Справа № 826/8745/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 жовтня 2017 року № 826/8745/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії: головуючого судді Качура І.А., суддів Келеберди В.І., Федорчука А.Б. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича про визнання протиправною бездіяльності, скасування постанови, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач 1), старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича (далі - відповідач 2), в якому, з урахуванням заяви про доповнення позовних вимог від 25.07.2016, просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 та відповідача 2 щодо неналежного виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі № 25663/02 «Яворовенко та інші проти України» від 17.07.2014, яке включало справу №17556/04 «Васько проти України», реєстраційний номер виконавчого провадження №44361844 в частині додаткових заходів індивідуального характеру в порушення принципу restitutio in integrum;

скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №44361844, винесену 30.05.2016 відповідачем 2 стосовно рішення Європейського суду з прав людини у справі № 25663/02 «Яворовенко та інші проти України» від 17.07.2014, яке включало справу №17556/04 «Васько проти України»;

зобов'язати відповідача 1 негайно вчинити усі додаткові заходи індивідуального характеру за принципом restitutio in integrum з переведення на рахунок в цінних паперах ОСОБА_1 9 545 450 акцій номінальною вартістю 477 272,50 грн., що складає 8,1533 % статутного капіталу ПАТ «Прожектор» (код 14307825), або відшкодування на банківський рахунок ОСОБА_1 ринкової вартості 9 545 450 акцій у розмірі 47 727 250 грн., що складає 8,1533 % статутного капіталу ПАТ «Прожектор» (код 14307825).

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що відповідачами безпідставно винесено оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі № 25663/02 «Яворовенко та інші проти України» від 17.07.2014 в частині, що стосується справи № 17556/04 «Васько проти України», оскільки ними не вчинено належних додаткових заходів індивідуального характеру щодо його реального виконання.

Позивач наголошує, що неодноразово звертався до відповідача 1 із заявами про виконання відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України рішення Європейського суду з прав людини в цій частині та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру, проте жодних дій відповідачами вчинено не було. Позивач вважає наведену бездіяльність відповідача 1 протиправною, а постанову такою, що підлягає скасуванню, у зв'язку з чим просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача 1 та відповідач 2 проти позову заперечував, посилаючись на те, що рішення Європейського суду з прав людини у справі № 25663/02 «Яворовенко та інші проти України» від 17.07.2014 в частині, що стосується справи №17556/04 «Васько проти України», виконано, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі

З урахуванням положень частини 4 статті 122 КАС України, судом ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

На виконанні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження по виконанню рішення Європейського суду з прав людини у справі № 25663/02 «Яворовенко та інші проти України» від 17.07.2014, де ОСОБА_1 є одним із заявників.

Відповідно до пункту 5 рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 у справі № 25663/02 «Яворовенко та інші проти України» постановлено, що:

а) упродовж трьох місяців держава Україна має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню та сплатити 2000 євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у додатку, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат та інших з урахуванням будь-яких податків, що можуть нараховуватись заявникам на вищезазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу;

б) із закінченням зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на цю суму нараховуватиметься простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Згідно з Додатком до вищезазначеного рішення Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_1 підлягають виконанню рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.12.2000 у справі №2-2659/6 (з урахуванням рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2003 № 2-2747/18).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Медведєва О.В. від 13.08.2014 відкрито виконавче провадження ВП № 44361844 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі № 25663/02 «Яворовенко та інші проти України» та зобов'язано боржника добровільно виконати таке рішення у строк, встановлений Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

На вимогу державного виконавця від 08.11.2015 №270/23 відділом примусового виконання рішень отримана відповідь з Фонду державного майна України від 04.12.2015 №10-25-22042, де зазначено, що на виконання рішення Печерського районного суду від 04.12.2000 №2-2659/6, де боржником є Фонд державного майна України, з урахуванням рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2003 № 2-2747/18, Фондом державного майна України видано відповідний наказ № 2439 від 16.10.2014.

Також, згідно платіжного доручення Міністерства юстиції України від 26.09.2014 №6512 перераховані кошти на користь стягувача у розмірі 33220,81 грн. справедлива сатисфакція (еквівалент 2000 євро), згідно платіжного доручення Міністерства юстиції України від 07.10.2014 №7313 перерахована заборгованість за рішенням національного суду у розмірі 3,40 грн. та згідно платіжного доручення Міністерства юстиції України від 20.05.2016 № 2163 сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення суду у розмірі 8,88 грн.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С.В. від 30.05.2016 закінчено виконавче провадження №44361844 у зв'язку з виконанням рішення суду.

Позивач, вважаючи, що рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 у справі № 25663/02 «Яворовенко та інші проти України» у частині забезпечення виконання рішення національного суду стосовно позивача відповідачем не виконано в повному обсязі, звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулює Закон України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон №№ 606-XIV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

В розумінні частини першої статті 1 Закону № 606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 606-XIV, примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених законом, про що зазначено в частині першій статті 17 Закону № 606-XIV.

Рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», згідно пункту 9 частини другої статті 17 Закону № 606-XIV, підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України, врегульовано Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV (далі - Закон № 3477-IV).

Відповідно до статті 1 цього Закону виконання Рішення включає: (а) виплату Стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; (б) вжиття заходів загального характеру.

Відшкодування - сума справедливої сатисфакції, визначена рішенням Європейського суду з прав людини відповідно до статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) визначена у рішенні Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання або у рішенні Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації сума грошової виплати на користь Стягувача.

Статтею 2 Закону № 3477-IV визначено, що рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом. Рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Згідно зі статтею 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР (далі - Конвенція), високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточні рішення Європейського суду з прав людині в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Згідно зі статтею 3 Закону №3477-IV виконання Рішень здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону №3477-IV протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва (орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень):

а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів;

б) надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва.

Згідно з частиною другою статті 7 Закону №3477-IV державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті «б» цієї частини, відкриває виконавче провадження.

Частиною першою статті 8 Закону №3477-IV встановлено, що виплата Стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.07.2014 Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) винесено рішення у справі № 25663/02 «Яворовенко та інші проти України», де ОСОБА_1 є одним із заявників.

Судом встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини має бути виконано у строк до 17 жовтня 2014 року.

В даному рішенні ЄСПЛ викладена процедура, факти, обставини справ. Суд об'єднав заяви у зв'язку з їх схожістю та зазначив, що заявники, зазначені у Додатку, скаржились на тривале невиконання рішень, ухвалених на їхню користь та на відсутність ефективних національних засобів юридичного захисту у зв'язку із зазначеними скаргами, з чим Суд погодився.

Відповідно до вказаного рішення ЄСПЛ на користь ОСОБА_1 підлягала виплата 2000 євро в перерахунку на національну валюту держави-відповідача та виконання рішення національного суду зазначеного у пункті 4 Додатку до рішення Європейського суду з прав людини, тобто рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.12.2000 № 2-2659/6, з урахуванням рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2003 № 2-2747/18, якими вирішено:

визнати участь ОСОБА_1 у 5-ому спеціалізованому аукціоні за грошові кошти за заявою № 011 від 2 листопада 1998 року правомірною та поновити ОСОБА_1 у позбавленому праві участі у такому аукціоні за такою Заявою в повному обсязі;

скасувати пункт 5 Додатку № 2 Наказу № 2145 Фонду державного майна України від 16 листопада 1998 року в частині зняття з 5-го спеціалізованого аукціону за грошові кошти пакету акцій ВАТ «Прожектор» (код 14307825);

зобов'язати Фонд державного майна України внести відповідні зміни до Наказу № 2264 від 2 грудня 1998 року в частині затвердження результатів участі скаржника - ОСОБА_1 у 5-ому спеціалізованому аукціоні за грошові кошти за Заявою № 011 від 2 листопада 1998 року;

повідомити всіх зацікавлених осіб, включаючи: Регіональний центр сертифікатних аукціонів Київської області (його правонаступника), ВАТ «Прожектор» (код 14307825) та реєстратора ВАТ «Прожектор» про негайне усунення наслідків неправомірних дій Фонду державного майна України та поновлення ОСОБА_1 в усіх позбавлених правах як повноправного учасника 5-го спеціалізованого аукціону за грошові кошти за заявою № 11 від 02.11.1988 року.

Згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2003 № 2-2747/18 вирішено:

визнати бездіяльність начальника ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві і державних виконавців ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві Прохоренко О.Л. і Підварко О.В. неправомірною;

зобов'язати ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві провести передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії щодо виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.12.2000 р. № 2-2659/6, повідомити ОСОБА_1 про вчинені виконавчі дії;

зобов'язати начальника ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві надати ОСОБА_1 належні відповіді на його скарги;

стягнути з ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві на користь ОСОБА_1 сплачене ним при подані скарги держмито в сумі 3 грн. 40 коп.

Як підтверджується матеріалами справи, в ході виконання зазначеного рішення ЄСПЛ, на користь стягувача - ОСОБА_1 платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 26.09.2014 №6512 перераховані кошти у розмірі 33220,81 грн. справедлива сатисфакція (еквівалент 2000 євро), платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 07.10.2014 №7313 перерахована заборгованість за рішенням національного суду у розмірі 3,40 грн. та платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 20.05.2016 № 2163 сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення ЄСПЛ у розмірі 8,88 грн.

Таким чином, відповідачем виконано рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 в частині виплати позивачу справедливої сатисфакції в розмірі 2000 євро та пені, нарахованої за несвоєчасне виконання вказаного рішення, у відповідності до пункту 5 рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 у справі № 25663/02.

Статтею 1 Закону № 3477-IV передбачено, що виконання рішень Суду передбачає виплату Стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального та загального характеру.

Заходами індивідуального характеру - є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у Рішенні (відповідно до статті 10 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини).

Заходами загального характеру - є заходи, спрямовані на усунення системної проблеми та її першопричини, встановленого рішенням Суду, щодо інших осіб (виправлення порушеного права).

Заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене Рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді.

Статтею 12 Закону № 3477-IV передбачено обов'язки органів, які є відповідальними за виконання додаткових заходів індивідуального характеру, зокрема, невідкладно та у визначений Рішенням та/або чинним законодавством строк виконати додаткові заходи індивідуального характеру; б) надавати інформацію на запити Органу представництва про перебіг і наслідки виконання додаткових заходів індивідуального характеру; в) дієво та без зволікань реагувати на подання Органу представництва; г) про виконання додаткових заходів індивідуального характеру повідомити Орган представництва.

Отже, законодавством визначено, що вжиття додаткових заходів індивідуального характеру, передбачених у рішенні Європейського суду з прав людини, в тому числі щодо виконання рішення національного суду, повинно здійснюватись органами відповідальними за їх вжиття.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 44361844 боржником за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.12.2000 у справі 2-2659/6, ухваленого на користь ОСОБА_1, є Фонд державного майна України.

На вимогу державного виконавця від 08.11.2015 відділом примусового виконання рішень отримано відповідь з Фонду державного майна України від 04.12.2015 № 10-25-22042, де зазначено, що на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.12.2000 у справі №2-2659/6, з урахуванням рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2003 № 2-2747/18, Фондом державного майна України видано наказ № 2439 від 16.10.2014.

Згідно наявної в матеріалах справи копії наказу № 2439 від 16.10.2014 Фондом:

скасовано пункт 5 додатку № 2 до наказу Фонду державного майна України від 16 листопада 1998 року № 2145 «Про зняття з п'ятого спеціалізованого аукціону за грошові кошти пакетів акцій ВАТ» в частині зняття з 5-го спеціалізованого аукціону за грошові кошти пакету акцій ВАТ «Прожектор» (код 14307825);

внесено зміни до наказу Фонду державного майна України від 02 грудня 1998 року № 2264 «Про підведення підсумків п'ятого спеціалізованого аукціону за грошові кошти», доповнивши його пунктом 10 такого змісту: «Затвердити результати участі ОСОБА_1 у п'ятому спеціалізованому аукціоні за грошові кошти за заявою № 011 від 2 листопада 1998 року».

Зі встановлених обставин справи вбачається, що боржником фактично виконано рішення національного суду, про що повідомлено було позивача листом від 06.11.2015 №10-25-20121, відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України листом від 04.12.2015 №10-25-22042, а також Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини листом від 17.10.2014 №10-25-14035.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, Фонд державного майна України 22.09.2014, 10.10.2014 звертався до Печерського районного суду м. Києва із заявами про роз'яснення рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.12.2000 у справі №2-2659/6.

Ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2014 у справі №757/27493/14-ц та від 21.01.2015 у справі №757/2916-ц у задоволенні вказаних заяв Фонду державного майна України про роз'яснення вказаного рішення відмовлено.

Пунктом 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За вказаних обставин, оскільки рішення національного суду фактично виконано, в тому числі в частині додаткових заходів індивідуального характеру з дотриманням принципу restitutio in integrum, що підтверджується належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача 1 та відповідача 2 щодо неналежного виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі № 25663/02 «Яворовенко та інші проти України» від 17.07.2014, яке включало справу №17556/04 «Васько проти України», реєстраційний номер виконавчого провадження №44361844 в частині додаткових заходів індивідуального характеру в порушення принципу restitutio in integrum та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №44361844, винесеної 30.05.2016 відповідачем 2 стосовно рішення Європейського суду з прав людини у справі № 25663/02 «Яворовенко та інші проти України» від 17.07.2014, яке включало справу №17556/04 «Васько проти України».

Окрім цього, позивач просить зобов'язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити усі додаткові заходи індивідуального характеру з переведення на рахунок в цінних паперах позивача 9 545 450 акцій номінальною вартістю 477 272,50 грн., що складає 8,1533 % статутного капіталу ПАТ «Прожектор» (код 14307825), або відшкодувати ринкову вартість у розмірі 47 727 250 грн., що складає 8,1533 % статутного капіталу ПАТ «Прожектор» (код 14307825).

Слід зазначити, що виконавче провадження №44361844, відкрите з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі № 25663/02 «Яворовенко та інші проти України» від 17.07.2014, яке включало справу №17556/04 «Васько проти України», яке, як встановлено з матеріалів справи, виконано в повному обсязі, в тому числі, в частині додаткових заходів індивідуального характеру органом, яким є відповідальним за виконання таких додаткових заходів, а саме - Фондом державного майна України.

Тобто, з наведеного вбачається, що боржником за рішенням Печерського районного суду від 04.12.2000 №2-2659/6 є Фонд державного майна України, а не відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, отже, викладена вимога до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є безпідставною.

Більш того, рішеннями Печерського районного суду м. Києва від 04.12.2000 № 2-2659/6 та Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2003 № 2-2747/18 не визначено переведення на рахунок в цінних паперах 9 545 450 акцій або відшкодування ринкової вартості у розмірі 47 727 250,00 грн., а отже вимога позивача виходять за рамки рішень національних судів винесених на його користь.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи доводи позивача були спростовані, останнім не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, натомість відповідачем доведено правомірність вчинення дій, рішень зі свого боку щодо вжиття заходів виконання рішення Європейського суду з прав людини стосовно позивача.

Системно проаналізувавши норми законодавства та надавши оцінку наявним доказам у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи положення статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 122, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.А. Качур

Судді В.І. Келеберда

А.Б. Федорчук