Справа № 640/5082/17
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 р. Справа № 640/5082/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці ДФС на постанову Київського районного суду м. Харкова від 23.06.2017р. по справі № 640/5082/17

за позовом ОСОБА_1

до Харківської митниці ДФС

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Київського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Харківської митниці ДФС, в якому просила: визнати протиправною та скасувати постанову Харківської митниці ДФС від 09.03.2017 року по справі про порушення митних правил № 957/80700/16 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 485 Митного кодексу України і накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 816,39 грн.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 23.06.2017р. по справі № 640/5082/17 позов задоволено.

Розподілено судові витрати шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Харківської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 витрат на оплату судового збору в розмірі 640грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу. Зазначив, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, що судом не повно з'ясовані обставини, які мають значення для справи, а також порушені норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить суд постанову Київського районного суду м. Харкова від 23.06.2017р. - скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову - відмовити. Окрім того, зазначив, що судом неправомірно стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 640грн, оскільки при зверненні до суду з позовом у даній справі позивача була звільнена від сплати судового збору, а отже, сплативши його помилково, не мала права на відшкодування при задоволенні позовних вимог.

До Харківського апеляційного суду засобами електронного зв'язку надійшла заява, яка від ОСОБА_2, як представника ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів не приймає дану заяву, як належну з тих підстав, що вона не містить ані від сканованого підпису, ані підпису електронного.

Окрім того, колегія суддів враховує, що позивач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення не подавав, а заява, надіслана ОСОБА_2 вмотивована зайнятістю представника у іншому судовому засіданні, але доказів до вказаної заяви не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 26.12.2016 року у відношенні позивача складений протокол № 957/80700/16 за ст. 485 МК України.

Постановою заступника Харківської митниці ДФС від 09.03.2017р. у справі № 957/80700/16 позивача визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 816,39 грн.

Так згідно постанови 06.12.2016 року до митного поста «Харків-центральний» Харківської митниці ДФС декларантом ТОВ «Франко Трейд» ОСОБА_1 на підставі договору від 04.07.2014 року №50 -ДФТ про надання послуг з декларування товарів та інших предметів, що переміщуються через митний кордон України, укладеним з TOB «СКІНЕСТ РАЙЛ УКРАЇНА», для митного контролю та митного оформлення було подано електронну митну декларацію №807100000/2016/049124 в режимі «IM 40АА» на товар: «запасні частини до тепловозів», у тому числі товару №7 «частини гальмівних пристроїв до залізничних вагонів, матеріал -сталь:- Форсунка ОНЗ-64-1 шт.; призначена для подачі піску від піщаних бункерів до колісних пар тепловозів», код згідно з УКТ ЗЕД «». ставка мита 0%, а також, частину товару №8 «вироби з чорних металів:-Кронштейн- рамка скоростемера ТЭ 1.00.20.042-1 шт., призначений для зміцнення швидкостеміра в кабіні машиніста і стикування з механічним приводом черв'ячного редуктора колеса тепловоза, матеріал-сталь», код згідно з УКТЗЕД «». ставка мита 5%, що надійшли на адресу ТОВ «СКІНЕСТ РАЙЛ УКРАЇНА» (м. Київ. вул. Коновальця, 6.32-Б), з Латвійської Республіки на підставі договору 23.11.2012 року №241, рахунку -фактури від 18.08.2015 №49, CMR А№388855 від 25.08.2015 року.

Під час проведення перевірки відомостей, заявлених декларантом ОСОБА_1 в ЕМД №807100000/2016/049124 від 06.12.2016 року, відповідно до Рішення про визначення коду товару від 16.12.2016 року № КТ-849-2016, винесеного відділом класифікації товарів УАМП Харківської митниці ДФС, встановлено, що вказана частина товару №7 в дійсності має найменування: «Піскострумінні метальні пристрої, що працюють за допомогою стисненого повітря: - форсунка пісочниці ОНЗ-64. Використовується у протиковзній системі тепловозу для посипання піском залізничної колії перед колесами», код згідно з УКТЗЕД «», ставка мита 2%», а вказана частина товару №8 має найменування: «Арматура кріплення, сталева, що використовується у кабіні рейкового транспортного засобу: - Кронштейн-рамка скоростемера ТЭ1.00.20.042. Використовується для закріплення швидкостеміра в кабіні машиніста тепловозу», код згідно з УКТЗЕД «», ставка мита 10%.

У зв'язку зі зміною коду товару ставку мита збільшено, внаслідок чого виявлено, що вказані дії декларанта ОСОБА_1 призвели до недобору митних платежів на загальну суму 272,13 гривні, відповідно до розрахунку по курсу Національного Банку України на день подання митної декларації до митного оформлення.

Враховуючи, що декларант ОСОБА_1 повинна надавати органу доходів та зборів достовірні відомості про заявлений до митного контролю та оформлення товар, але в порушення вимог ст.ст.257,266 МК України не заявила за встановленою формою необхідних для здійснення митного контролю правдивих відомостей стосовно оподаткування товару, вбачаються достатні дані, які вказують на те, що декларантом ОСОБА_1 під час подання в Харківську митницю ДФС митної декларації №807100000/2016/049124 вчинено протиправні дії спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів, тобто вчинено порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України.

Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача відсутній склад правопорушення, передбачений ст. 485 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.466 МК України адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Додержання органами доходів і зборів вимог закону в разі застосування адміністративних стягнень за порушення митних правил забезпечується здійсненням систематичного контролю з боку органів вищого рівня та їх посадових осіб, правом оскарження постанов у справах про порушення митних правил та іншими заходами, передбаченими законодавством України..

У відповідності до ч.1 ст.494 МК України про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа органу доходів і зборів, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил (ч.1 ст.488 МК України).

Згідно ч.1 ст.467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Таким чином, митниця наділена повноваженнями щодо розгляду справи про порушення митних правил у певних випадках, зокрема, і у випадку наявності порушення, передбаченого ст.485 МК України.

Частиною 1 статті 458 МК України встановлено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Стаття 489 МК України визначає обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про порушення митних правил.

Згідно вказаної статті посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим за приписами ч.1 ст.510 МК України посадова особа органу доходів і зборів, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил, може витребувати документи, необхідні для розгляду справи, у тому числі матеріали фото- і кінозйомки, звуко- і відеозапису, інформаційних баз та банків даних, а також інші носії інформації.

Відповідно до ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються:1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;2) поясненнями свідків;3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;4) висновком експерта;5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

В даному випадку, суть виявленого порушення митних правил, що слугувала підставою для притягнення позивача до відповідальності згідно спірної постанови від 09.03.2017 року по справі про порушення митних правил № 957/80700/16, полягає у невірному зазначенні позивачем в поданій в митній декларації коду товару згідно УКТ ЗЕД.

Відповідно до ч.1 ст.257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

За правилами ч.7 ст.257 МК України перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відповідно до ч.8 ст.257 МК України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться зазначені у цій частині відомості, у тому числі у вигляді кодів.

Класифікація товарів для цілей митного оформлення здійснюється згідно з вимогами Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), що є товарною номенклатурою Митного тарифу України та Законом України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013 № 584-VII «Про Митний тариф України», а саме: з врахуванням Основних правил інтерпретації УКТЗЕД, відповідних приміток до розділів та груп, текстового опису товарних позицій, та тих характеристик товару, які є визначальними і класифікації.

Відповідно до приписів правила 1 Основних правил інтерпретації УКТЗЕД, назви розділів, груп і підгруп наводяться лише для зручності користування УКТЗЕД: для юридичних цілей класифікація товарів в УКТЗЕД здійснюється виходячи з назв товарних позицій і відповідних приміток до розділів чи груп і, якщо цими назвами не передбачено іншого, відповідно до правил.

У п.1 Основних правил інтерпретації УКТЗЕД Закону України «Про митний тариф» від 19.09.2013 № 584-VII (чинний на момент виникнення спірних відносин) передбачені правила, за якими здійснюється класифікація товарів в УКТЗЕД: назви розділів, груп і підгруп наводяться лише для зручності користування УКТЗЕД; для юридичних цілей класифікація товарів в УКТЗЕД здійснюється виходячи з назв товарних позицій і відповідних приміток до розділів чи груп.

У пункті 3 (а) цих Основних правил зазначений порядок класифікації товару у разі коли товар на перший погляд можна віднести до двох чи більше товарних позицій.

У п.4 Основних правил зазначено, що товар, який не може бути класифікований згідно з вищезазначеними правилами, класифікується в товарній позиції, яка відповідає товарам, що найбільше подібні до тих, що розглядаються.

Відповідно до ч.4 ст.280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Стаття 485 МК України, на підставі якої позивача притягнуто до відповідальності, передбачає накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, -

Отже згідно диспозиції даної норми порушення митних правил має місце у разі зазначення декларантом:- неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту),- неправдивих відомостей щодо ваги або кількості товару, країни походження, відправника та/або одержувача товару,- неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД.

Тобто сам по собі факт невірного зазначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД не становить склад правопорушення згідно ст. 485 МК України.

Відповідно до ч.ч.1-7 ст.69 МК України, якою встановлений порядок класифікації товарів, товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.

Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

На вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.

У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.

Під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.

Штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв'язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

Рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов'язковими.

Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням органу доходів і зборів щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Отже наведені положення Митного кодексу України свідчать, що контрольну функцію стосовно вірності визначення декларантом коду товару за УКТ ЗЕД здійснює митний орган і законодавцем відповідальність для заявника (декларанта) встановлена не за неправильне визначення декларантом певного коду товару за УКТ ЗЕД (у разі наявності якої митниця самостійно приймає рішення про визначення коду товару), а за заявлення в митній декларації неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД, тобто недостовірних даних (інформації) стосовно товару, які враховуються при його класифікації віднесення до тієї чи іншої позиції за УКТ ЗЕД.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, згідно товаросупровідних документів на задекларований товар, а саме: договору купівлі-продажу та поставки товару №241 від 23.11.2012р., специфікації №1 від 10.06.2015р. до договору, технічного опису товару, рахунку - фактури № 49 від 18.08.15р., опис та назва задекларованого товару №7 - частина гальмівних пристроїв до залізничних вагонів (тепловозу), Форсунка ОНЗ -64, матеріал - сталь, яка за експортною декларацією визначена за кодом «86072900» ; товару №8 - вироби з чорних металі: кронштейн-рамка скоростемера ТЄМ1.00.20.042, матеріал сталь, яка за експортною декларацією визначена за кодом «73269098» .

Таким чином, у справі, що розглядається, суд першої інстанції встановив, що для митного оформлення імпортованого товару декларант надав митному органу належні товаросупровідні документи, необхідні як для ідентифікації самого товару, так для підтвердження заявленої митної вартості.

Задекларовані позивачем відомості щодо ввезеного товару узгоджувалися з відомостями про цей товар, які зазначено у товаросупровідних документах.

За встановлених в цій справі обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за відсутності обґрунтованих доказів, які свідчили саме про умисел декларанта на заниження митних платежів (шляхом повідомлення недостовірної інформації про товар) сам факт неправильного визначення коду згідно з УКТ ЗЕД (який декларант вказав на основі наявних в нього товаросупровідних документів, не маючи можливості при декларуванні перевірити достовірність цих відомостей з фактично поставленим товаром), не є достатньою підставою для кваліфікації дій позивача як порушення митних правил відповідно до статті 485 МК.

З приводу доводів апеляційної скарги про розподіл судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

По-перше: відповідач у апеляційній скарзі вказує на те, що судовий збір стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_4, яка не є стороною у справі.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу на те, що у постанові Київського районного суду м. Харкова від 23.06.2017р. по справі № 640/5082/17 допущена описка, яка виправлена ухвалою суду від 03.07.2017 року шляхом викладення абзацу третього резолютивної частини наступним чином: «стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Харківської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 витрат на оплату судового збору в розмірі 640грн.», отже про стягнення на користь ОСОБА_4 суд вказав помилково, виправивши технічну описку у належний спосіб.

Таким чином вказані доводи відповідача не впливають на правомірність прийнятого рішення.

По-друге: відповідач у доводах апеляційної скарги вказує на те, що позивач у даній справі, при зверненні до суду з позовом, звільнялась від сплати судового збору, а отже сплатила його помилково, у зв'язку з чим відсутні підстави стягнення таких витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача при розподілі судових витрат за результатами розгляду справи та задоволення позовних вимог.

З вказаними доводами апеляційної скарги колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 458 МК порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За частиною першою статті 459 МК адміністративна відповідальність за порушення митних правил встановлюється цим Кодексом.

Відповідно до статті 486 МК завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв'язку з оскарженням.

За статтею статті 487 МК провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП) законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Частиною четвертою цієї статті передбачено, що питання щодо адміністративної відповідальності за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України.

Аналізуючи наведені вище положення законодавства колегія суддів приходить до висновку, що поряд із КпАП адміністративну відповідальність за посягання на встановлений законодавчими актами України правопорядок встановлює також МК.

Щодо останнього, то цей кодифікований законодавчий акт є основним і спеціальним нормативно-правовим актом у сфері державної митної справи і містить, з-поміж іншого, як загальні положення щодо порушення митних правил (зокрема, визначення того, що слід розуміти під порушенням митних правил, вік, з якого настає адміністративна відповідальність, встановлює особливості відповідальності за окремі види порушень митних правил, а також загальні положення про види адміністративних стягнень за МК), так і власне склад порушень митних правил, за вчинення яких особи притягаються до адміністративної відповідальності за цим Кодексом (глава 68 МК).

Окрім того, МК встановлює порядок провадження у справах про порушення митних правил (глава 69), а також порядок оскарження постанов у справах про порушення митних правил (глава 72).

За змістом положень частини третьої статті 106 КАС при зверненні до суду з позовною заявою, окрім іншого, необхідно долучити документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати. Відповідно до частини другої статті 87 КАС розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI). Цей Закон, як зазначено в його преамбулі, визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

За статтями 1, 2 Закону № 3674-VI судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом, і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Частина друга статті 3 цього ж Закону містить перелік об'єктів, за які не справляється судовий збір, а його стаття 5 - перелік суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг <…>, а також підстави звільнення від сплати судового збору осіб, які звертаються із заявами про захист не власних прав, а охоронюваних законом прав та інтересів інших осіб.

Предметом оскарження в цій адміністративній справі є постанова Митниці у справі про порушення митних правил, за якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності на підставі статті 485 МК (накладено адміністративне стягнення у виді штрафу).

Митний кодекс України містить положення щодо порядку провадження у справах про порушення митних правил, а також щодо оскарження прийнятих в такому порядку постанов у справах про порушення митних правил.

Водночас за змістом положень статті 487 МК провадження у справах про порушення митних правил в частині, що не регулюється цим Кодексом здійснюється відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Так, КпАП також містить положення щодо порядку провадження у справах про адміністративні правопорушення та оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення.

У частині четвертій статті 288 КпАП передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Виходячи з наведеного, оскільки МК України, з огляду на сферу його правового регулювання, хоч і встановлює окремий (свій) порядок провадження у справах про порушення митних правил, все ж містить застереження про можливість застосування до цих правовідносин (щодо порушення митих правил) положень КпАП (як основного кодифікованого законодавчого акта про адміністративні правопорушення) в тій частині правовідносин, яка не врегульована МК.

Зважаючи на те, що МК не встановлює пільг щодо сплати судового збору (за КпАП - державного мита) при оскарженні постанов у справі про порушення митних правил, а такі постанови передбачають застосування до особи адміністративної відповідальності, колегія суддів вважає, що особа, яка оскаржує таку постанову в порядку адміністративного судочинства теж звільняється від сплати судового збору відповідно до частини четвертої статті 288 КпАП.

Правовий висновок щодо застосування положень законодавства, які регулюють відносини, пов'язані зі сплатою судового збору у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності висловлено Верховним Судом України у постановах від 13 грудня 2016 року (справа № 21-1410а16), від 31 січня 2017 року (справа № 298/1232/15-а).

З огляду на наведене вище колегія суддів вважає, що при зверненні до суду з даним позовом позивач, ОСОБА_1, була звільнена від його сплати.

Водночас, з матеріалів справи судом встановлено, що судовий збір позивачем був сплачений в розмірі 640 грн. 00 коп., що підтверджується оригіналом квитанції від 12.05.2017 року (а.с. 20).

За приписами ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Проте, колегія суддів наголошує на тому, що судовий збір сплачено позивачем при зверненні до суду помилково, а отже задовольняючи позов та розподіляючи судові витрати у порядку ст. 94 КАС України, суд першої інстанції не врахував, що такі витрати не підлягали сплаті, у зв'язку з чим їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є додатковим необґрунтованим обтяженням.

Окремо, колегія суддів звертає увагу, що питання повернення судового збору, в тому числі, у разі його переплати (в даному випадку переплати у розмірі 100% сплаченого судового збору) врегульовано ст. 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до п. 1 ч.1 якої сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, виходячи із принципу верховенства права та справедливості, колегія суддів приходить до висновку, що позивач, яка помилково сплатила судовий збір при подачі позову, отримавши судовий захист свого права, не позбавлена можливості і поставити питання про повернення судового збору, а його стягнення з відповідача є додатковим обтяженням, застосованим за відсутності підстав.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вбачає підстави для скасування постанови суду першої інстанції в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Харківської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 витрат на оплату судового збору в розмірі 640грн.

Керуючись ст.ст.41 160, 167, 195, 196, , 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Харківської митниці ДФС -задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 23.06.2017р. по справі № 640/5082/17-скасувати в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Харківської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 витрат на оплату судового збору в розмірі 640грн.

В іншій частині постанову Київського районного суду м. Харкова від 23.06.2017р. по справі № 640/5082/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Подобайло З.Г. Григоров А.М.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 23.10.2017 р.