Справа № 657/631/17
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 657/631/17

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Ковальчук О.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Каланчацького районного суду Херсонської області від 22 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області про визнання дій незаконними та стягнення недоплаченої у 2016 році щорічної разової грошової допомоги до 5-ого травня, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Управління соціального захисту населення Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області (далі Управління соціального захисту населення), в якому просив:

- визнати незаконними дії щодо відмови здійснити перерахунок і виплату недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5-ого травня за 2016 рік у відповідності до ст.12 ОСОБА_2 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- стягнути вказану допомогу за 2016 рік в сумі 4730 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що, всупереч вимог статті 12 ОСОБА_2 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі ОСОБА_3 № 3551), відповідачем виплачена щорічна одноразова грошова допомога до 5-ого травня у розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України, що порушує його право на належний соціальний захист.

Постановою Каланчацького районного суду Херсонської області від 22 червня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення позову.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, а також клопотання апелянта про розгляд справи за відсутності представника, суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Зясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена, з наступних підстав.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії УБД № 034567 від 05 листопада 2015 року та має право на пільги, встановлені ОСОБА_2 № 3551, зокрема, на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5-ого травня (а.с.7).

На звернення позивача, Управління соціального захисту населення листом від 10 січня 2017 року за №44 повідомило, що згідно статті 12 ОСОБА_2 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України (а.с.6).

Поряд з цим, згідно довідки від 01 березня 2017 року №314 відповідачем у 2016 році позивачу виплачена спірна допомога у розмірі 920 грн., згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (а.с.9).

Не погоджуючись з виплаченою сумою та відмовою відповідача щодо перерахунку щорічної разової грошової допомоги до 5-ого травня за 2016 рік ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що Кабінету Міністрів України на законодавчому рівні надано повноваження, відповідно до статті 12 ОСОБА_2 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», визначати розмір щорічної разової грошової допомоги, що виплачується до 5-го травня.

Беручи до уваги, що відповідач, виплачуючи відповідну суму допомоги, керувався підзаконним нормативно-правовим актом Кабінету Міністрів України його дії, на думку суду першої інстанції, є правомірними.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

ОСОБА_2 є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні, відповідає вимогам ст.159 КАС України, виходячи з наступного.

Вид щорічної разової грошової допомоги та її розмір був встановлений ОСОБА_2 України «Про внесення змін до ОСОБА_2 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367-XIV.

ОСОБА_2 для учасників бойових дій щорічну разову грошову допомогу було визначено у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком.

Однак, ОСОБА_2 України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 01 січня 2015 року, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 ОСОБА_2 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Тобто, із набуттям чинності ОСОБА_2 України від 28 грудня 2014 року №79-VIII Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня, встановленого статтею 12 ОСОБА_2 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлює наступне: «…у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), учасникам бойових дій у розмірі 920 грн.

Апелянт, стверджуючи про те, що при встановленні розміру щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня необхідно керуватися виключно статтею 12 ОСОБА_2 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не враховує наступне.

Конституційний Суд України, розглядаючи звернення щодо відповідності нормам Конституції України, наділення Кабінету Міністрів України повноваженнями встановлювати розміри соціальних виплат, виходячи з можливості їх бюджетного фінансування, у своєму рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012, зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, як зазначено у рішенні, Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно із частиною 1 статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення №4-зп від 03 жовтня 1997 року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайно є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше.

За наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що виплачуючи позивачу в 2016 році допомогу до 5 травня в розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», відповідач діяв у межах повноважень та у відповідності до законів та Конституції України.

Суд першої інстанції правильно застосував нормативно-правовий акт Кабінету Міністрів України, прийнятий на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Крім того, колегія суддів бажає зазначити, що зміна вищенаведеного законодавства не можна розцінювати як звуження змісту і обсягу конституційних прав позивача.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, зазначено, що законодавчі норми можуть змінюватися, а передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними.

Європейський суд з прав людини зазначає, що механізм реалізації соціально-економічних прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду України викладеної 10 лютого 2016 року у справі № 537/5837/14-а є недоречним, оскільки Верховний Суд України вирішував питання щодо перерахунку та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2014 року, коли одночасно діяли норми частини п'ятої статті 12 ОСОБА_2 № 3551 і постанов Кабінету Міністрів України, які регулювали такі виплати, а норми частини п'ятої статті 12 ОСОБА_2 № 3551 не були зупинені чи обмежені іншими нормативними актами, а, отже, нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій у ці періоди мали здійснюватися відповідно до норм ОСОБА_2 № 3551.

Натомість у даній справі, що розглядається, вирішується питання щодо перерахунку та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2016 року, коли одночасно діяли норми частини п'ятої статті 12 ОСОБА_2 № 3551 і постанови № 147, які регулювали такі виплати. Проте пунктом 9 Прикінцевих положень ОСОБА_2 України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80-VIIІ було встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 12-16 ОСОБА_2 № 3551 застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2015 рік. ОСОБА_3 набрав чинності з 1 січня 2015 року, його положення у встановленому порядку не були визнані неконституційними.

За таких обставин справи, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки усі обставини, що входять до предмета доказування, встановлені судом на підставі повного та всебічного дослідження наявних у справі доказів, які відповідають ознакам належності та допустимості, цим обставинам надана правильна юридична оцінка.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Каланчацького районного суду Херсонської області від 22 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Каланчацької районної державної адміністрації Херсонської області про визнання дій незаконними та стягнення недоплаченої у 2016 році щорічної разової грошової допомоги до 5-ого травня залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова