Справа № 206/5025/16-а (2-а/206/109/16)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 жовтня 2017 рокусправа № 206/5025/16-а (2-а/206/109/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2017 року у справі № 206/5025/16-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту Позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі по тексту Відповідач), в якому просила визнати незаконним рішення Відповідача про стягнення сум пенсії, виплачених надміру за справою № НОМЕР_1 пенсіонера МВС ОСОБА_1, яка одержує пенсію за вислугу років, за період з 07.11.2015 року по 28.12.2015 року в розмірі 9661,90 грн. та зобовязати його скасувати.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2016 року відкрито провадження по справі № 206/5025/16-а.

В обґрунтування адміністративного позову Позивач зазначала, що у період з 07.11.2015 року по 28.12.2015 року не існувало підстав для невиплати пенсії згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а у ОСОБА_1 не виникло обовязку щодо повідомлення Відповідача про обставини, які спричиняють припинення виплати пенсії. При цьому пенсійним органом в оскаржуваному рішенні не встановлювались жодні факти недобросовісного набуття пенсійних сум або фактів, які б свідчили про зловживання з боку Позивача.

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2017 року у справі № 206/5025/16-а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення сум пенсії, виплачених надміру за справою № пенсіонеру МВС ОСОБА_1, яка одержує пенсію за вислугу років, за період з 07.11.2015 року по 28.12.2015 року в сумі 9661,90 грн. (суддя Румянцев О.П.).

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що з 01.06.2015 року посада, на якій працює Позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку чим передбачені статтею 54 Закону № 2262 підстави для невиплати ОСОБА_1 пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали і з 07.11.2015 року перешкоди для виплати Позивачу вказаної пенсії відсутні.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2017 року у справі № 206/5025/16-а та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що приписами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ встановлено, що лише сам факт роботи особи на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» є підставою для припинення виплати пенсії, при цьому не має значення, чи набула особа таке право чи ні.

Позивач ОСОБА_1, направила до суду апеляційної інстанції заперечення, в яких просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану. Зазначала, що у відповідності до приписів чинного законодавства з 01 червня 2015 року посада, на якій працювала позивач з 07.11.2015 року по 28.12.2015 року не давала останній права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Представник Відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2017 року у справі № 206/5025/16-а та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити останню без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.

У судовому засіданні, заслухавши представника Відповідача та Позивача по справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, з січня 2011 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

З січня 2011 року Позивачу призначено пенсію відповідно до Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Відповідно до витягу з наказу ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області №1 о/с від 07.11.2015 року ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста відділу документального забезпечення (а.с. 13)

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області прийнято рішення про стягнення сум пенсії, виплачених надміру позивачу за періоди з 07.11.2015 року по 28.12.2015 року в розмірі 9661,90 грн., у зв'язку з неповідомленням позивачем пенсійного органу про продовження ним трудової діяльності на посаді державного службовця (а.с. 25).

Листами від 28.12.2015 року № 32890/03/01, від 29.01.2016 року № 2454/03/01, від 21.04.2016 року № 99/2/03/01, від 13.05.2016 року № 11825/03/01, від 21.06.2016 року № 15329/03/01, від 25.07.2016 року № 18660/03/01 Відповідач повідомляв Позивача про призупинення виплати пенсії з 01.01.2016 року та про необхідність повернення переплати пенсії (а.с.17-22).

За позицією Відповідача, у зв'язку з працевлаштуванням Позивача на державну службу, виплата пенсії йому не повинна проводитись на підставі вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-8, якими внесені зміни до ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Визнання протиправним та скасування рішення про стягнення переплачених сум пенсії і було предметом судового розгляду.

Надаючи правову оцінку діям та рішенню субєкта владних повноважень, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами в межах даної справи виник з приводу правомірності виплати позивачеві пенсії за період з 07.11.2015 по 28.12.2015 як працюючому державним службовцем пенсіонеру МВС.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.92 № 2262-XII в редакції, що діяла на час призначення позивачу пенсії, особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон України № 2262-XII), в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року № 213-VIII (далі Закон України № 213-VIII), яка набрала чинності з 1 квітня 2015 року, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України Про статус народного депутата України, Про державну службу, Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Аналогічні приписи містяться у статті 47 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу III Прикінцеві положення Закону України № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України Про державну службу, Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, Про статус народного депутата України, Про Кабінет Міністрів України, Про судову експертизу, Про Національний банк України, Про службу в органах місцевого самоврядування, Про дипломатичну службу, Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу III Прикінцеві положення Закону України № 213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України Про державну службу щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Отже, з 01.06.2015 року особам, які підпадають під дію Закону України Про державну службу, пенсія призначається відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Тому, з 01.06.2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України Про державну службу, у зв'язку з чим передбачені статтею 54 Закону України №2262-XII підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього закону, відпали і з 01.06.2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

З приводу неповідомлення Позивачем обставин, які можуть спричинити припинення виплати пенсії чи зміну останньої, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на яку посилається Відповідач, пенсіонери зобов'язані повідомляти органи пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. В разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду. Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сімї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.

У відповідності до статті 59 Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відрахування з пенсій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей провадиться в порядку, встановленому частиною другою статті 50 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Статтею 50 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

При цьому, статтею 1215 ЦК України зазначено, що не підлягає поверненню: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з його боку і недобросовісності з боку набувача.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що у разі невиконання пенсіонером обов'язку, встановленого статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», останній зобов'язаний повернути неправомірно отримані кошти на підставі рішення територіального органу Пенсійного фонду.

Підставою для повернення надміру виплачених коштів, на думку Відповідача, стало неповідомлення ОСОБА_1 відомостей щодо працевлаштування.

Як вбачається з Витягу з наказу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 06 листопада 2015 року № 485 о/с ОСОБА_1, згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України «у звязку з переведенням працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду) та відповідно до Закону України «Про національну поліцію» звільнено у звязку з переведенням до Національної поліції (а.с.12).

Відповідно до Витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 07 листопада 2015 року №1 о/с відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 1994 року № 423 «Про деякі питання застосування статей 4,15 і 27 Закону України «Про державну службу» призначено тих, що прибули за переведенням із Міністерства внутрішніх справ з 07 листопада 2015 року, зокрема, Позивача.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що до прийняття оскаржуваного рішення Відповідачем, станом на визначену пенсійним органом дату, а саме 07.11.2015 року, Позивач була працевлаштованою особою, а тому формулювання «неповідомлення про працевлаштування» не відповідає фактичним обставинам справи.

Жодних зловживань чи недобросовісності, які б призвели до виплати пенсій в більшому розмірі, з боку пенсіонера ОСОБА_1 допущено не було, а отже й правових підстав для прийняття рішення Відповідачем щодо стягнення з нього сум надмірно виплаченої пенсії, у суб'єкта владних повноважень не має.

В даному випадку, приймаючи до уваги відсутність законних підстав для невиплати Відповідачем пенсії за період з 07.11.2015 по 28.12.2015, оскільки перебування Позивача на посаді державного службовця у вказаний період не впливає на виплату пенсії, призначеної у відповідності до вказаного Закону № 2262-XII, у Позивача не виникло обовязку щодо повідомлення органу Пенсійного фонду України про її факт переведення з Міністерства внутрішніх справ України до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, тим більше, що само по собі реформування органів внутрішніх справ України не є обставиною, що спричиняє зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції під час розгляду даної справи обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2017 року у справі № 206/5025/16-а необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2017 року у справі № 206/5025/16-а залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 12 жовтня 2017 року.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов