Справа № 826/20228/16
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Київській області на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення від 06.03.2015 №38,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року, громадянка Республіки Азербайджан ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Київській області, в якому просить визнати протиправним і скасувати рішення УДМС України в Київській області №38 від 06.03.2015 про заборону в'їзду в Україну.

Позов обґрунтовано тим, що перебування позивача на території України не суперечить інтересам охорони громадського порядку, захисту прав і законних інтересів громадян України; позивач має чоловіка, який працює та проживає на території України, а також є хворою на онкологічне захворювання (онкологія лівої груді), тому потребує сторонньої допомоги від чоловіка та лікування на території України.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 червня 2017 року задовлено адміністративний позов.

Визнано протиправним і скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 06.03.2015 №38.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а постанова суду - скасуванню з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що і підтверджується наявною у справі копією рішення УДМС України в Київській області від 06.03.2015 №38 (а.с. 16, 17), що відповідачем прийнято рішення про заборону в'їзду в Україну позивачу - громадянці Республіки Азербайджан, ІНФОРМАЦІЯ_1 - строком на 3 роки.

Дане рішення, як у ньому зазначено, прийнято на підставі абзаців 2, 3 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та у зв'язку з тим, що перебування позивача на території України може суперечити інтересам охорони громадського порядку, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в України та посприяти вчиненню більш тяжких злочинів.

В обґрунтування прийнятого рішення зазначено, що в ході проведення оперативно-профілактичних заходів СБЗПТЛ ЛВ в аеропорту «Бориспіль» ГУ МВС України в Київській області встановлено, що 04.05.2014 під час проходження паспортного контролю в терміналі «Д» ДПМА «Бориспіль» на рейс №458 сполученням «Київ-Стамбул» у громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_1 в паспорті для виїзду за кордон було виявлено підроблені відмітки Державної прикордонної служби України. Бориспільським міськрайонним судом Київської області 24.09.2014 винесено вирок, згідно з яким визнано винною в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок прийняття ДМС України та її територіальними підрозділами рішень про заборону в'їзду на територію України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-УІ), Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, від 17.12.2013 № 1235 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 4 Інструкції, рішення про заборону в'їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою:

а) підрозділів Робочого апарату Укрбюро Інтерполу - у разі встановлення підстав для заборони в'їзду в Україну особам у процесі співробітництва з правоохоронними органами інших держав та міжнародних правоохоронних організацій;

б) підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в'їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності;

в) органів досудового розслідування поліції - у разі встановлення підстав для заборони в'їзду в Україну особам під час здійснення кримінального провадження;

г) підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в'їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку;

ґ) органів охорони здоров'я - у разі встановлення підстав для заборони в'їзду в Україну якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

д) за власною ініціативою або за поданням державного, приватного виконавця - у разі якщо під час попереднього перебування на території України особа не виконала рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну.

Відповідно до пункту 5 Інструкції, після отримання даних, які . обґрунтовують необхідність заборони в'їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу:

а) громадянство (підданство);

б) прізвище, ім'я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею);

в) дата народження (день, місяць, рік);

г) стать;

ґ) місце проживання;

д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий;

е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в'їзду в Україну;

є) запропонований строк заборони в'їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов'язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

15.01.2015 року Управління ДМС України в Київській області було отримано обґрунтоване звернення від ГУ МВС України в Київській області від 14.01.2015 № 5/15, яке повністю відповідає вимогам встановленим пунктів 4,5 Інструкції.

Відповідно підпункту «Є» пункту 5 Інструкції, ГУ МВС України в Київській було визначено термін заборони в'їзду на території України строком на три роки.

В обґрунтування прийняття рішення про заборону в'їзду на територію ГУ МВС України в Київській області було зазначено, що в ході проведення оперативно-профілактичних заходів СБЗПТЛ JIB в аеропорту «Бориспіль» ГУ МВС України в Київській області встановлено, що 04.05.2014 року, під час проходження паспортного контролю в терміналі «Д» ДПМА «Бориспіль» на рейс № 458 сполученням «Київ - Стамбул» у громадянки Азербайджану ОСОБА_1 в закордонному паспорті було виявлено підроблені відмітки Державної прикордонної служби України.

Вище зазначене також підтверджується рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2014 у справі № 359/8550/14-к.

Бориспільським міськрайонним судом Київської області було визнано позивачку винною у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 358 (використання завідомо підробленого документа) Кримінального кодексу . України. Що і стало підставою для звернення ГУ МВС України в Київській області до УДМС в Київській області для прийняття рішення про заборону в'їзду на територію України.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів звертає увагу на пункт 18 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в'їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". При цьому необхідність заборони в'їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов'язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в'їзд.

Відповідно до Закону України «Про міліцію» (який діяв на момент звернення ГУ МВС України в Київській області до УДМС в Київській області з відповідним зверненням для прийняття рішення про заборону в'їзду на територію України), основними завданнями міліції є:

забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів;

запобігання правопорушенням та їх припинення;

охорона і забезпечення громадського порядку;

виявлення кримінальних правопорушень;

участь у розкритті кримінальних правопорушень та розшуку осіб, які їх вчинили, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством;

забезпечення безпеки дорожнього руху;

захист власності від злочинних та кримінально протиправних посягань;

виконання адміністративних стягнень;

участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов'язків.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів зазначає, що ініціатор звернення є компетентним державним органом, який має право ініціювати перед органами ДМС України прийняття рішень про заборону в'їзду на. територію України навіть без наявності порушень законодавства особами на території України, яким приймається рішення про заборону в'їзду на території України.

А тому враховуючи вище зазначене колегія суддів приходить до висновку, що позивачкою підчас останнього перебування на території України було вчинено кримінально каране діяння передбачене частиною 4 ст. 358 КК України (використання завідомо підробленого документа), а тому Управлінням ДМС України в Київській області було правомірно прийнято рішення про заборону в'їзду на територію України від 06.03.2015 року № 38 строком на 3 роки на підставі абзацу 2,3 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Щодо посилання позивача, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не було враховано, що воно призведе до порушення права позивача на воз'єднання сім'ї, передбаченого п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Директивою 2003/86/ЄС Ради від 22.09.2003 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.3 ч.1ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» возз'єднання сім'ї - в'їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім'ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім'ї в Україні, з метою спільного проживання сім'ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини - до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами, що чоловік позивача та сама позивач є громадянами Азербайджану.

Таким чином для воз'єднання сім'ї можливе проживання на території країни громадянами, якої вони є, а саме - Азербайджану.

Отже, оскаржуване у справі рішення відповідача ніяким чином не порушує права позивача передбачені Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Директивою 2003/86/ЄС Ради від 22.09.2003 року, а саме право на воз'єднання сім'ї.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 червня 2017 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Київській області - задоволити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 червня 2017 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення від 06.03.2015 №38- відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 24 жовтня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.