Справа № 752/11454/17
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Ісаєнко Ю.А.,

Оксененка О.М.,

при секретарі: Нікітіній А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на постанову Голосіївського районного суду м.Києва від 23 серпня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати їй пенсії за віком з 01.01.2016 року по 12.09.2016 відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» та зобов»язати відповідача відновити і виплатити пенсію за вказаний період

Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 23 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись з цим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що в період з 03.01.1994 р. до 12.09.2016 р. позивач працювала на посаді судді Апеляційного суду Донецької області. На підставі постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 р. та наказу голови Апеляційного суду Донецької області від 12.09.2016 р. була звільнена з займаної посади у зв'язку з виходом у відставку згідно п.9 ч.5 ст.126 Конституції України.

В теперішній час перебуває на обліку в Правобереженому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 05.10.2016 р. отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

При цьому, в січні 2010 року, після досягнення 55 річного віку, позивачці була призначена пенсія за віком, відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка виплачувалась до 01.04.2015 року.

В травні 2016 УПФУ Жовтневого району м.Маріуполя їй була виплачена пенсія за віком за період з 01.04.2015 р. по 31.12.2015 р.

06.04.2017 р. позивачка звернулась до відповідача з заявою про нарахування і виплату пенсії за віком за період з 01.01.2016 р. по 12.09.2016 р., проте, отримала відповідь від 03.05.2017 року № 623/03/Л-609 з відмовою у здійсненні виплати пенсії за віком за вищезазначений період з посиланням на відсутність правових підстав у зв»язку зі змінами в законодавстві.

Відмова УПФУ є предметом даного позову, оскільки позивач вважає її неправомірною.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несправедливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність дій посадових осіб ПФУ, при цьому, посилався на рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду не погоджується з огляду на наступне.

Так, 01.04.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року, яким внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З урахуванням внесених змін вказана стаття передбачає, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 01 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII покладено обов'язок на Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: підготувати та подати до 1 травня 2015 року на розгляд Верховної Ради України проект закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних (крім пенсій військовослужбовців і наукових працівників), на загальних підставах; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

В подальшому абзац другий частини першої статті 47 цього Закону у редакції Закону України від 24.12.2015 р. N 911-VIII викладено у наступній редакції: тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

З аналізу наведених положень Закону слідує, що підставою для припинення виплати пенсії є сам факт роботи особи на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», при цьому не має значення, чи набула особа таке право чи ні.

В адміністративному позові заявлено вимоги про зобов'язання відповідача здійснити виплату пенсії за період з 01.01.2016 року по 12.09.2016 року.

Судом встановлено, що позивач станом на зазначений період займала посаду судді Апеляційного суду Донецької області.

Статтю 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» було змінено (редакція 24.12.2015 р. N 911-VIII, що набрала чинності з 01.01.2016).

В такій редакції зазначена стаття передбачала, що у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Тимчасовий характер цієї норми продовжено до 31 грудня 2017 року Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01 січня 2017 року.

Отже, обмеження щодо тимчасового припинення виплати працюючим пенсіонерам у період з 1 квітня 2015 року у ст. 37 Закону України «Про державну службу», а також у ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції згідно підпункту 2 пункту 12 Розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII - на період з 01.04.2015 року до 31.12.2015 року, в редакції згідно пункту 22 Закону України від 24.12.2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» - на період з 01.01.2016 року до 31.12.2016 року та редакції згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII - по 31 грудня 2017 року, визначалися для осіб, які продовжують працювати на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», в подальшому з урахуванням змін до пенсійного законодавства на відповідні періоди - для осіб які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів».

Також, Законом України № 213-VIII частини третю - п'яту статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року N 192-VIII) було викладено в наступній редакції: «тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до цієї статті або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до цієї статті, не виплачується».

Крім того, ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням змін, було встановлено, що тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про прокуратуру», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі.

За таких обставин, враховуючи зміни в законодавстві, яким врегульовано відносини в сфері пенсійного забезпечення, припинення виплати пенсії позивачу як працюючому судді, є правомірним.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Рішенням Конституційного Суду України справа № 4-рп/2016 від 08.06.2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII щодо зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, встановлення максимального розміру такого утримання, припинення його виплати суддям у відставці на період їх роботи на певних посадах та скасування права судді на перерахунок призначеного раніше довічного грошового утримання судді, а також положення пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону N 213, за якими у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону N 2453.

Тобто, визнано неконституційними обмеження щодо виплати довічного грошового утримання або пенсії, призначеної відповідно до Закону № 2453-VI.

Обмеження, які встановлювалися для працюючих пенсіонерів, в тому числі на посадах суддів, прокурорів, тощо, встановлені Законами України «Про державну службу», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» неконституційними не визнавалися і є чинними на час спірних правовідносин.

Наразі, позивачка, працюючи на посаді судді отримувала пенсію згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що не є щомісячним довічним грошовим утриманням.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що виплата позивачу пенсії за віком повинна бути поновлена саме з 08.06.2016 р., тобто з дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 4-рп/2016, і до моменту виникнення права на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, тобто до 12.09.2016 р.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, тому постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.41,195,196,198,201,205,207,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві - задовольнити.

Постанову Голосіївського районного суду м.Києва від 23 серпня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді Ю.А.Ісаєнко

О.М.Оксененко