Справа № 357/8825/17
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/8825/17 Головуючий у 1-й інстанції: Дмитренко А.М. Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

12 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Київської обласної державної адміністрації про визнання відмови протиправною та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Київської обласної державної адміністрації, в якому просив: визнати протиправною відмову Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації у встановленні ОСОБА_2 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, викладену в листі № 05-59-52 від 13.01.2017 року; зобов'язати Київську обласну державну адміністрацію повторно розглянути подання щодо встановлення ОСОБА_2 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, встановити ОСОБА_2 статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видати йому відповідне посвідчення зразка, визначеного Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою КМ України від 20.01.1997 року за № 51.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням Департамент подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 має статус особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, категорія 4, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, яке видане Київською обласною державною адміністрацією 24.06.1999 року.

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 29.10.2014 року № 8160, захворювання позивача пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

Київською обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності з 22.01.2015року внаслідок захворювання, пов`язаного з впливом аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою серії АВ № 0206372.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2016 року визнано протиправною відмову виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області щодо прийняття документів ОСОБА_2 для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1; зобов'язано виконавчий комітет Білоцерківської міської ради прийняти документи ОСОБА_2 та включити до подання для видачі йому Київською ОДА посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1. Зазначене судове рішення набрало законної сили 01.03.2016 року.

На виконання судового рішення виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області було направлено на адресу Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації подання і документи позивача для подальшого розгляду питання.

Проте листом від 13.01.2017 року № 05-59-52 за результатами розгляду вказаного подання та документів Департамент повідомив про відсутність правових підстав для видачі позивачу посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, мотивувавши це тим, що Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року № 76-VIII внесено зміни до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, з 01.01.2015 року позивач не проживає на території радіоактивного забруднення та не має статусу потерпілої особи внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4. Крім того, Департамент СЗН Київської ОДА статус постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи не встановлює.

Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами, як суб'єктами владних повноважень, не доведено правомірності своєї позиції відносно відсутності у осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, категорії 4 права на отримання статусу постраждалих від Чорнобильської катастрофи категорії 1 за умови наявності причинного зв'язку інвалідності з Чорнобильською катастрофою після 01.01.2015.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Так, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 14 вказаного Закону для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до яких належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу. Зазначені особи належать до 1 категорії.

Таким чином, особа набуває статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії у разі, якщо вона вже має статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи іншої категорії та їй встановлено інвалідність, щодо якої встановлено причинний зв'язок із Чорнобильською катастрофою.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії. Вказана обставина підтверджується відповідним посвідченням, виданим у 1999 року.

Крім того, у 2015 році позивач отримав довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0206372 у якій зазначено, що ОСОБА_2 з 22.01.2015 має другу групу інвалідності та захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС.

Таким чином, позивач має право на встановлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Стосовно посилань апелянта на те, що таке право було втрачене позивачкою у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII, яким було виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, у якій проживає позивачка, з переліку радіоактивно забруднених територій, колегія суддів зазначає наступне.

Визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій містилося у ст. 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно вказаної норми права до зон радіоактивного забруднення належать: зона відчуження, зона безумовного (обов'язкового) відселення, зона гарантованого добровільного відселення та зона посиленого радіоекологічного контролю.

Аналогічне визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій містилося у ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Дійсно, 01 січня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, яким статтю 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було виключено, а також виключено абз. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», який визначав зону посиленого радіоекологічного контролю як одну із зон радіоактивно забруднених територій.

Разом з тим, саме по собі виключення зони посиленого радіоекологічного контролю із переліку радіоактивно забруднених територій не позбавляє осіб, яким раніше були видані посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідного статусу.

Прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» також не було передбачено, що раніше видані посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, є недійсними.

Крім того, Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, чинній після 01 січня 2015 року, передбачає надання особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, певних пільг та компенсацій. Зокрема, ст.ст. 51 та 56 вказаного Закону передбачають надання особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, додаткової пенсії та пільг щодо обчислення стажу роботи (служби).

Враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також те, що позивачем надано всі необхідні документи для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, колегія суддів дійшла висновку про протиправність відмови Департаменту у прийнятті документів позивача до розгляду для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та, як наслідок, наявність підстав до задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації - залишити без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 17.10.2017.

Головуючий суддя

Судді: