Справа № 805/2944/17-а
Суддя: Кірієнко В.О.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2017 р. Справа №805/2944/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Кірієнка В.О.

секретаря судового засідання Кіксель В.П.

за участю сторін:

представника позивача Корнієнко А.Г.

представника відповідача Пономарьова А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго" до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 12.10.2016 року, № від 13.12.2016 року, № від 13.12.2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Донецькобленерго" звернулось до суду з позовом до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 12.10.2016 року, № від 13.12.2016 року, № від 13.12.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податковим органом не були враховані подані позивачем уточнюючи податкові декларації з плати за землю за 2016рік та приписи ст.6 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", згідно якої під час проведення антитерористичної операції звільняються суб'єкти господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, через канцелярію суду, надав письмові заперечення, відповідно до яких зазначив, що вважає неможливим застосування Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення АТО", згідно яких під час проведення АТО суб'єкти господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення АТО, звільняються від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності та скасовується на період проведення АТО оренда плата за користування державним та комунальним майном, оскільки на даний час не визначено порядок звільнення від сплати земельного податку (орендної плати) згідно із статтею 6 Закону №1669 та не розроблено, відповідні зміни до Податкового кодексу України. Крім того, зазначає, що позивач не звертався до Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області із заявою про відстрочення сплати грошового зобов'язання, тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, обґрунтовуючи доводами аналогічними викладеним у письмових запереченнях на адміністративний позов. Просив відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» (8, вул. Островського, 8, м. Краматорськ, Донецької області, 84302) пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації 12.11.1998 року №1 000009, здійснює господарську діяльність відповідно до Статуту ПАТ "Донецькобленерго" у новій редакції 2012 року та згідно ст. 48 КАС України здатний особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки.

Судом встановлено, що Маріупольською ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питання своєчасності сплати узгодженого податкового зобов'язання з земельного податку з юридичних осіб за січень та лютий 2016 року, за результатами якої складено акт № №1000/05-83-12-12-1/00131268 від 30.09.2016 року, висновками якої встановлена несвоєчасна сплата податкового зобов'язання по земельному податку з юридичних осіб за січень 2016року з затримкою на 181 календарний день, за лютий 2016року з затримкою на 152 календарних дня.

На підставі зазначеного акта перевірки прийняте податкове повідомлення-рішення № від 12.10.2016 року про зобов'язання сплатити штраф у розмірі 20 % за платежем земельний податок з юридичних осіб у розмірі 1 160, 39 грн. за порушення строку сплати плати за землю за 2016 рік визначених пунктом 287.3 ст. 286 Податкового кодексу України.

Крім того, Маріупольською ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питання своєчасності сплати узгодженого податкового зобов'язання по земельного податку з юридичних осіб за лютий, березень, квітень та травень 2016 року, за результатами якої складено акт № 1331/05-83-12-12-1/00131268 від 17.11.2016 року, висновками якої встановлена несвоєчасна сплата податкового зобов'язання по земельному податку з юридичних осіб за земельну ділянку (КОАТУУ - ) за лютий 2016року з затримкою на 183 календарні дні, за березень 2016року з затримкою на 151 та 180 календарних днів, за квітень 2016року з затримкою на 150 календарних днів, за земельну ділянку (КОАТУУ - ) за березень 2016року з затримкою на 91календарний день, за квітень 2016року з затримкою на 61 та 92 календарних днів, за травень 2016року з затримкою на 92 календарні дні.

На підставі зазначеного акта перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення № від 13.12.2016 року про зобов'язання сплатити штраф у розмірі 20 % за платежем земельний податок з юридичних осіб у розмірі 2 320, 78 грн. та № від 13.12.2016 року про зобов'язання сплатити штраф за платежем земельний податок з юридичних осіб у розмірі 40,55 грн. за порушення строку сплати плати за землю за 2016 рік визначених пунктом 287.3 ст. 286 Податкового кодексу України.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується сторонами по справі, що податковий борг позивача із земельного податку з юридичних осіб у вигляді штрафних санкцій було нараховано позивачу за не виконання платником податків податкових зобов'язань, задекларованих у податкових деклараціях № від 17.02.2016 року з плати за землю за 2016 рік (код органу місцевого самоврядування за місцезнаходженням земельної ділянки за КОАТУУ - , земельна ділянка №1) та № від 17.02.2016 року з плати за землю за 2016 рік (код органу місцевого самоврядування за місцезнаходженням земельної ділянки за КОАТУУ - , земельна ділянка №2).

Судом встановлено, що платником податку до податкового органу надано наступні уточнюючі податкові декларації з земельного податку та орендної плати з юридичних осіб:

№ від 30.01.2017 р. (звітна податкова декларація від 17.02.2016 р. №) зменшено податкове зобов'язання на суму 30 363, 59 грн. за період січень-травень 2016 року;

№ від 13.07.2016 р. (звітна податкова декларація від 17.02.2016 р. №) зменшено податкове зобов'язання на суму 550, 30 грн. за період червень-грудень 2016 року;

№ від 30.01.2017 р. (звітна податкова декларація від 17.02.2016 р. №) зменшено податкове зобов'язання на суму 425, 63 грн. за період січень-травень 2016 року.

Вказані уточнюючі податкові декларації з земельного податку та орендної плати з юридичних осіб за 2016 рік по двом земельним ділянкам (м. Маріуполь, с. Виноградне) є прийнятими податковим органом, що підтверджується квитанціями №2.

Відповідно до п.59.1. ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Спірним питанням в даній справі є звільнення суб'єкта господарювання від сплати за користування земельною ділянкою, що розташована на території проведення антитерористичної операції та в населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення за спірний період.

Як встановлено підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є обов'язковим платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Пунктом 286.2. статті 286 ПК України передбачено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця, як визначено в пункті 287.3 статті 287 Податкового кодексу України.

Згідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

При цьому, відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України, порядок надіслання платникові податків податкової вимоги є тотожним порядку надіслання податкового повідомлення-рішення.

У свою чергу, відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Суд зазначає, що для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення було прийнято Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Суд застосовує норми вказаного закону в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Стаття 6 Закону № 1669 (в редакції до 08.06.2016року) встановлювала - під час проведення антитерористичної операції звільнити суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Стаття 7 Закону № 1669 (в редакції до 08.06.2016року) встановлювала - скасувати на період проведення антитерористичної операції орендну плату за користування державним та комунальним майном суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Отже, зі змісту вказаних норм вбачається, що вони пов'язують звільнення суб'єктів господарювання від сплати за користування земельними ділянками, державним та комунальним майном під час проведення АТО, виключно з настанням такої обставини, як здійснення цими суб'єктами діяльності на території проведення АТО.

Суд зазначає, що з аналізу ст.ст. 6-7 Закону № 1669 вбачається, що вказані норми є безумовними та не передбачають виконання платником податку додаткових дій для звільнення від плати за землю - подання заяв, сертифікатів, тощо.

Встановлення наявності чи відсутності обставин непереборної сили (форс-мажору) не є умовою застосування вказаних норм.

Проте відповідно до ст. 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Позивачем надано суду сертифікат Торгово - промислової палати України № 2878 від 05 вересня 2014 року, який засвідчує Публічному акціонерному товариству "ДТЕК Донецькобленерго" настання обставин непереборної сили з 14.04.2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотримані законодавчих актів України, які стосуються оправлення та сплати податків та обов'язкових платежів.

Частина 3 ст. 11 Закону № 1669 встановлює, що закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ст.1 Закону № 1669 період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Норми Закону № 1669 (в редакції до 08.06.2016року) визначають підстави застосування приписів закону та розповсюджують свою дію на територію, на якій проводилась антитерористична операція та не пов'язують дію норм з тим, що така операція повинна проводитись на певній території саме зараз, чи зі стабільністю ситуації.

Так, згідно з абз.2 ст. 1 Закону № 1669, територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1668 Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275- р від 02 грудня 2015 року про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. № 1275-р, до зазначених населених пунктів, зокрема, належить с. Виноградне, Донецької області та м. Маріуполь.

Як встановлено судом, позивач перебуває на обліку та здійснює діяльність на території проведення антитерористичної операції, що відповідачем не заперечується.

Що стосується правомірності нарахування штрафних санкцій з земельного податку та орендної плати з юридичних осіб за період з 08.06.2017 року, суд зазначає наступне.

08 червня 2016 року набрав чинності Закон України від 17.05.2016 року №1365-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування до Закону №1669" (далі - Закон №1365).

Згідно якого, редакція статті 6 Закону №1669 зазнала змін та відповідно до якої: "скасовано суб'єктам господарювання орендну плату за користування державним та комунальним майном, розташованим в населених пунктах, згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону".

Разом з тим, частиною четвертою статті 4 цього Закону зазначено, що перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Вказаний перелік населених пунктів в свою чергу затверджений Розпорядженням №1085-р від 07.11.2014 р. "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" (далі - Розпорядження №1085).

Відповідно до Розпорядження №1085, до переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, входить с. Виноградне, Донецької області, а м. Маріуполь, Донецької області виключено. У зв`язку з чим, починаючи з 08 червня 2016 року позивач вже не є суб`єктом застосування норми статті 6 та статті 7 Закону №1669 в частині сплати земельного податку/ орендної плати за земельну ділянку, що розташована на території м. Маріуполя, а отже у позивача, як платника податку, з`явився обов`язок сплачувати орендну плату за землю за вказану земельну ділянку.

Відповідно до наданих позивачем платіжних доручень, судом встановлено, що позивачем своєчасно та в повному обсязі сплачувались задекларовані суми земельного податку/орендної плати за землю за період з 08.06.2016року за земельну ділянку, яка розташована на території м. Маріуполя, що підтверджується наступним:

- платіжним дорученням від 28.07.2016 року №, здійснена плата орендної плати за червень 2016 р.;

- платіжним дорученням від 29.08.2016 року № здійснена плата орендної плати за липень 2016 р.;

- платіжним дорученням від 29.09.2016 року № здійснена плата орендної плати за серпень 2016 р.;

- платіжним дорученням від 28.10.2016 року № здійснена плата орендної плати за вересень 2016 р.;

- платіжним дорученням від 28.11.2016 року № здійснена плата орендної плати за жовтень 2016 р.;

- платіжним дорученням від 22.12.2016 року № здійснена плата орендної плати за листопад 2016 р.;

- платіжним дорученням від 27.01.2017 року № здійснена плата орендної плати за грудень 2016 р.(а.с.105-111).

З огляду на зазначене, позивачем своєчасно сплачено грошове зобов'язання із земельного податку з юридичних осіб за період з 08.06.2017 року, тобто, встановлені в акті перевірки порушення строків сплати податкового зобов'язання щодо земельного податку з юридичних осіб у позивача за вказані періоди не знайшло своє підтвердження, а отже прийняті спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними.

Станом на момент розгляду даної справи Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України прийнято не було.

Відповідачем спірними податковими повідомленнями - рішеннями було нараховано позивачу штраф у розмірі 1 160,39 грн., 2 320,78 грн. та у розмірі 40,55 грн. за порушення терміну сплати узгодженої суми грошового зобов'язання із земельного податку з юридичних осіб за період лютий - травень 2016 року та січень, лютий 2016 року, тобто за період, протягом якого проводилась антитерористична операція та є чинними приписи Закону №1669.

Враховуючи викладене, дія ст.ст. 6-7 Закону № 1669 розповсюджувалась на спірні правовідносини.

У той же час стаття 1 ПК України визначає, що податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Стаття 2 ПК України встановлює, що зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Таким чином, внаслідок недоліків законодавчої техніки, Податковий кодекс України та Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" по різному регулюють питання щодо плати за землю на території, на якій проводилась антитерористична операція, припускають неоднозначне трактування наявності чи відсутності обов'язку позивача зі сплати орендної плати за землю та суперечать один одному.

Вирішуючи питання щодо вказаної колізії правових норм суд виходить з того, що з двох нормативно - правових актів однакової юридичної сили (ПК України та Закон № 1669), прийнятих одним і тим самим органом (Верховна рада України) застосуванню підлягають норми Закону № 1669, як такого, що був прийнятий пізніше у часі.

Зважаючи на мету прийняття Закону № 1669 та на те, що норми Податкового кодексу України регулюють, зокрема, загальні питання справляння плати за землю, а норми Закону № 1669 регулюють вказані питання з визначенням певної території, на яку розповсюджується дія норм цього закону (населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція), а також часу такого розповсюдження (між 14.04.14 р. та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України), норми Закону № 1669 щодо плати за землю є спеціальними відносно відповідних норм Податкового кодексу України.

Крім цього, відповідно до пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України, встановлено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Суд зазначає, що позивач протягом спірного періоду здійснював господарську діяльність, в тому числі у м. Маріуполь, Донецької області та у с. Виноградне, які входять до переліку населених пунктів, у яких проводилась антитерористична операція, та населених пунктів, що розташовуються на лінії зіткнення, що означає наявність у позивача відповідних пільг по звільненню від плати за землю, відповідно до приписів Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" у період з 14.04.14 р. по 08.06.16 р., та з 08.06.2016року до Указу Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України стосовно земельної ділянки, що розташована на території с. Виноградне, Донецької області.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, крім того, наявність прийнятих податковим органом уточнюючих податкових декларації з плати за землю за спірний період, суд вважає, що позивач був звільнений від обов'язку зі сплати орендної плати за землю, що виключає можливість застосування до позивача штрафних санкцій за її не своєчасну сплату.

Окрім іншого, суд зазначає, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року у справі № 805/4572/16-а, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.06.2017рку, позов Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» про визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 1129-23 від 9 березня 2016 року, зобов'язання внести зміни до інтегрованих карток з земельного податку та орендної плати юридичних осіб шляхом виключення з них відомостей про наявність податкового боргу недоїмки (пені) на загальну суму 13 388,17грн. було задоволено в повному обсязі.

Зокрема, судом у справі №805/4572/16-а було встановлено наступне.

«Пунктом 126.1 ст.126 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, відповідальність у вигляді штрафу застосовуються у разі не сплати платником податків протягом строків, визначених Податковим кодексом, суми самостійно визначеного грошового зобов'язання та внаслідок набуття узгодженості грошового зобов'язання, визначеного контролюючим органом.

Аналіз норм Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що якщо платником податків самостійно виявлено помилку в поданій ним податковій звітності і ним подано до податкового органу уточнюючий розрахунок з виправленням помилок з урахуванням вимог статті 50 Податкового кодексу України, у податкового органу відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, оскільки з поданням уточнюючого розрахунку податкова звітність є виправленою і нівелює правові наслідки помилки, допущеної при її поданні.»

Згідно ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а податкові повідомлення - рішення № від 12.10.2016 року, № від 13.12.2016 року, № від 13.12.2016 року є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАСУ якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, ст. ст. 7, 17, 86, 94, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго" до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 12.10.2016 року, № від 13.12.2016 року, № від 13.12.2016 року - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області № від 12.10.2016 року про зобов'язання сплати штраф в розмірі 1 160,39грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області № від 13.12.2016 року про зобов'язання сплати штраф в розмірі 2 320,78грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області № від 13.12.2016 року про зобов'язання сплати штраф в розмірі 40,55грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго" () судовий збір в сумі 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частини проголошені у судовому засіданні 24 жовтня 2017 року.

Постанову складено у повному обсязі 25 жовтня 2017 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (проголошення вступної та резолютивної частин постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Кірієнко В.О.