Справа № 820/3542/17
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18 жовтня 2017 р. № 820/3542/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Шляхової О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Молчанової О.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Керівника апарату Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_3, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до керівника апарату Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_3, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, в якому просить суд: 1. Визнати протиправним та скасувати наказ керівника апарату Комінтернівського районного суду м.Харкова за № 02-07/86 від 17.07.2017 про звільнення ОСОБА_1; 2. Поновити ОСОБА_1 на посаді помічника судді Комінтернівського районного суду м. Харкова з 18.07.2017; 3. Стягнути з ТУ ДСА України у Харківської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.07.2017 по день поновлення на роботі; 4. Стягнути з ТУ ДСА України у Харківської області на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17.07.2017 по 19.07.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 12 березня 2008 року по 17 липня 2017 року вона працювала на посаді помічника судді Комінтернівського районного суду м. Харкова. Наказом керівника апарату Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_3 №02-09/43 від 22.09.2010 закріплена за суддею Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 без подання судді. 26 лютого 2016 року, у зв'язку із набранням чинності нового Закону України «Про державну службу», її повідомлено про зміну істотних умови праці. 08 червня 2016 року позивача попереджено про зміну істотних умов державної служби.

Позивач повідомила, що 27 червня 2017 року рішенням Вищої ради правосуддя припинено повноваження судді Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_6. у зв'язку із поданням заяви про відставку. 27.06.2017 року рішенням зборів суддів Комінтернівського районного суду м. Харкова позивача уповноважено тимчасово виконувати обов'язки додаткового помічника іншого судді. Проте, керівником апарату ОСОБА_3, в порушення Закону України «Про судоустрій і статус суддів», рішення зборів суддів від 27.06.2017 не виконано та звільнено її у зв'язку із закінченням трудового договору. В трудовій книжці зроблено запис про звільнення на підставі п. 9 ст. 36 КЗпП України.

Позивач вважає зазначений наказ протиправним, оскільки подання судді ОСОБА_6. про призначення її помічником не існувало, а її було призначено помічником судді за поданням голови Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 Крім того, жодних записів в її трудовій книжці про істотні зміни умов праці не було зроблено, та відповідних наказів з цього приводу не виносилось.

Крім того, позивачем зазначається, що в порушення вимог ст. 116 КЗпП України ТУ ДСА України у Харківській області усі виплати із позивачем були проведені не у день її звільнення 17.07.2017, а лише 19.07.2017 року.

Позивач у судовому засіданні адміністративний позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Відповідач - керівник апарату Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_3, повідомлена належним чином про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибула. Через канцелярію суду надала письмові заперечення на позов, в яких просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у них та просила розглядати адміністративну справу за її відсутності. (а.с. 32-35).

В обґрунтування своєї позиції, зокрема, зазначила, що помічник судді ОСОБА_1. 17.07.2017 року звільнена з посади помічника судді Комінтернівського районного суду м. Харкова у зв'язку з закінченням трудового договору, в день припинення повноважень судді ОСОБА_6. на підставі ч.3 ст.92 Закону України «Про державну службу», п.19. Положення про помічника судді суду загальної юрисдикції, затвердженого рішенням Ради Суддів України від 25.03.2011 № 14, п.9 ст. 36 КЗПП України.

Посилаючись на ст.92 Закону України «Про державну службу», якою передбачено, що посади помічників суддів належать до посад патронатної служби, працівник патронатної служби призначається на посаду на строк повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений, вважає, що відповідно до приписів зазначеної норми законодавства - трудові відносини з позивачем, яка є працівником патронатної служби припинені в день припинення повноважень особи, працівником патронатної служби якої вона була призначена. Зазначає, що відсутність подання судді ОСОБА_6. та записів у трудовій книжці про істотні зміни умов праці, на що вказує ОСОБА_1 у своєму позові, не змінюють того факту, що вона була працівником патронатної служби судді ОСОБА_6. та жодним чином не впливають на законність її звільнення. Крім того, ОСОБА_1 18.04.2011року під розпис ознайомлювалась зі своєю Посадовою інструкцією помічника судді, в п. 8 якої зазначено, що помічник судді призначається на посаду на час виконання суддею повноважень судді відповідного суду. Крім того, 26.02.2016 року, у зв'язку із набранням чинності 01.05.2016 року нового Закону України «Про державну службу», помічник судді ОСОБА_1. попереджена про можливі зміни істотних умов праці під підпис.

Відповідач також не погоджується із доводами позивача, якими зазначається, що керівником апарату суду, в порушення Закону України Про судоустрій і статус суддів», не виконано рішення зборів суду від 7.06.2017 року, оскільки можливість закріплення помічника судді за суддею на підставі рішення зборів суддів, законом не передбачена. Стосовно не розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.07.2017 року із проханням уповноважити її тимчасово виконувати обов'язки додаткового помічника будь-якого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова, зазначила, що відповідно до п.7 Положення про помічника судді суду загальної юрисдикції, суддя самостійно здійснює добір помічника.

На підставі викладених обставин вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що не підлягають задоволенню, тому керівник апарату суду мала усі законні підстави для звільнення помічника судді ОСОБА_1. в день припинення повноважень судді Комінтернівського районного суду м. Харкова - ОСОБА_6., а саме: 17.07.2017 року.

Представник відповідача - Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківські області в наданих до суду письмових запереченнях (а.с. 54-56) та у судовому засіданні, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у них. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на підставі наданих судами наказів здійснюють розрахунок з працівниками апарату суду або суддями при звільненні. Наказ про звільнення ОСОБА_1 №02-07/86 від 17.07.2017 надійшов до установи відповідача 17.07.2017, що підтверджується випискою з журналу реєстрації вхідних наказів. До відділу планово-фінансової діяльності бухгалтерського обліку та звітності наказ надійшов 18.07.2017 року. Для проведення розрахунку, оформлення всіх необхідних документів ТУ ДСА у України у Харківській області потрібен певний час, таким чином, всі суди міста Харкова та Харківської області повідомлені про те що, щоб уникнути порушення законодавства та своєчасно провести всі розрахунки при звільненні накази про звільнення передавати до установи відповідача завчасно. Керівник апарату Комінтернівського районного суду м. Харкова не врахувала вищезазначену інформацію, тим самим у ТУ ДСА у України у Харківській області не було можливості своєчасно зробити відповідний розрахунок з ОСОБА_1

Посилаючись на ч. 2 ст. 92 Закону України «Про державну службу України» зазначила, що дана норма законодавства передбачає, що працівник патронатної служби призначається на посаду на строк повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений. Оскільки повноваження судді, до якої була прикріплена ОСОБА_1, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 27.06.2017 №1887/0/15-17 та наказу Комінтернівського районного суду про відрахування судді ОСОБА_6. від 17.07.2017 № 02-07/85 закінчились 17.07.2017, то і відбулось звільнення позивача.

Крім того, звернула увагу суду на те, що у справах про оскарження суддівської винагороди та заробітної плати працівникам, стягнення здійснюється виключно відповідно до програми КПКВ за кодом програмної класифікації видатків 0501150 - Виконання рішень судів на користь суддів та працівників. Дана бюджетна програма відкрита лише на рівні головного розпорядника - Державної судової адміністрації України. Тобто, у Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області відсутня бюджетна програма та відповідні рахунки, з яких може здійснюватися стягнення грошових коштів по цій справі.

Вивчивши доводи позову, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач, ОСОБА_1, 10.10.2005 року призначена за конкурсом на посаду секретаря судових засідань Комінтернівського районного суду м. Харкова та нею прийнята присяга державного службовця (а.с. 11). З 12 березня 2008 року по 17 липня 2017 року ОСОБА_1 працювала на посаді помічника судді Комінтернівського районного суду м. Харкова. (а.с. 12-13; 14). При чому, з матеріалів справи вбачається, що наказом Комінтернівського районного суду від 08.04.2008 року № 01-07/19 ОСОБА_1 переведено на постійну роботу з 08.04.2008 року (а.с. 15).

Наказом керівника апарату Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_3 №02-09/43 від 22.09.2010 ОСОБА_1 закріплена помічником судді ОСОБА_6 (а.с. 16).

У зв'язку із прийняттям та набранням чинності з 01.05.2016 окремих положень Закону України «Про державну службу», 26.02.2016 року ОСОБА_1 керівником апарату Комінтернівського районного суду ОСОБА_3 повідомлено про можливі зміни істотних умов праці (а.с. 17).

З матеріалів справи вбачається, що 08.06.2016 керівником апарату Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_3 попереджено ОСОБА_1 про зміни істотних умов праці (а.с. 18).

Під час розгляду справи судом встановлено, що рішенням зборів суддів Комінтернівського районного суду м. Харкова № 6 від 27.06.2017 року ОСОБА_1 уповноважено тимчасово виконувати обов'язки додаткового помічника іншого судді (а.с. 21).

Відповідно до Наказу голови Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 за № 02-07/85 від 17.07.2017, суддю Комінтернівського районного суду м.Харкова ОСОБА_6 відраховано зі штату Комінтернівського районного суду м. Харкова у зв'язку зі звільненням у відставку 17.07.2017 року (а.с. 40).

Наказом керівника апарату Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_3 за №02-07/86 від 17.07.2017 ОСОБА_1 звільнена з посади помічника судді Комінтернівського районного суду м. Харкова у зв'язку із закінченням трудового договору (а.с. 19).

Правовідносини, що склалися між сторонами врегульовано нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон України «Про судоустрій і статус суддів», Закон № 1402-VIII), Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Розділом X Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон України «Про державну службу», Закон № 889-VIII) та Положенням про помічника судді суду загальної юрисдикції, затвердженого рішенням Ради суддів України від 25 березня 2011 року № 14 (далі - Положення № 14).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 157 Закону № 1402-VIII кожний суддя має помічника, статус і умови діяльності якого визначаються цим Законом та Положенням про помічника судді, затвердженим Радою суддів України. Судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді.

Засади діяльності, правовий статус і умови діяльності особи, яка займає посаду помічника судді суду загальної юрисдикції, визначені Положенням про помічника судді суду загальної юрисдикції, затвердженим рішенням Ради суддів України від 25 березня 2011 року № 14.

Згідно п. 3 Положення № 14 (зі змінами, внесеними до Положення Рішенням Ради суддів України від 3 березня 2016 року № 20) помічник судді є працівником апарату суду.

Приписами п. 14 Положення № 14 передбачено, що порядок перебування на державній службі помічника судді регулюється Законом України "Про державну службу", іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до ст. 92 Закону України «Про державну службу» посада «помічник судді» належить до патронатної служби. Працівник патронатної служби призначається на посаду на строк повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений. Трудові відносини з працівником патронатної служби припиняються в день припинення повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений. Акт про звільнення приймається керівником державної служби.

Згідно ч. 4 ст. 92 Закону України «Про державну службу» на працівників патронатної служби поширюється дія законодавства про працю, крім ст.ст. 39-1, 41-43-1, 49-2 Кодексу законів про працю України.

Приписами ст. 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Як вбачається з наказу № 02-07/86 від 17.07.2017 про звільнення ОСОБА_1 звільнена з посади помічника судді Комінтернівського районного суду м. Харкова у зв'язку із закінченням трудового договору на підставі ч. 3 ст. 92 Закону України «Про державну службу», п. 19 Положення «Про помічника судді суду загальної юрисдикції» та п. 9 ст. 36 КЗпП України.

Згідно до приписів п. 9 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є : підстави, передбачені іншими законами.

Відповідно до п. 7 Положення про помічника судді, яким унормований порядок призначення на посаду помічника судді, діяльності особи на цій посаді та її звільнення з даної посади, - судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді.

Згідно ч. 5 ст. 155 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», керівник апарату суду призначає на посаду та звільняє з посади працівників апарату суду, застосовує до них заохочення та накладає дисциплінарні стягнення.

Проаналізувавши наведені вище приписи суд дійшов висновку, що помічник судді може бути звільнений із посади наказом керівника апарату суду, в якому працює помічник, за поданням судді, помічником якого він є (достроково) або внаслідок припинення повноважень судді, працівником якого він призначений, на підставі наказу керівника апарату суду.

При вирішенні питання щодо наявності (або відсутності) у спірному випадку підстав для звільнення позивача з посади помічника судді суд зазначає наступне.

Згідно ст. 23 Закону України № 1402-VIII суддя місцевого суду здійснює правосуддя в порядку, встановленому процесуальним законом, а також інші повноваження, визначені законом.

Відповідно до ст. 119 цього ж Закону повноваження судді припиняються виключно з підстав, визначених ч. 7 ст. 126 Конституції України.

Згідно ч. 7 ст. 126 Конституції України повноваження судді припиняються у разі: 1) досягнення суддею шістдесяти п'яти років; 2) припинення громадянства України або набуття суддею громадянства іншої держави; 3) набрання законної сили рішенням суду про визнання судді безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним; 4) смерті судді; 5) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо судді за вчинення ним злочину.

Як встановлено під час розгляду справи позивач станом на час звільнення із займаної посади працювала на посаді помічника судді Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_6, що підтверджується відповідним Наказом керівника апарату № 02-09/43 від 22.09.2010.

Частиною 3 ст. 32 КЗпП України передбачено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Ця правова норма законодавства узгоджується із ч. 4 ст. 43 ЗУ «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, яким передбачено, що про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 60 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.

У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 60 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.

Якщо протягом 60 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

Судовим розглядом встановлено, що 08 червня 2016 року ОСОБА_1 попереджено про зміни істотних умов праці. З даного попередження вбачається, що у разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільненні на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону.

Однак, з вищенаведеного попередження вбачається, що воно не містить інформації, про які саме істотні зміни повідомили позивача. Жодного попередження ОСОБА_1 про припинення нею проходження державної служби та переведення її на патронатну службу дане попередження не містить.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належних доказів повідомлення позивача про відповідні зміни у строки, визначені у ч. 3 ст. 32 КЗпП України не надав.

Крім того, відповідно до записів в трудовій книжці ОСОБА_1, вона не переведена на патронатну службу.

Статтею 3 КЗпП України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 49-2. Кодексу законів про працю України унормований Порядок вивільнення працівників.

Так, зазначеною нормою законодавства передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до п. 19 Положення про помічника судді суду загальної юрисдикції у разі припинення повноважень судді відповідного суду та звільнення судді із займаної посади у встановленому законом порядку, помічник судді звільняється із займаної посади з дотриманням гарантій, передбачених законодавством.

Судовим розглядом встановлено, що позивача по справі, всупереч наведеним нормам законодавства, не було попереджено про її звільнення із дотриманням передбаченого законодавством двохмісячного строку. Доказів на підтвердження дотримання встановлених законодавством строків відповідачем - керівником апарату Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_3 до матеріалів справи не надано.

Також суд бере до уваги той факт, що Рішенням Ради суддів України від 3 березня 2016 року № 20 внесено зміни до п. 17 Положення про помічника судді суду загальної юрисдикції, затвердженим рішенням Ради суддів України від 25 березня 2011 року № 14, згідно з якими у випадку тривалої відсутності судді (тривале відрядження, відсторонення судді від посади, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною тощо), а також у період з моменту закінчення (припинення) повноважень судді з відправлення правосуддя до моменту поновлення цих повноважень або звільнення судді з займаної посади у встановленому законом порядку, помічник судді може тимчасово виконувати обов'язки помічника іншого судді, про що на підставі особистої заяви помічника судді та подання відповідного судді видається наказ керівника апарату суду.

Крім того, у випадку тривалої відсутності судді (тривале відрядження, відсторонення судді від посади, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною тощо), а також з моменту закінчення (припинення) повноважень судді з відправлення правосуддя або звільнення судді з займаної посади у встановленому законом порядку, помічника судді за його згодою наказом керівника апарату суду може бути переведено на іншу посаду працівника апарату суду на строк до припинення тривалої відсутності судді або поновлення повноважень судді.

Як було встановлено під час судового розгляду справи, рішенням зборів суддів Комінтернівського районного суду м. Харкова № 6 від 27.06.2017 року ОСОБА_1 уповноважено тимчасово виконувати обов'язки додаткового помічника іншого судді (а.с. 21).

З матеріалів справи також вбачається, що на виконання зазначеного рішення ОСОБА_1 зверталась із відповідною заявою на ім'я керівника апарату Комінтернівського районного суду, в якій просила уповноважити її тимчасово виконувати обов'язки додаткового помічника будь-якого судді. З цієї заяви вбачається, що позивач висловила про свою згоду на тимчасове виконання обов'язків помічника іншого судді, але відповідних наказів з цього приводу керівником апарату суду - не приймалось.

Суд зазначає, що Рішенням Ради судді України № 56 від 15 вересня 2016 року «Про зміни до Положення про помічника судді» внесені зміни до ч. 1 пункту 17 Положення, яку викладено в наступній редакції: У випадку тривалої відсутності судді (тривале відрядження, відсторонення судді від посади, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка для догляду за дитиною тощо), а також у період з моменту припинення повноважень судді зі здійснення правосуддя або з моменту звільнення судді із займаної посади у встановленому законом порядку, помічник судді може тимчасово виконувати обов'язки помічника, додаткового помічника іншого судді, про що на підставі особистої заяви помічника судді та подання відповідного судді видається наказ керівника апарату суду.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідачами не надано жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 за два місяці було попереджено про припинення її перебування на державній службі. Крім того відповідачами не надано жодних документів на підтвердження того, що позивач була переведена патронатну службу.

Стосовно посилання відповідача ОСОБА_3 на та, що ОСОБА_1 була попереджена про істотні зміни умов праці 08 червня 2017 року, а тому відповідачем були дотримані вимоги законодавства, суд вважає за необхідне зауважити, що попередження про зміни істотних умов праці не є тотожними із попередженням про звільнення.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що наказ керівника апарату Комінтернівського районного суду м.Харкова за № 02-07/86 від 17.07.2017 про звільнення ОСОБА_1 прийнято із порушенням вимог законодавства, отже на підставі вищенаведених встановлених під час судового розгляду справи фактів, суд дійшов висновку, що звільнення позивача відбулось із порушенням чинного законодавства.

Оскільки поновлення позивача на посаді помічника судді Комінтернівського районного суду м. Харкова є похідною вимогою відносно скасування та визнання наказу про звільнення неправомірним, суд вважає, що позовні вимоги щодо поновлення ОСОБА_1 з 18.07.2017 також підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Щодо позовних вимог про стягнення з ТУ ДСА України у Харківської області на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 17.07.2017 по 19.07.2017 року, суд зазначає наступне:

Приписами статті 47 КЗпП, визначений обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку.

Зазначеною нормою законодавства передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно до ст. 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судовим розглядом встановлено, що наказ про звільнення ОСОБА_1 №02-07/86 від 17.07.2017 надійшов до ТУ ДСА України у Харківській області 17.07.2017, що підтверджується випискою з журналу реєстрації вхідних наказів. Як зазначає представник відповідача - до відділу планово-фінансової діяльності бухгалтерського обліку та звітності наказ надійшов тільки 18.07.2017 року. Для проведення розрахунку, оформлення всіх необхідних документів ТУ ДСА у України у Харківській області був потрібен певний час. Також, повідомила суду про те, що всі суди міста Харкова та Харківської області повідомлені про те що, щоб уникнути порушення законодавства та своєчасно провести всі розрахунки при звільненні накази про звільнення передавати до Управління завчасно. Оскільки Керівник апарату Комінтернівського районного суду м. Харкова не врахувала вищезазначену інформацію, тим самим у ТУ ДСА у України у Харківській області не було можливості своєчасно зробити відповідний розрахунок з ОСОБА_1

Між тим, суд зазначає, що статтею 117 КЗпП України передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно до ч. 2 ст. 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Згідно з п. 2 зазначеного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як вбачається з письмових заперечень представника відповідача - Територіального управління Державної судової адміністрації України - розрахунок при звільненні позивачу був виплачений не в день звільнення.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.99 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Як встановлено під час розгляду справи затримка розрахунку при звільненні позивача склала два дні. Даний факт також визнається і представником відповідача по справі. Між тим, до матеріалів справи довідки про середньоденний заробіток позивача не надано.

Посилання представника ТУ ДСА України у Харківській області на об'єктивні обставини стосовно неможливості своєчасного здійснення розрахунку у зв'язку із несвоєчасним наданням керівником апарату Комінтернівського районного суду м.Харкова до управління наказу про звільнення ОСОБА_1 суд не може вважати правовою підставою для відмові в задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки дані пояснення не спростовують того факту, що розрахунок із позивачем під час її звільнення відбувся несвоєчасно.

Отже, на підставі викладених обставин, судом робиться висновок, що і в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки факт затримки проведення розрахунку при звільненні з позивачем, що є порушенням приписів діючого законодавства.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Приписами ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 року) зазначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно з частинами 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють: чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача є саме визнання протиправним та скасування наказу керівника апарату Комінтернівського районного суду м. Харкова за №02-07/86 від 17.07.2017 про звільнення ОСОБА_1, поновлення ОСОБА_1 на посаді помічника судді Комінтернівського районного суду м. Харкова з 18 липня 2017 року, стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18 липня 2017 по день постановлення рішення по справі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 17 липня 2017 по 19 липня 2017 року.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням ст. 94 КАС України. Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 256 КАС України допустити негайне виконання постанови в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71,128, 160-163, 167, 186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Керівника апарату Комінтернівського районного суду м.Харкова ОСОБА_3, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати наказ керівника апарату Комінтернівського районного суду м. Харкова за № 02-07/86 від 17.07.2017 про звільнення ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді помічника судді Комінтернівського районного суду м. Харкова з 17 липня 2017 року.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (; 61050, Харківська обл., м. Харків, майдан Героїв небесної Сотні, б. 36) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: 61050, АДРЕСА_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення (17 липня 2017 року) по день поновлення на посаді.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (; 61050, Харківська обл., м. Харків, майдан Героїв небесної Сотні, б. 36) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: 61050, АДРЕСА_1) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17.07.2017 року по 19.07.2017 року.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді помічника судді Комінтернівського районного суду м. Харкова та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 23 жовтня 2017 року.

Суддя Шляхова О.М.