Справа № 639/5522/17
Суддя: Труханович В. В.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №639/5522/17
Провадження №2-а/639/149/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Труханович В.В.,

за участю секретаря - Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2017 року до Жовтневого районного суду м. Харкова, як адміністративного суду, звернулась ОСОБА_1 із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

В своєму позові позивач просила суд: визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова щодо відмови у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з виключенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення - протиправними; скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова № 180721/1 від 14.08.2017 року про відмову ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в розмірі 86 відсотків від суми для обчислення заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, з включенням матеріальної допомоги на оздоровлення, згідно довідки Територіального управління державної судової адміністрації у Харківській області від 07.06.2017 року № 04-54/308, починаючи з 01.03.2017 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що Постановою Верховної Ради України від 23.09.2016 року у зв'язку з поданням заяви про відставку та відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України вона була звільнена з посади судді Московського районного суду м. Харкова.

20.10.2016 року наказом голови Московського районного суду від 30.09.2016 року № 02-03/114 ОСОБА_1 відрахована зі штату у зв'язку з поданням заяви про відставку та наданням відставки на підставі зазначеної вище постанови.

З листопада 2016 року позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова.

У січні 2017 року позивач подала заяву про перерахунок розміру призначеного їй довічного грошового утримання у зв'язку з підвищенням посадового окладу судді, адже відповідач самостійно здійснив перерахунок, виходячи із суми для обчислення 28 533, 33 гривень, що складалася із окладу - 16 000, 00 грн. і надбавки за вислугу років 70 % - 11 200, 00 грн., згідно довідки Територіального управління державної судової адміністрації у Харківській області.

Проте позивачу - ОСОБА_1 стало відомо, що при перерахунку Пенсійним фондом не було враховано інші виплати, зокрема матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 1 333, 33 грн. в місяць ( тобто 1/12 від 16 000, 00 грн.), яка має враховуватись при обчисленні вказаного довічного грошового утримання судді.

22.06.2017 року ОСОБА_1 повторно отримала довідку про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці № 04-54/308 від 07.06.2017 року.

08.08.2017 року позивач подала заяву до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про проведення перерахунку належного їй щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 86 відсотків грошового утримання судді з урахуванням зміни 86 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, виходячи із суми для обчислення: оклад - 16 000, 00 грн., надбавка за вислугу років - 70% - 11 200, 00 грн., матеріальна допомога - 1 333, 33 грн. всього 28 533, 33 грн., та відповідно до Порядку подання документів надана уточнена довідка Територіального управління державної судової адміністрації у Харківській області від 07.06.2017 року № 04-54/308.

Однак, Протоколом № 180721/1 від 14.08.2017 року Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова відмовило у здійсненні перерахунку належного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці посилаючись на ст. 133, 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року, що діяв на час призначення грошового утримання, вказавши, що матеріальна допомога на оздоровлення не враховується в суддівську винагороду.

Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду за захистом своїх прав.

05 жовтня 2017 року від Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова надійшли письмові заперечення проти позову, відповідно до яких відповідач просить суд передати адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії на розгляд до Московського районного суду м. Харкова та відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що позивач перебуває на обліку в Управлінні та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» з 21.10.2016 року.

08.08.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Управління з проханням провести перерахунок щомісячного грошового утримання з урахуванням матеріальної допомоги на підставі довідки № 04-54/308 від 07.06.2017 року, виданої Територіальних управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області.

Рішенням у формі протоколу від 14.08.2017 року ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням інших виплат у розмірі 1/ 12 посадового окладу відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» на підставі довідки про заробітну плату від 07.06.2017 року № 04-54/308, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області, згідно заяви від 08.08.2017 року, відмовлено.

Вказані дії Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова були зумовлені тим, що відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддівська винагорода не включає у свою складову інші доплати, в тому числі допомогу на оздоровлення у розмірі 1/12 посадового окладу.

Посилання позивача, що у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, як на підставу задоволення позовних вимог, є необґрунтованим, адже зміни грошового утримання суддів з 08.08.2017 року не відбувалися.

Окрім того, згідно пенсійної справи, а саме заяви ОСОБА_1 про призначення щомісячного довічного грошового утримання та ксерокопії паспорта місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою віл. Металіста, 8, кв. 84 в м. Харкові, що територіально відноситься до Московського районного суду м. Харкова.

Позивач,ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, в своєму адміністративному позові просила суд розглянути справу за її відсутності.

Представник Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова в судове засідання також не з'явився, в запереченнях просив суд розглянути справу за відсутності їх представника.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Згідно зі ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Частиною 2 ст. 19 КАС України передбачено, що адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування, знаходження) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

Оскільки при подачі позову ОСОБА_1 було зазначено адресу її проживання як АДРЕСА_1, що знаходиться на території Жовтневого району міста Харкова, а інших даних щодо місця проживання позивача у суду немає, то вищезазначена адміністративна справа підсудна Жовтневому районному суду м. Харкова.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 дізналася про порушення своїх прав 14.08.2017 року, а отже і строк звернення її до суду за захистом свої прав нею не було порушено.

В судовому засіданні було встановлено, та не заперечувалося сторонами у справі, що Постановою Верховної Ради України від 23.09.2016 року у зв'язку з поданням заяви про відставку та відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України ОСОБА_1 була звільнена з посади судді Московського районного суду м. Харкова.

20.10.2016 року наказом голови Московського районного суду від 30.09.2016 року № 02-03/114 відрахована зі штату у зв'язку з поданням заяви про відставку та наданням відставки на підставі зазначеної вище постанови.

З листопада 2016 року позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова.

Відповідно до Довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 № 04-54/308 від 07.06.2017 року, її заробітна плата, яка враховується про визначенні ( перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці склала 28 533, 33 грн. у тому числі: оклад 16 000, 00 грн., надбавка за вислугу років - 70% - 11 200, 00 грн., інші виплати, які враховуються при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання - 1 333, 33 грн.(1/12 від 16 000, 00 грн.). (а.с. 9)

Як вбачається з Протоколу Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 14.08.2017 року № 180721/1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова звернулась 08.08.2017 р. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, за перерахунком щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», на підставі довідки про заробітну плату № 04-54/308 від 07.06.2017 року, виданої Територіальним управлінням Державної судової Адміністрації України у Харківській області.

Вказаним Протоколом було відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», на підставі довідки про заробітну плату № 04-54/308 від 07.06.2017 року, виданої Територіальним управлінням Державної судової Адміністрації України у Харківській області з врахуванням інших виплат у розмірі 1/12 посадового окладу, згідно заяви від 08.08.2017 року. ( а.с. 10)

Згідно Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції, що діяла на час припинення суддівських повноважень позивача, розмір щомісячного довічного утримання становив 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді та за кожний повний рік на посаді судді понад 20 років цей розмір збільшується на 2 %.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Таким чином, поняття суддівської винагороди, визначене ч. 2 ст. 133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», є комплексним, а перелік зазначених її складових є сталим та вичерпним.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 133 цього Закону, слід зробити висновок, що іншого визначення поняття грошового забезпечення суддів діюче законодавство не передбачає.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року; 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

Згідно з п. 3 Рішення Конституційного суду України від 08.06.2016р. за № 4-рп/2016 щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов'язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

При цьому, норма ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачає призначення щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором.

В обґрунтування наявності для включення матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні відпустки до складу суддівської винагороди з якого обраховується розмір щомісячного довічного грошового утримання позивач посилається на норми Законів України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини першої статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу)).

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Разом з цим, суд вважає, що вказані посилання на норми Законів України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є безпідставними, адже зазначені норми регулюють порядок обрахування заробітної плати для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в той час як позивачу призначено довічне грошове утримання згідно норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання слід керуватись положеннями ст. 133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», згідно з якими матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, а тому підстави для врахування її для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання відсутні.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 2, 6, 17, 18, 19, 71, 72, 99 Кодексу Адміністративного судочинства України, ст.ст. 133, 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»,ст.ст. 26, 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського Апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя В.В. Труханович

Повний текст постанови виготовлено 18.10.2017 року.