Справа № 761/636/17
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 761/636/17 Головуючий у 1-й інстанції: Макаренко І.О.
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Бєлової Л.В.,

Парінова А.Б.,

при секретарі: Вітковській К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 24 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та просив зобов'язати відповідача нарахувати компенсацію втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 липня 2017 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо ненарахування та невиплати компенсації в наслідок втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати та зобов'язано вчинити дії щодо обчислення та виплати ОСОБА_4 компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період з 27.01.2015 року по дату виплати основної заборгованості по пенсії, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. №159. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції змінити як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю і виключно в межах позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції протиправно було застосовано до спірних правовідносин положення ч.2 ст.99 КАС України, що призвело до неправомірного обмеження періоду нарахування компенсаційних виплат. Крім того, зауважує, що у позовній заяві ним не висувалась вимога про зобов'язання відповідача провести відповідні виплати, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог без врахування позиції позивача з даного приводу та, на переконання апелянта, позбавив його права в подальшому на звернення з окремим позовом про стягнення нарахованих сум компенсації.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційних скарг, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на пенсійному обліку у Головному управлінні пенсійного фонду України у м. Києві.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2013 по справі №2а/2610/678/2012 було зобов'язано Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 з дня її призначення, виходячи з грошового забезпечення позивача за останньою штатною посадою та виплатити недоплачену суму пенсії.

На виконання означеної вище постанови, відповідач листами повідомив ОСОБА_3, що здійснив перерахунок пенсії з грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням та нарахував заборгованість за останньою штатною посадою перед звільненням та нарахував заборгованість за минулий час. Щодо поточних платежів відповідач роз'яснив, що фактично щомісячно сплачує позивачу пенсію у попередньому розмірі, а пенсію, донараховану за рішенням суду, він зараховує у свою заборгованість перед позивачем.

У Липні 2015 року позивач звернувся до ГУ ПФ України в м. Києві щодо повідомлення суми заборгованості та одночасно вимагав здійснити нарахування компенсації за несвоєчасну виплату та повідомити її розмір.

Листом від 27.07.2015 №15548/08/Г-757/2 відповідач відмовив виплачувати компенсацію, оскільки заборгованість виникла не з вини органів Пенсійного фонду України та носить разовий характер.

У Листопаді 2016 року позивач звернувся до ГУ ПФ України в м. Києві із заявою про обчислення компенсації, виходячи з суми основного боргу станом на листопад 2015 року.

Листом від 02.12.2016 №23214/09/Г-813/1 відповідач відмовився обчислювати компенсацію, обґрунтовуючи свою відмову тим, що це питання не розглядалося судом.

Наприкінці грудня 2016 року суму основної заборгованості за весь час позивачу було виплачено.

Однак компенсацію виплачено не було, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Частково задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у виплаті компенсації є неправомірними, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Водночас, дійшов висновку, що задоволенню позовні вимоги підлягають лише в межах шестимісячного строку, з огляду на приписи ст.99 КАС України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого:

Питання, пов'язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані нормами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-111 та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою КМУ від 21.02.2011 №159.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно ст.2 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Статтею 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 2 Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв'язку з порушенням їх виплати» та постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією, у даному випадку - органом пенсійного фонду, добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 18.11.2014 у справі № 21-548а14.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість зі сплати пенсії, нарахованої за період з 31.08.2011 року по 30.11.2016 року у сумі 223769,88 грн. Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було виплачено позивачу лише у грудні 2016 року. При цьому, під час виплати заборгованості відповідачем не вирішено питання щодо компенсації втрати частини доходів, у зв'язку з порушенням встановлених строків їх виплати.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у виплаті компенсації є неправомірними, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно висновку суду першої інстанції щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст.99 КАС України та, як наслідок, обмеження періоду нарахування та виплати, належної позивачу компенсації за порушення строків виплати пенсії, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дійсно, спори у справах, пов'язаних з пенсійними виплатами, мають розглядатися у межах звернення до адміністративного суду, тобто в межах шестимісячного строку.

В свою чергу, предметом розгляду у цій справі є позовні вимоги про зобов'язання нарахування компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням встановлених строків виплати пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року, суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Аналогічне правило закріплене частиною другою статті 46 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також частини другої статті 55 Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у яких йдеться про те, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Враховуючи викладене, оскільки нараховані та виплачені суми пенсії за минулий час є тим доходом, що не був отриманий позивачем з вини відповідача, наявні підстави для компенсації втрати частини доходу за весь період затримки виплат.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, суд першої інстанції помилково застосував, до цих спірних правовідносин ч. 2 ст. 99 КАС України, оскільки, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апелянта в частині необхідності скасування постанови суду першої інстанції в частині зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві виплати відповідної компенсації, з огляду на те, що вказані вимоги не були заявлені позивачем під час звернення до суду з даним адміністративним позовом і позивач категорично заперечує поти їх вирішення.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Тобто, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Крім того, відповідно до принципу диспозитивності сторони вільно розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими правами є, насамперед: право на звернення до суду за захистом; право змінити свої вимоги або відмовитися від них; право визнати вимоги іншої сторони або не визнавати їх; право за взаємною згодою припинити спір (примиритися).

Відповідно до ч.2 ст.107 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

За приписами ст.111 КАС України в ході попереднього судового засідання суд: уточнює позовні вимоги та заперечення відповідача проти адміністративного позову; з'ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються сторонами, а які належить доказувати; з'ясовує, якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення, та встановлює строки для їх надання; вчиняє інші дії, необхідні для підготовки справи до судового розгляду.

Під час розгляду справи суд обмежений предметом і розміром заявлених особою вимог. Суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві лише, якщо вбачає порушення інших законодавчих приписів, ніж ті, про які зазначає позивач.

Однак, незважаючи на вказані приписи процесуального законодавства, судом першої інстанції було розглянуто не заявлену позовну вимогу щодо зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо виплати компенсацію втрати частини доходу.

При цьому, мотивів та обґрунтувань необхідності виходу за межі позовних вимог судом в рішенні не наведено.

Більше того, судом апеляційної інстанції встановлено порушення судом першої інстанції приписів п.1 ч.1 ст.163 КАС України, а саме: не зазначено прізвища та ініціалів судді, що ухвалив рішення.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.

Враховуючи те, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її скасування та прийняття нової постанови, якою позовні вимоги слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 41, 195, 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 24 липня 2017 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати ОСОБА_3 компенсацію втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати за період з 31.08.2011 року по дату виплати основної заборгованості з пенсії на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 21.11.2013 по справі №2а/2610/678/2012, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код ЄДРПОУ - 22869069) на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 17 жовтня 2017 року.

Головуючий суддя

Судді: