Справа № 757/39482/17-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Петрика І.Й., Сорочка Є.О.

за участю секретаря: Бордунової К.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 13 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Департаменту соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити нарахування і виплату щорічної допомоги з встановленням порядку виконання рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Печерського районного суду м.Києва із адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Департаменту соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Державної казначейської служби України, в якому просила:

- звернутися до Верховного Суду України з клопотанням про внесення подання до Конституційного Суду України щодо неконституційності відповідних положень Закону України № 928-УШ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» або інших законодавчих актів (якщо такі будуть встановлені судом при розгляді справи), котрими обмежуються права ОСОБА_2, визначені ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (№ 3551-ХХІІ від 22.10.1993 року в редакції № 367-ХІУ від 25.12.1998 року) щодо гарантованої виплати щорічної разової державної грошової допомоги до 5 травня у 2017 році;

- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Департаменту соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо виплати ОСОБА_2 щорічної разової державної грошової допомоги до 5 травня у 2017 році у розмірі меншому, ніж визначеному ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Департамент соціальної політики Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати і виплатити ОСОБА_2 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2017 рік відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (№ 3551-ХХІІ від 22.10.1993 року в редакції № 367-ХІУ від 25.12.1998 року), виходячи з 10 (десяти) мінімальних пенсій за віком, з урахуванням проведених виплат;

- встановити порядок виконання рішення, за яким стягнення недоотриманої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2017 рік у розмірі 9 620,00 грн. провести за рахунок коштів Державного бюджету України Державною казначейською службою України шляхом списання в безспірному порядку на користь ОСОБА_2 або її представника за довіреністю з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 13 липня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання копії даної ухвали.

На вказану ухвалу суду позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 108 КАС України якщо позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 КАС України, суддя постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надсилається особі, що звернулася із позовною заявою.

Статтею 106 КАС України передбачені вимоги до позовної заяви, перелік яких є вичерпним.

Відповідно до ч. 4 ст. 106 КАС України у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою ст. 105 КАС України і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Отже, дотримання вимог статті 106 КАС України до позовної заяви є обов'язковим. Якщо позивач не дотримався якоїсь із вимог до позовної заяви, зазначених у статті 106 КАС України, суддя залишає позовну заяву без руху і пропонує позивачеві виправити виявлені недоліки

Про залишення позовної заяви без руху суддя постановляє ухвалу. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху не лише зазначаються недоліки позовної заяви, а й визначається спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Вказівки на недоліки позовної заяви і спосіб їх усунення мають бути чіткими і зрозумілими.

Строк для усунення недоліків належить до процесуальних строків, тривалість яких встановлює суд. При цьому суддя має врахувати зміст конкретної дії, яку повинен вчинити позивач для усунення недоліку. У разі необхідності строк для усунення недоліків може бути продовжений.

Вказівки на недоліки мають бути чіткими і спосіб їх усунення зрозумілим.

Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду, залишаючи позов без руху, суддя суду першої інстанції виходив з того, що позивачем не була конкретизована перша вимога адміністративного позову, а саме: дана вимога не містить найменування чи назву особи відповідача, яку слід зобов'язати звернутись до Верховного Суду України.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, згідно з ч. 4 ст. 105 КАС України, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло. При цьому, не допустимо обмежувати право позивача на самостійний вибір визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу.

За приписами ч. ч. 1, 4 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

З аналізу ч. 1 ст. 6 КАС України вбачається, що кожній особі надано право на звернення до адміністративного суду, втім у вказаній нормі не конкретизовано форми такого звернення.

Відповідно до частини 3 ст. 11 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Разом з тим, положенням статті 105 КАС України визначено вимоги, що може містити адміністративний позов, а саме: скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; виконання зупиненої чи невчиненої дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Аналізуючи вищевикладені норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що суд при перевірці позову на відповідність вимогам статті 106 КАС України не повинен формально ставитися до виконання повноважень, визначених положенням вказаної статті. Щоб ним скористатися, виявлені недоліки повинні бути такими, що перешкоджають суду вирішити питання про відкриття провадження в адміністративній справі та виконати обов'язок з повідомлення про це осіб, які беруть участь у справі.

Як свідчать матеріали даної справи, викладені позивачем обставини та заявлені нею вимоги є цілком зрозумілими, не мають неточностей та викладенні у відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, під час судового розгляду справи суд не позбавлений можливості уточнити у позивача позовні вимоги, які в певній мірі є незрозумілими та потребують відповідних уточнень.

Вказане узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини та виходить із того, що положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Європейський суд з прав людини також акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У зв'язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992р.).

В рішеннях у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це слід вважати як порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції безпідставно було залишено без руху адміністративний позов ОСОБА_2, оскільки при поданні позовної заяви нею були дотримані вимоги статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, та є підставою для скасування ухвали місцевого суду та направлення справи для продовження розгляду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Згідно із п.4 ч.1 ст. 204 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. ст. 199, 204, 205, 206, ч.2 ст. 211, ст. 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 13 липня 2017 року скасувати як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Петрик І.Й.

Суддя Сорочко Є.О.

Повний текст ухвали виготовлено - 23.10.2017