Справа № 174/575/17
Суддя: Борцова А. А.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

10 жовтня 2017 року Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі : головуючого- судді Борцової А.А.,

при секретарі- Заіка А.В.,

представника позивача- Григор'єва Д.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Вільногірську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до в.о. заступника начальника Головного Управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області Перегудової Ірини Валеріївни про визнання недійсною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до в.о. заступника начальника Головного Управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області Перегудової Ірини Валеріївни, про визнання недійсною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення, вказуючи, що 29.08.2017 року ним по пошті отримана постанова № 152 від 19.08.2017 року, винесена відповідачем- в.о. заступника начальника ГУ ДФС України у Дніпропетровської області, Перегудовою І.В. про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. за порушення п.177.2, п.177.4 ст.177, з урахуванням вимог п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України та п.2 ч.І ст.7, п.11 ст.8, п.2 ст.9 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». При цьому під час розгляду справи відповідачем 19.08.2017 року він присутній не був. Вважає, що постанова № 152 від 19.08.2017 року, про його притягнення до адміністративної відповідальності, винесена з порушенням норм законодавства України та не відповідає дійсним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню. Постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, зокрема, у постанові не зазначені як об'єкт так і об'єктивна сторона адміністративного правопорушення. В резолютивній частині постанови зазначено, що він притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 510,00 грн. за порушення п.177.2, п.177.4 ст.177, з урахуванням вимог п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України та п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8, п.2 ст.9 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Однак вищезазначені норми податкового законодавства не передбачають адміністративну відповідальність за їх порушення, а тільки вказують на розмір ставок податку (ст.167 ПК України), порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем (ст. 177 ПК України), порядок нарахування, розмір, обчислення і сплати єдиного внеску (ст.ст.7,8,9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»). При цьому взагалі в постанові не зазначена норма (стаття) Кодексу України про адміністративне правопорушення, за порушення саме якої він притягнутий до адміністративної відповідальності. Також у постанові не вказані час (початок і закінчення правопорушення) і місце вчинення інкримінованого правопорушення, в ній зазначені лише час та місце розгляду справи, а коли і де відбувалися події, взагалі не зазначено. Загальне формулювання суті правопорушення, як «неналежне ведення обліку доходів та витрат...», не розкриває об'єктивної сторони правопорушення, оскільки не визначає, в чому саме полягають порушення ведення обліку, в який період вони допущені, які наслідки цього. У свою чергу, неконкретизація об'єктивної сторони правопорушення виключає можливість притягнення особи до відповідальності. Також, відповідач інкримінує йому порушення щодо сплати податків та зборів у тому числі в період 2014-2015 років. Однак він, будучи фізичною особою-підприємцем відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», з квітня 2014 року по квітень 2015 року перебував на військовій службі у Збройних Силах України в зоні антитерористичної операції. Згідно пункту 25 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України (в редакції Закону України від 20.05.2014 року № 1275-УІІ, який набрав чинності 08.06.2014 року) самозайняті особи (фізичні особи-підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність), які мали або не мали найманих працівників, призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов'язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, під час особливого періоду, визначеного Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", на весь період їх військової служби звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на доходи фізичних осіб відповідно до розділу IV цього Кодексу, а також звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з єдиного податку відповідно до глави 1 розділу XIV цього Кодексу. При цьому він своєчасно надавав у 2014 та 2015 роках до Вільногірського відділення Кам'янської об'єднаної державної податкової інспекції УДФС України у Дніпропетровської області довідки про проходження військової служби у той період, а тому відповідач у оскаржуваної постанові крім вже вказаних ним порушень, неправомірно притягнув його до відповідальності за порушення сплати податків та неналежній облік доходів, у період коли згідно до закону був звільнений від ведення податкової звітності та сплати таких податків. Просить постанову визнати незаконною та скасувати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на вищевказані обставини.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечення на позов не надав.

Оскільки відповідач на пропозицію суду доказів не надав, суд вирішує справу на основі наявних у справі доказів, наданих позивачем.

Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.

Так, судом встановлено, що підтверджується матеріалами справи, що 19.08.2017 року, в м.Дніпро по вул.Сімферопольська,17-А, в.о. заступника начальника Головного Управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області Перегудовою І.В. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 152, відповідно до якої встановлено неналежне ведення обліку доходів та витрат, заниження оподаткованого доходу та порушення порядку нарахування єдиного внеску позивачем, що призвело до заниження єдиного внеску згідно акту перевірки від 11.08.2017 року № 8867/04-36-13-05/НОМЕР_1, на підставі Податкового кодексу України та статей 234-4,284 КУпАП, та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в розмірі 510 грн.

Разом з тим, притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем здійснено з суттєвими порушеннями вимог чинного законодавства, тому постанова підлягає скасуванню по наступним підставам.

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 5) добросовісно; 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно зі ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності визначені ч.1 ст.268 КУпАП, зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення визначено ст.280 КУпАП.

Так, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вимоги до постанови в справі про адміністративне правопорушення визначені ст.283 КУпАП. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.

Поняття доказів у справі про адміністративне правопорушення визначено ст.251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, протоколом про вилучення речей і документів,а також іншими документами.

Крім того, згідно п.п. 1,3, 4,6,7,8, 11, 12 розділу ІІ, п.4 розділу ІІІ Інструкції з оформлення органами доходів і зборів матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства фінансів України за №566 від 02 липня 2016 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 липня 2016 року за № 1046/29176, відповідно до частини першої статті 255 КУпАП уповноважені посадові особи органів доходів і зборів мають право складати протоколи у справах про адміністративні правопорушення за статтями 51-2, 155-1, 162-1, 162-2, 163-1-163-4, 163-12, 164, 164-5, 164-16, 166-16, 166-17, 177-2, 204-3 КУпАП. Частиною другою статті 255 КУпАП також передбачено, що уповноважені особи органів доходів і зборів у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання цих органів, відповідно до статті 234-2 КУпАП мають право складати протоколи про правопорушення за статтями 163-13, 163-15, 164-1, 165-1, 166-6 (частини третя - шоста), 188-23 КУпАП. Посадові особи органів доходів і зборів при виявленні адміністративного правопорушення складають протокол про адміністративне правопорушення (далі - Протокол) на бланку за формою згідно з додатком 1 до цієї Інструкції. Зміст Протоколу повинен відповідати вимогам, викладеним у статті 256 КУпАП. У Протоколі під час його складання обов'язково зазначається стаття КУпАП, згідно з якою передбачено адміністративну відповідальність. При викладенні обставин правопорушення у Протоколі вказуються місце та час його вчинення, суть правопорушення, які саме протиправні дії чи бездіяльність вчинила особа, стосовно якої складається Протокол, та які положення законодавства порушено. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право надати пояснення і зауваження щодо змісту Протоколу. При складанні Протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються її права й обов'язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268КУпАП, про що робиться відмітка у Протоколі. Про ознайомлення із Протоколом особа щодо якої він складений, ставить у протоколі свій підпис. У разі відмови поставити підпис про це робиться відповідний запис у протоколі, який засвідчується підписом посадової особи органу доходів і зборів. Один примірник Протоколу під підпис вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.У разі неможливості складання Протоколу за місцем вчинення адміністративного правопорушення Протокол складається в органі доходів і зборів. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, запрошується до органу доходів і зборів для складання та підписання Протоколу. У запрошенні зазначаються дата, час та місце складання Протоколу. Запрошення вважається належним чином врученим, якщо воно надіслано за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручено особисто такій особі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності зазначеної особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05;п.53 Рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_3 проти України» від 15.10.2010 р., заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Однак, при притягненні позивача до адміністративної відповідальності та складанні постанови, відповідачем не конкретизована об'єктивна сторона правопорушення в діях ОСОБА_1, зокрема не зазначено, де, коли, за яких обставин позивачем було допущено порушення вимог податкового законодавства у виді неналежного ведення обліку доходів та витрат, заниження оподаткованого доходу та порушення порядку нарахування єдиного внеску, в чому саме вони полягали, чим порушено право на захист позивача, оскільки будь-яке обвинувачення повинно бути конкретним, особа, яку притягують до відповідальності повинна розуміти в чому її обвинувачують, щоб мати змогу ефективно захищатися від висунутого обвинувачення.

Крім того, при розгляді справи та накладенні стягнення відповідачем, позивачу не роз'яснені права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, що також є порушенням його права на захист.

Крім того, в постанові взагалі не зазначено нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення (статтю КУпАП), а відповідно до копії протоколу №153 від 16.08.2017 р., в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-4 КУпАП, розгляд справ про які відповідно до вимог 221 КУпАП віднесено до компетенції суду і відносно позивача в провадженні Вільногірського міського суду Дніпропетровської області перебувала справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 163-4 КУпАП (ЄУН 174/565/17, н/п 3/174/104/2017), провадження по якій закрито, тому відповідачем при винесенні постанови не враховано вимоги ст.234-2 КУпАП в частині повноважень посадової особи органів доходів і зборів по розгляду справ даної категорії.

Також, при винесені постанови у справі про адміністративне правопорушення відповідачем не зазначені форма вини позивача (умисна, необережна), а також обставини, які обтяжують та пом'якшують відповідальність правопорушника, постанова не містить мотивів прийнятого рішення, зокрема, щодо доведеності вини позивача та визначення розміру штрафу.

Таким чином, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена відповідачем з порушеннями вимог закону, оскільки при її винесенні не дотримані загальні правила притягнення особи до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення, тому постанова від 19.08.2017 р. є протиправною і підлягає скасуванню, а позов - задоволенню.

На підставі ст.9, 19, 62,63, 129 Конституції України, ст.ст.1, 9, 10, 33, 34, 35, 222, 251, 256, 280 КУпАП та керуючись ст.ст. 2, 71, 158, 160, 161, 162, 163, 171-2 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до в.о. заступника начальника Головного Управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області Перегудової Ірини Валеріївни про визнання недійсною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №152 від 19.08.2017 року, винесену в.о. заступника начальника Головного Управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області Перегудовою Іриною Валеріївною про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 510 грн.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2017 року.

Головуючий - суддя : підпис А.А.Борцова