивача штрафу у сумі 160515,92 грн. за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних у ЄРПН у період з 13.07.2016р. по 19.07.2016р. за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням з урахуванням встановлених судом обставин та досліджених доказів, які жодним чином не були спростовані, навпаки, факти блокування позивачеві доступу до реєстрації податкових накладних у ЄРПН були підтверджені не лише наданими доказами, але й поясненнями самих представників відповідачів-1,2.

Є безпідставними твердження представників Відповідачів-1,2 щодо того, що позивачем не було дотримано принципів організації інформаційного обміну під час подання платником податкових документів до Дніпропетровської ОДПІ в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису відповідно до законодавства, оскільки відповідні твердження жодними належними і допустимими доказами не підтверджені щодо вини в діях позивача, які призвели до неприйняття (не реєстрації) Відповідачами-1,2 податкових накладних у електронній формі у ЄРПН з підстав, які наведені Відповідачами-1,2.

Судом критично оцінюються доводи представника Відповідача-2 щодо того, що дії Відповідача-2 з приводу розірвання договору про визнання електронних документів від 25.12.2014р. не оспорювалися позивачем у порядку, визначеному ст.56 ПК України, а тому є правомірними, виходячи з того, що не оскарження вказаних дій у порядку, передбаченому вказаною нормою не позбавляє позивача права оскаржити вказані дії Відповідача-2 у судовому порядку, що і зроблено позивачем шляхом оскарження дій Відповідача-2 по розірванню вказаного договору у межах заявленого даного адміністративного позову та з урахуванням того, що саме вказані дії Відповідача-2 щодо розірвання договору у односторонньому порядку стали наслідком прийняття оспорюваного повідомлення-рішення.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку

Приймаючи до уваги викладене, перевіривши правомірність прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення № від 06.03.2017р. в частині застосування до позивача штрафу в розмірі 161063,65 грн., суд приходить до висновку, що відповідачем прийнято вказане вище оспорюване податкове повідомлення-рішення у частині застосування штрафу у розмірі 160515,92 грн. не у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України та без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому зазначене вище податкове повідомлення-рішення у частині застосування до позивача штрафу у розмірі 160515,92 грн. є протиправним і підлягає скасуванню.

Разом з тим, позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення в частині застосування до позивача штрафу у розмірі 547 грн. 73 коп. не підлягають задоволенню, виходячи з того, що на вказану суму позивачем були зареєстровані податкові накладні у ЄРПН за наступними номерами, а саме: № 3490 від 08.07.2016р., №3049, №3046, №3045, №3047, №3043, №3052, № 3048, №3041, №3044, №3050,3026, №3053, №3051, №3100,2998,3054, №2995, №3108, №3104 від 30.06.2016р. з порушенням граничних термінів їх реєстрації у ЄРПН, а саме: які були зареєстровані 24.07.2016р. та 27.07.2016р. відповідно, тоді як позивачеві було відновлено доступ до реєстрації податкових накладних у ЄРПН з 20.07.2016р. та саме цього дня позивач зобовязаний був здійснити реєстрацію вказаних податкових накладних у ЄРПН, причини не реєстрації вказаних податкових накладних у ЄРПН саме 20.07.2016р. представник позивача пояснити суду не зміг, а тому у цій частині позовних вимог позивача щодо застосування штрафу до позивача у розмірі 547 грн. 73 коп. за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням слід відмовити.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправним та скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення про застосування штрафу у розмірі 547,73 грн. за вищенаведеними податковими накладними за якими встановлений факт порушення позивачем граничних строків реєстрації податкових накладних у ЄРПН з урахуванням наявного у позивача доступу до ЄРПН з 20.07.2016р.

За викладених обставин, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню лише у частині визнання протиправним та скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення про застосування штрафу у розмірі 160515,92 грн., виходячи з розрахунку 161063,65 грн. 547,73 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.3 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача, відповідно до частини задоволених вимог, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2407 грн. 73 коп. виходячи з розрахунку 160515,92/100х1,5.

Керуючись ст.ст. 2 - 10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКТАФТ» до Відповідача-1 Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, до Відповідача-2 Дніпропетровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 06.03.2017р. в частині застосування штрафу у сумі 161063,65 грн. задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № від 06.03.2017р. в частині застосування штрафу у розмірі 160515 грн. 92 коп. (сто шістдесят тисяч пятсот п'ятнадцять грн.92 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (49600, м. Дніпро, вул. Сімферопольська,17-а) та Дніпропетровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області(52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт.Слобожанське, вул. Теплична, буд. 13) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТАФТ» (49051, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Дніпросталівська, буд. 3, оф.208, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2407 грн. 73 коп. (дві тисячі чотириста сім грн. 73 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови, або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений - 20.09.2017р.

Суддя ОСОБА_1