Справа № 505/1297/17
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 505/1297/17

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Нікітішин В.П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді : Бойка А.В.,

суддів: Димерлія О.О.,

ОСОБА_1,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Подільської міської ради Одеської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

24.05.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Подільської міської ради Одеської області, в якому просив: визнати незаконними дії відповідача щодо відмови здійснити перерахунок та виплату позивачу недоплаченої щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у розмірі, встановленому ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити на користь позивача, як учаснику бойових дій, недоплачену у 2016 році разову грошову допомогу відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у сумі 4730 грн.

Постановою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24.07.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною постановою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24.07.2017 року, ОСОБА_2 23.08.2017 року подав апеляційну скаргу на вказану постанову суду.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що його право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня у 2016 році не реалізовано в повному обсязі, оскільки йому нарахована та виплачена вказана допомога у розмірі 920 грн. Апелянт наголошує, що має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як учасник бойових дій, за 2016 рік у розмірі, встановленому ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - 5 мінімальних пенсій за віком.

На підставі викладеного, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24.07.2017 року та прийняття нової про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, адміністративну справу розглянуто судом першої інстанції в порядку скороченого провадження відповідно до вимог ст. 183-2 КАС України.

Відповідно до ч.8 ст.183-2 КАС України апеляційні скарги у справах, передбачених пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, розглядаються апеляційними судами в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій.

В 2016 році позивачу здійснена виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі 920 грн. згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016р. №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Вважаючи таку виплату незаконною, через те, що здійснена вона була не в повному обсязі, позивач звернувся із позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було допущено порушення прав позивача, оскільки виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня проводилася в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до приписів ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджету.

Відповідно до ч.2 ст.4 Бюджетного кодексу України Бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України.

Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Законом України від 28.12.2014р. №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 01.01.2015р., розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Законом України від 28.12.2014р. №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня встановленого ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 03.10.1997р. у справі №18/183-97, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Таким чином, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент спірних правовідносин.

Враховуючи, що Закон України від 28.12.2014р. №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» прийнятий пізніше Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», то у даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 р. №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин».

Кабінетом Міністрів України, на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України, прийнято постанову від 02.03.2016р. №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Пунктом 2 зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України встановлено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 05 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків становить 920 гривень.

Під час розгляду справи підтверджено, що виплата позивачу у 2016 році разової щорічної грошової допомоги до 5 травня проведена у розмірі, визначеному Постановою КМУ від 02.03.2016р. №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Наведене свідчить про те, що відповідачем у 2016 році правомірно було виконано зобов'язання перед позивачем.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що виплачуючи позивачу у 2016 року допомогу до 5 травня у розмірі, визначеному постановою КМУ від 02.03.2016р. №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», відповідач діяв у межах повноважень та у відповідності до законів та Конституції України.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є правомірним, оскільки невиплата позивачу зазначеної допомоги у розмірі, визначеному ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викликана не протиправними діями Управління соціального захисту населення Подільської міської ради Одеської області, а прийняттям законодавцем нового закону, яким установлено, що положення, зокрема, ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Апеляційний суд не бере до уваги посилання апелянта на звуження відповідачем обсягу наданих йому Законом прав, оскільки Конституційний Суд України у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ст. 200 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 183-2, 184, 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 липня 2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко