Справа № 820/1336/17
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 р.Справа № 820/1336/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2017р. по справі № 820/1336/17

за позовом ОСОБА_1

до Харківського міського центру зайнятості третя особа Міністерство соціальної політики України

про визнання дій та бездіяльності протиправними,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківського міського центру зайнятості третя особа Міністерство соціальної політики України, в якому просив визнати бездіяльності Харківського міського центру зайнятості у видачі ОСОБА_1 індивідуального плану працевлаштування для відпрацювання вакансії юрисконсульта 1 категорії відділу юридичної служби регіональної філії "Південна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" під час здійснення прийому 29.06.2016 незаконною; визнати дії Харківського міського центру зайнятості у видачі ОСОБА_1 під час здійснення його прийому 29.06.2016 направлення на працевлаштування на посаду "столяра" п'ятого розряду, яка згідно рішенню Московського районного суду м.Харкова від 22.02.2017, справа №643/866/17, провадження №2/643/2442/17 для нього є непідходящою роботою, так як він має кваліфікацію столяра третього розряду; визнати дії Харківського міського центру зайнятості у видачі ОСОБА_1 під час здійснення прийому 29.06.2016 направлення на працевлаштування на посаду столяра п'ятого розряду без врахування його здібностей і професійного досвіду виконувати роботу столяра п'ятого розряду незаконними.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2017р. по справі № 820/1336/17 адміністративний позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у скарзі, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, у зв'язку з чим з підстав, передбачених ч. 4 ст. 196 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи без участі представника третьої особи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач, ОСОБА_1, як безробітний перебуває на обліку в Харківському міському центрі зайнятості.

Позивач 29.06.2016 року звернувся до Харківського міського центру зайнятості, де під час прийому здійснено підбір вакансії "столяр" у штаті роботодавця - Регіональної філії "Південна залізниця" ПАТ "Українська залізниця".

З копії звітності від 15.02.2016 року "Інформація про попит на робочу силу (вакансії) та правил її заповнення (Форма звітності № 3 -ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" судом встановлено, що роботодавцем визначено вакантну посаду "столяр". ( а.с129).

У зв'язку з чим дана вакансія була внесена 18.02.2016 року до бази даних вакансій.

Згідно трудової книжки ОСОБА_1 у жовтні 1999 року працював столяром третього розряду. (а.с.103).

З урахуванням встановлених обставин, а саме інформації роботодавця та запису у трудовій книжці позивача про роботу столяром, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не мав перешкод для прийняття рішення про направлення безробітного для працевлаштування до Регіональної філії "Південна залізниця" ПАТ "Українська залізниця".

Вказана вакансія була закрита лише 06.09.2016 року (а.с.148).

Позивачу видано направлення на працевлаштування на посаду "столяр" до Регіональної філії "Південна залізниця" ПАТ "Українська залізниця".

Для узгодження часу та дати співбесіди з роботодавцем, спеціалістом з працевлаштування було зателефоновано безпосередньо до роботодавця, але встановити телефонний зв'язок та конкретизувати актуальність вакансії та вимоги до кандидату працівнику центру не вдалось.

У зв'язку з чим, Харківським міським центром зайнятості позивачу запропоновано внести вакансію до індивідуального плану працевлаштування, але ОСОБА_1 відмовився від зазначеної пропозиції, наполягав на видачі саме направлення на працевлаштування.

За результатами проведеної роботи, центром складено і видано направлення №0226005 від 29.06.2016 року на працевлаштування ОСОБА_1 до Регіональної філії "Південна залізниця" ПАТ "Українська залізниця" на посаду "столяр", з яким позивача ознайомлено, однак від підписання позивач відмовився, про що складено акт від 29.06.2016 року.

З матеріалів справи судом також встановлено, що Регіональною філією "Південна залізниця" ПАТ "Українська залізниця" 31.05.2016 року подано Звітність №4944 (Інформація про попит на робочу силу (вакансії)), відповідно до якої роботодавцем вказано вакантні посади "столяр 5 розряду" та "юрисконсульт 1 категорії", а також вказано, що вакансії будуть укомплектовані роботодавцем самостійно, у зв'язку з чим працівниками ХМЦЗ не було внесено до бази даних відомостей стосовно зазначених вакансій.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з відсутності бездіяльності та правомірності дій відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначені Законом України від 05.07.2012 року №5067-VI «Про зайнятість населення» (далі - Закон №5067).

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 5 Закону №5067 держава гарантує у сфері зайнятості безоплатне сприяння у працевлаштуванні, обранні підходящої роботи та одержанні інформації про ситуацію на ринку праці та перспективи його розвитку.

Згідно із ч.ч.2 та 3 ст.44 даного Закону зареєстровані безробітні зобов'язані: 1) самостійно або за сприяння територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснювати активний пошук роботи, який полягає у вжитті цілеспрямованих заходів до працевлаштування, зокрема взяття участі у конкурсних доборах роботодавців; 2) відвідувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в якому він зареєстрований як безробітний у визначений і погоджений з ним час, але не рідше ніж один раз на тридцять календарних днів; 3) дотримуватися письмових індивідуальних рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню, зокрема брати участь у заходах, пов'язаних із сприянням забезпеченню зайнятості населення; 4) інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону.

Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Положеннями ч.1 ст.46 Закону №5067 передбачено, що підходящою для безробітного вважається робота, що відповідає освіті, професії (спеціальності), кваліфікації особи з урахуванням доступності транспортного обслуговування, встановленої рішенням місцевої державної адміністрації, виконавчого органу відповідної ради. Заробітна плата повинна бути не нижче розміру заробітної плати такої особи за останнім місцем роботи з урахуванням середнього рівня заробітної плати, що склався у регіоні за минулий місяць, де особа зареєстрована як безробітний.

Під час пропонування підходящої роботи враховується тривалість роботи за професією (спеціальністю), кваліфікація, досвід, тривалість безробіття, а також потреба ринку праці.

Відповідно п.3.3 розділу III Рекомендацій щодо обслуговування населення та роботодавців фахівцями служби зайнятості, затверджених директором Державного центру зайнятості 18.08.2014 року, якщо шукач роботи звертається до центру зайнятості, спеціаліст з працевлаштування відповідно до встановленого порядку при підборі йому роботи з'ясовує по телефону в представника роботодавця, чи є підібране робоче місце вільним, та узгоджує можливість співбесіди з клієнтом.

Під час спілкування з роботодавцем спеціаліст повідомляє йому основну інформацію про претендента (професію, спеціальність, освіту, професійний досвід тощо). При цьому робиться акцент на його професійних, ділових, особистих якостях, які можуть зацікавити даного роботодавця. Пояснює, що в разі можливого не працевлаштування особи важливо точно визначити причину та вказати її у відповідній графі корінця-направлення на працевлаштування. Неправильне визначення причини може призвести до порушення законних прав безробітного на матеріальне забезпечення або до необґрунтованого його одержання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що положеннями ч.ч.2-5 та 7 ст.46 Закону №5067 передбачено, що для осіб, які не мають професії (спеціальності) і вперше шукають роботу, підходящою вважається така, що потребує первинної професійної підготовки, зокрема безпосередньо на робочому місці, а для осіб, які бажають відновити трудову діяльність після перерви тривалістю, що перевищує шість місяців, підходящою вважається робота за професією останнього місця роботи або робота з проходженням попередньої перепідготовки за новою професією (спеціальністю) за направленням територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

У разі коли неможливо надати безробітному роботу за професією протягом шести місяців з дня перебування на обліку в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, йому пропонується підходяща робота з урахуванням здібностей, стану здоров'я і професійного досвіду, доступних для нього видів навчання та потреби ринку праці.

Для громадян, які не працювали за попередньо здобутими професіями (спеціальностями) понад 12 місяців, підходящою вважається робота, яку вони виконували за останнім місцем роботи, а робота за здобутими раніше професіями (спеціальностями) може вважатися підходящою за умови попереднього підвищення кваліфікації з урахуванням потреби ринку праці.

У разі зміни безробітним професії за направленням територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, підходящою вважається робота за новою та за попередньою професією (спеціальністю).

Для безробітних, які не мають професії, або таких, що працювали на роботах, які не потребують спеціальної підготовки, та перебувають на обліку в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, більш як шість місяців, підходящою роботою також вважається участь у громадських та інших роботах тимчасового характеру, тривалість яких перевищує один місяць.

Для громадян, які бажають відновити трудову діяльність після тривалої (більш як 12 місяців) перерви (крім громадян, яким до досягнення загальновстановленого пенсійного віку залишилося два і менше років), підходящою роботою також вважається участь у громадських роботах, а також інших роботах тимчасового характеру, що відповідають їх освіті, професії (спеціальності), професійному досвіду, зокрема за спорідненими професіями, та тривають понад один місяць.

Приписами ч.2 ст.43 Закону №5067 встановлено, що Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаних вимог Закону №5067 Кабінетом Міністрів України постановою від 20.03.2013 року №198 було затверджено Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу (далі - Порядок №198).

Так, приписами п.5 Порядку №198 передбачено, що статус безробітного надається особам, які зазначені у частині першій статті 43 Закону України "Про зайнятість населення", з першого дня реєстрації у центрі зайнятості на підставі заяви за формою, затвердженою Мінсоцполітики, у разі відсутності підходящої роботи, підбір якої здійснюється відповідно до статті 46 зазначеного Закону.

Відповідно до п.12 Порядку №198 підходящою для безробітного є робота, що відповідає його освіті, професії (спеціальності), кваліфікації. Підбір підходящої роботи здійснюється центром зайнятості, у якому безробітний зареєстрований, з урахуванням доступності транспортного обслуговування, встановленої рішенням місцевої держадміністрації, виконавчого органу відповідної ради. За згодою безробітного підбір підходящої роботи може здійснюватися також в інших регіонах. У разі зміни даних, що впливають на підбір підходящої роботи, зареєстрований безробітний подає до центру зайнятості відповідні документи.

Згідно із п.18 даного Порядку для осіб, які не працювали за попередньо здобутими професіями (спеціальностями) більш як 12 місяців, підходящою є робота, яку вони виконували за останнім місцем роботи, а робота за попередньо здобутими професіями (спеціальностями) може бути підходящою за умови підвищення кваліфікації за направленням центру зайнятості з урахуванням потреби ринку праці.

Відповідно до п.19 Порядку №198 у разі коли протягом шести місяців з дня реєстрації безробітному неможливо підібрати роботу за професією, підходящою є робота, що потребує зміни професії з урахуванням його здібностей, стану здоров'я, професійного досвіду, доступних для нього видів навчання та потреби ринку праці.

Позивач має, зокрема, диплом соціолога, за цією спеціальністю не працював.

Відповідно до вимог Єдиної технології обслуговування незайнятого населення в центрах зайнятості України, затвердженої наказом Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України №49 від 15.08.00 розділу 1У Процедури та операції щодо надання громадянам послуг з пошуку і підбору роботи, у випадку, коли спеціаліст, який здійснює функції працевлаштування, підібрав підходящу роботу для клієнта або іншу роботу, на яку він погоджується, спеціаліст, який здійснює функції працевлаштування, зокрема з'ясовує по телефону, чи дійсно в даний час вільне підібране місце, на яке погодився клієнт, і узгоджує з представником роботодавця можливість співбесіди з громадянином.

Таким чином, з'ясування по телефону спеціалістом з працевлаштування щодо наявності вакансії столяра здійснено в межах повноважень спеціаліста, а за наявності інформації від роботодавця 31.05.2016 року про те, що вакансії будуть укомплектовані роботодавцем самостійно, у відповідача були відсутні підстави для видачі направлення на працевлаштування.

Колегія суддів зазначає, що бездіяльністю суб'єкта владних повноважень є невиконання приписів закону щодо реалізації управлінської функції, тобто пасивна форма правової поведінки, а під протиправною слід розуміти не реалізацію управлінської функції чи невиконання наданого повноваження за наявності чітко визначеного приводу.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що відповідачем було вжито відповідних заходів щодо працевлаштування ОСОБА_1, а тому підстави для визнання протиправною бездіяльність відповідача під час прийому 29 жовтня 2016 року - відсутні.

З приводу позовних вимог в частині визнання бездіяльності Харківського міського центру зайнятості у видачі ОСОБА_1 індивідуального плану працевлаштування для відпрацювання вакансії юрисконсульта 1 категорії відділу юридичної служби регіональної філії "Південна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" під час здійснення прийому 29.06.2016 незаконною колегія суддів зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що 31.05.2016 року Регіональною філією "Південна залізниця" ПАТ "Українська залізниця" подано Звітність №4944 (Інформація про попит на робочу силу (вакансії)), відповідно до якої роботодавцем вказано вакантну посаду та зазначено, що дана вакансія буде укомплектована роботодавцем самостійно.

Відповідно до п.1 ст.4 Закону України "Про зайнятість населення" роботодавці мають право проводити добір працівників безпосередньо або через територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, чи суб'єкта господарювання, який надає послуги з посередництва у працевлаштуванні.

Згідно Порядку "Про затвердження форми звітності N 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядку її подання" затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України 31 травня 2013 року N 316 (у редакції наказу Міністерства соціальної політики України від 05 грудня 2016 року N 1476) роботодавець визначає яким чином передбачається укомплектування вакансії - самостійно чи за сприянням служби зайнятості та проставляє позначку у відповідній графі.

З приводу доводів позивача про те, що рішенням Московського районного суду м. Харкова по справі № 643/866/17 встановлено те, що ОСОБА_1 не може претендувати на роботу за вакансією "столяр 5-го розряду", оскільки ця вакансія є для нього непідходящою роботою, колегія суддів зазначає наступне.

З дослідженої в судовому засіданні копії рішення Московського районного суду м. Харкова по справі № 643/866/17 судом встановлено, що вказане рішення ухвалено у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця», третя особа - Харківський міський центр зайнятості, про визнання відмови у прийнятті на роботу неправомірною та незаконною.

Даним судовим рішенням відмовлено у задоволенні цивільного позову та встановлено відсутність порушень цивільних прав позивача відповідачем ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» у площині правовідносини, які були предметом розгляду даної цивільної справи.

При цьому, колегія суддів акцентує увагу, що посилаючись на вказане судове рішення, позивач обґрунтовує протиправність дій відповідача щодо направлення його на працевлаштування на посаду столяр п'ятого розряду.

Водночас, як встановлено судом, інспектор під час здійснення прийому 29.06.2016 року здійснив опрацювання актуальних вакансій, за даними звіту по формі 3-ПН за № 1301 ПАТ «Українська залізниця» зазначено про необхідність у працевлаштуванні трьох осіб із зазначенням професії "столяр" (а.с. 130).

Окрім того, судом встановлено здійснення інспектором телефонного дзвінка до роботодавця для уточнення наявності вакансії та вимог до кандидата на посаду, але на телефонний дзвінок роботодавець не відповів, у зв'язку з чим уточнити вимоги до кандидата на посаду не виявилось можливості.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач, видаючи направлення, за наявними у нього даними про вакансію, діям правомірно.

Правовідносини, які були предметом цивільного спору з приводу відмови ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» у прийнятті на роботу позивача та рішення у цивільній справі № 643/866/17 не носять преюдиційного характеру для даного спору, оскільки роботодавцю Законом України "Про зайнятість населення" надано право самостійно проводити добір працівників.

Таким чином встановлена судовим рішенням правомірність рішення роботодавця, прийнятого самостійно, не може свідчити про протиправність дій відповідача при видачі направлення про працевлащштування.

Положеннями ст.19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, покладений на суб'єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності свого рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності не звільняє позивача від обов'язку доказування своїх тверджень.

За приписами ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставин справи, які підтверджуються доказами, та ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2017р. по справі № 820/1336/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Подобайло З.Г. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 23.10.2017 р.