Справа № 311/1774/17
Суддя: Сидоренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 311/1774/17
Провадження №2-а/311/45/2017

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2017 року Василівський районний суд Запорізької області
у складі: головуючого судді: Сидоренко Ю.В.,

при секретарі - Осінцевій Л.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Притули М.І.,

представника відповідача Клочко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Василівка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Василівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії, -
В С Т А Н О В И В :
10 липня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до Василівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії. В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що він перебуває на обліку в УПФУ в Василівському районі Запорізької області та йому призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року. 01.04.1988 року він вийшов у відставку з посади прокурора Василівського району Запорізької області за віком.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", працівникам прокуратури збільшено посадові оклади і, таким чином, позивач вважає, що у нього виникло право на перерахунок пенсії в сторону збільшення з 09.12.2015 року. Про існування даної постанови він дізнався лише 31 травня 2017 року з довідки прокуратури Запорізької області №18-384вих.-17 від 31.05.2017 року.

31.05.2017 року він звернувся до УПФУ в Василівському районі Запорізької області із заявою про перерахунок пенсії по заробітній платі (окладу), згідно довідки прокуратури Запорізької області № 18-384 від 31.05.2017 року. На його звернення УПФУ в Василівському районі Запорізької області повідомило листом № 947 від 20.06.2017 року про відсутність підстав для перерахунку пенсії, оскільки 05.07.2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» № 1697-У11 від 14.10.2014 року в частині 20 статті 86 якого зазначено, шо умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначається Кабінетом Міністрів України та на даний час відповідний нормативно - правовий акт ним не прийнято.

Разом з тим, відповідно до судової практики: зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24.03.2014 року у справі К/800 /45200 /15 зазначено, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Внесені до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» зміни щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсій є різними за змістом і механізмом їх проведення. Отже, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, що визнанеє розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Позивач ОСОБА_1 вважає дії УПФУ в Василівському районі Запорізької області щодо відмови йому у перерахунку пенсії є неправомірними та такими, що грубо порушують його конституційне право на соціальний захист.

Посилаючись, зокрема на вимоги Конституції України, Закон України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час призначення пенсії, позивач ОСОБА_1 просить суд: визнати протиправними дії Василівського об`єднанного Управління Пенсійного фонду України в Запорізької області щодо відмови йому у перерахунку пенсії та зобов`язати Василівське об`єднане Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок призначеної йому пенсії за віком на підставі довідки прокуратури Запорізької області № 18-384вих.-17 від 31 травня 2017 року, виходячи з розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку прокурора Василівського району Запорізької області, починаючи з 09 грудня 2015 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року позов ОСОБА_1 до Василівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії - залишено без розгляду в частині позовних вимог за період з 09 грудня 2015 року по 09 січня 2017 року, включно (а.с.18).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Притула М.І. підтримали заявлені позовні вимоги, наполягають на задоволенні позовних вимог за підставами, викладеними у позовній заяві.

Представник відповідача Василівського об`єднанного Управління Пенсійного фонду України в Запорізької області Клочко О.М. позовні вимоги не визнав, проти заявлених позовних вимог ОСОБА_1 заперечує у повному обсязі, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з підстав, викладених у письмових запереченнях, які в судовому засіданні підтримав у повному обсязі. У вказаних письмових запереченнях від 13.07.2017 року (а.с.23,24) відповідач зазначає про наступне: позивач ОСОБА_1 працювала в органах прокуратури та станом на 01.04.1988 року набув права на пенсію за вислугу років.

Відповідно до частини 13 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ, держава взяла на себе обов`язок забезпечити не лише нарахування, але перерахунок пенсії працівникам прокуратури, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

Частиною 18 статті 50-1 Закону №1789-ХІІ визначено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників Перерахунок призначених пенсій провадився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року №76-VIII, внесено зміни до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" та частину вісімнадцяту викладено у такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

15 липня 2015 року набув чинності Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VII від 14.10.2014 року, згідно Розділу XII Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність з набранням чинності цим Законом положення, а саме: Закон України "Про прокуратуру' №1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, ст.2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також ст.13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Тому, враховуючи вищенаведене зазначає, що на час звернення позивача ОСОБА_1 до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, частина 13 та частина 18 ст.50-1 Закочу України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ втратили чинність.

Відповідно до частини 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" (чинної на час виникнення спірних відносин), умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, а тому вказані зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований статтею 50-1 Закону України ;;Про прокуратуру" при призначені пенсії, проте визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України.

На час звернення позивача ОСОБА_1 із заявою про перерахунок пенсії, Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не було прийнято.

Норми законодавства щодо умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури на час розгляду даної адміністративної справи є чинними і не визнані неконституційними, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами. У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 вказано, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Також зазначають, що Конституційний Суд України у пункті 2.1 рішення №20-рп/2011 від 26.12.2011 року вказав, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист,

У пункті 2.2 вказаного рішення встановлено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини І громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) (254к/96-ВР).

Вважають, що жодних порушень у діях управління немає. У спірних правовідносинах Управління діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України та Василівське об`єднане Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , пояснення представників сторін, дослідивши матеріали даної адміністративної справи № 311/1774/17, також надані представником відповідача матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 , вивчивши обставини справи та дослідивши матеріали вищевказаних справ, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та заперечення проти позовних вимог, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступним підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частина 2 цієї статті встановлює, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з вимогами ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків підприємства.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.1 ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією України.

Будь-яке конвенційне право передбачає ряд правомочності, тобто, що надаються особі відповідно до Конвенції про захист прав людини і основних свобод і Протоколів до неї в їх тлумаченні Європейським Судом з прав людини. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань стосовно окремих осіб, ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої Держава не має права посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися і зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом і має автоматичної прямої дії (Yvonne van Duyn v.Home Office (Case 41/74 van Duyn v.Home Office). Наділивши зазначеною соціальною гарантією осіб, які мають право на отримання пенсії, Держава, таким чином, взяла на себе публічне зобов`язання забезпечити належний матеріальний рівень цих осіб, а не доводити їх до неможливості на повноцінне лікування, харчування і життя.

Тобто, між позивачем і Державою встановлено певний правовий зв`язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов`язання Держави забезпечити державний соціальний захист громадян, які мають право на отримання пенсії.

При вирішенні даної адміністративної справи суд, у відповідності до ст. 8 Конституції України та ст. 8 КАС України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд, перевіривши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював в органах прокуратури та станом на 01.04.1988 року набув право на пенсію за вислугу років. На теперішній час ОСОБА_1 перебуває на обліку у Василівському об`єднаному Управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

12.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії по заробітній платі (окладу), згідно довідки Прокуратури Запорізької області № 18-384вих-17 від 31.05.2017 року (а.с.14).

Рішенням Василівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за № 947 від 20.06.2017 року ОСОБА_1 було відмовлено в перерахунку пенсії у зв`язку із збільшенням розміру посадових окладів працюючим прокурорам, посилаючись на відсутність підстав для перерахунку, оскільки 05.07.2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» № 1697-У11 від 14.10.2014 року в частині 20 статті 86 якого зазначено, шо умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначається Кабінетом Міністрів України та на даний час відповідний нормативно - правовий акт ним не прийнято (а.с.15).

Вирішуючи питання правомірності відмови позивачу ОСОБА_1 у перерахунку його пенсії, суд виходить з наступного.

Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначено статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року № 1789-XII.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" № 1013 від 09 грудня 2015 року визначено, що у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, органів прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, пов`язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців (крім військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських), розміри яких затверджено: додатками 1-37, 43-1, 43-1, 48-55 до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів".

Відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожний повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформи пенсійної системи" від 08 липня 2011 року № 3668-VI, який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, зокрема, змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права.

Так, відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції Закону № 3668-VI прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років. Пенсія призначається в розмірі 80% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, з 01 жовтня 2011 року положення частини першої ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 % від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв`язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом № 3668-VI.

Разом з тим, підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам регулюють частини 13, 18 ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру", положення яких щодо перерахунку пенсії у зв`язку з прийняттям Закону № 3668-VI змін не зазнали.
Відповідно до ч.13 ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції, яка була чинною на момент призначення позивачу пенсії, обчислення (перерахунок) пенсій проводиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно ч.18 ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Верховний Суд України в постанові від 10.12.2013 року у справі №21-348а13 дійшов правового висновку, що внесені Законом № 3668-VІ зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом та механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам є частини 13 та 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ.

Враховуючи вищевикладене, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені Законом № 3668-VI зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам є частини 13 та 18 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які змін у зв`язку з прийняттям Закону № 3668-VI не зазнали.
Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Разом з тим, вказана норма, на переконання суду, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, виходячи з того, що вона регулює питання призначення, а не перерахунку раніше призначених пенсій.

Крім того, вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, суд виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє верховенство права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Принцип верховенства права, як першочерговий, закріплений і у ст.ст.7,8 КАС України.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Випадки обмеження та звуження змісту і обсягу прав і свобод людини неодноразово були предметом розгляду Конституційним Судом України. Так, у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 Конституційний Суд України зазначив: "Звуження змісту і обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена".

До вказаного висновку щодо застосування норм матеріального права прийшов Верховний Суд України у постановах від 10 грудня 2013 року справа № 21-348а13, від 06 жовтня 2015 року справа № 21-2432а15.

Крім того, наведені висновки Конституційного Суду України в повній мірі узгоджуються з положеннями пунктів 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", згідно з якими в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя (стаття 8 Конституції).

Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституції, як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

У рішенні Конституційного Суду України №1-9/2015 від 13.05.2015 року зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 1, частини перша, друга статті 8, частина друга статті 19 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

За Основним Законом держави, Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Конституції та Законів України, в тому числі у сфері соціального захисту (пункт 1,3 статті 116 Конституції України).

Згідно з ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний суд України у рішенні № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження, а саме: звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики.

Також, Конституційний суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 року зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов`язань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

З 15.07.2015 року введено в дію новий Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VIII, статтею 86 якого на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України.

Стаття 24 Конституції України гарантує рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

У абзаці третьому пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 Конституційний Суд України також зазначив: "Служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення".

Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються, зокрема, і на службу в Збройних Силах України. Багато таких "пільг", встановлених законами України "Про міліцію", «Про прокуратуру» тощо, є не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення професійної діяльності окремих категорій громадян, ефективного функціонування відповідних органів. Оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (стаття 46 Конституції України), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається. Зупинення його дії можливе лише за умови введення відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 та пункту 19 статті 92 Конституції України надзвичайного стану (стаття 64 Конституції України).

Також у абзаці десятому підпункті 2.2 пункті 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 зазначено: "Обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України".

Відповідно до пункт 52 Рішення від 26 червня 2014 року в справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини наголосив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином установленої соціальної допомоги може становити втручання в право власності.

Враховуючи вищенаведене, у спірних правовідносинах не можуть бути застосовані положення Закону, які призводять до звуження існуючих прав і свобод. Крім того, пенсія за вислугу років позивачу ОСОБА_1 призначена 01.04.1988 року, тобто до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 02.03.2015 року № 911-VІІІ.

Згідно ж частини 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" (чинної на час виникнення спірних правовідносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, а тому вказані зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ при призначені пенсії, проте визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України.

На час же звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не прийнято.

Загальновідомим є той факт, що зворотна дія нормативно-правового акта у часі - це дія нового нормативно-правового акта на факти та відносини, що мали місце до набуття ним чинності.

Цей принцип закріплений в ч.1 ст.58 Конституції України, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Виходячи з цього принципу, суд вважає, що зворотна дія в часі закону чи іншого нормативно-правового акта полягає в тому, що його юридична обов`язковість поширюється на факти, які виникли до набрання ним чинності, причому саме з моменту їх виникнення. Санкції ж юридичних норм, котрі пом`якшують чи скасовують відповідальність особи, зворотну дію мають.

Верховний Суд України у постанові від 1 липня 2014 року в справі № 21-244а14 висловив правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Згідно абз.2 п.2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Нормою статті 46 Конституції України гарантовано право особи на соціальний захист, що включає і право на забезпечення громадян у старості. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ та організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 2) та в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 13), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Встановлені обставини справи, на переконання суду, свідчать про доведеність того факту, що позивач ОСОБА_1 має право на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням посадових окладів працівників прокуратури, при цьому, розмір пенсії позивача має обчислюватися відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру", в редакції на час призначення пенсії, та постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" від 09 грудня 2015 року № 1013.

Частиною 2 ст.71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідачем не надано суду доказів правомірності оспорюваного рішення.

Оскільки внаслідок відмови в проведенні поновлення та перерахунку пенсії за заявою позивача, призначеної відповідно до Закону України "Про прокуратуру" у зв`язку з підвищенням посадових окладів працівників прокуратури відповідачем порушене право позивача ОСОБА_1 на здійснення такої виплати та перерахунку, гарантоване законодавством, то воно підлягає відновленню. Відмова відповідача у здійсненні такого перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 у підвищеному розмірі не ґрунтується на конституційному принципі верховенства права, вимогах Закону, дії його в часі та обставинах справи, а тому є протиправною.

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення Василівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за № 947 від 20.06.2017 року щодо відмови позивачу ОСОБА_1 в перерахунку пенсії прийнято в порушення вимог норм чинного законодавства, а тому позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу в перерахунку пенсії є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, встановлені під час судового розгляду справи обставини та зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо покладення на відповідача обов`язку здійснити перерахунок пенсії, призначеної позивачу з розрахунку 90% від середнього заробітку, відповідно до вимог ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції, що діяла на час призначення пенсії, на підставі довідки Прокуратури Запорізької області № 18-384 вих.-17 від 31 травня 2017 року, та провести виплату нарахованих сум, з урахування раніше проведених позивачу виплат.

Вирішуючи питання щодо строку проведення перерахунку пенсії, суд звертає увагу на те, що ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 12 липня 2017 року позов ОСОБА_1 до Василівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії - залишений без розгляду в частині заявлених позовних вимог за період з 09 грудня 2015 року по 09 січня 2017 року, включно - за пропуском строку звернення до суду. Дана ухвала сторонами не оскаржена та набрала законної сили (а.с.18).

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню частково та суд вважає, що саме з 10 січня 2017 року підлягає здійсненню позивачу ОСОБА_1 перерахунок пенсії, призначеної йому відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, що діяла на час призначення пенсії) в розмірі 90 % від суми місячної (чинної) заробітної плати, на підставі довідки Прокуратури Запорізької області № 18-384 вих.-17 від 31 травня 2017 року у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідної категорії прокурорсько-слідчих працівників, з урахуванням раніше проведених позивачу виплат у вказаний період.

Крім того, відповідно до положень ст.94 КАС України, суд вважає необхідним судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок держави, оскільки позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», так як являється учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Василівським районним військовим комісаріатом Запорізької області 03.09.1996, засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.12).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.8,19,22,55,58,64,95,124,152 Конституцією України, ст.ст. 2,3,6,11,51,71,87,94,99,105,157,161-163,167,171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Василівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Василівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

Зобов`язати Василівське об`єднане Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії, призначеної відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, що діяла на час призначення пенсії) в розмірі 90 % від суми місячної (чинної) заробітної плати, на підставі довідки Прокуратури Запорізької області № 18-384вих.-17 від 31 травня 2017 року у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідної категорії прокурорсько-слідчих працівників, починаючи з 10 січня 2017 року, з урахуванням раніше проведених виплат у вказаний період.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Василівський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дати проголошення постанови.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області Ю.В. СИДОРЕНКО