Справа № 820/5547/16
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 р.Справа № 820/5547/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2017р. по справі № 820/5547/16

за позовом ОСОБА_1

до Головного територіального управління юстиції у Харківській області

про поновлення на посаді,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив: визнати нечинним та скасувати наказ № 2157/к від 08 вересня 2016 року; поновити ОСОБА_1 на посаді спеціаліста першої категорії Ізюмського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2016 р., яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2017р., у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.06.2017 було скасовано зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанції, та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи, постановою Харківського окружного адміністративного суду 12.07.2017р. по справі № 820/5547/16 позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з постановою Харківського окружного адміністративного суду 12.07.2017р., позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано його твердження про скорочення посади, яку він обіймав. При цьому, підставою для припинення трудового договору за пунктом 6 статті 36 Кодексу законів про працю України є, зокрема, відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, в той час як він від продовження роботи не відмовлявся, а лише повідомив, що із запропонованою посадою не погоджується.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у скарзі, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач наказом Головного територіального управління юстиції в Харківській області від 22 жовтня 2013 року № 648/4 призначений на посаду провідного спеціаліста відділу Державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області з 23 жовтня 2013 року.

Наказом Головного територіального управління юстиції в Харківській області від 17 грудня 2013 року № 903/4 позивача з 23 грудня 2013 року переведено на посаду спеціаліста першої категорії відділу Державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області.

Відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції в Харківській області №91/5 від 23 березня 2016 року ОСОБА_1 надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01 квітня 2016 року по 17 березня 2017 року.

Наказом Головного територіального управління юстиції в Харківській області від 27 квітня 2016 року № 1212/к позивача переведено з 27 квітня 2016 року на посаду спеціаліста першої категорії Ізюмського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Листом Головного територіального управління юстиції в Харківській області від 02 липня 2016 року № 09.01-34/09.01-60/3982 ОСОБА_1 попереджено про зміни істотних умов праці відповідно до статті 32 Кодексу законів про працю України, у зв'язку з припиненням державної служби.

Одночасно позивачу запропоновано залишитись на посаді, яка, з урахуванням зміни істотних умов праці, перейменована на документознавець першої категорії Ізюмського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Згідно особистого напису на попередженні позивач з попередженням ознайомлений, із запропонованою посадою не згоден.

Наказом Головного територіального управління юстиції в Харківській області від 08 вересня 2016 року № 2157/к відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», пункту 6 статті 36 та статей 44, 83 Кодексу законів про працю України позивача звільнено з 08 вересня 2016 року з посади спеціаліста першої категорії Ізюмського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, у зв'язку із відмовою від продовження роботи у зв'язку із змінами істотних умов праці, з припиненням державної служби.

Позивач не погодився із зазначеним діями та рішенням, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного правового акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Так, 01 травня 2016 року набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII ( надалі - Закон).

Відповідно до ч.4 ст.3 вказаного Закону, критерії визначення переліку посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування, затверджуються Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 2016 року № 271 затверджено критерії визначення переліку посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування, згідно якої, критеріями визначення переліку посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування, є зміст і характер виконуваної ними роботи, що в переважній більшості не передбачає здійснення повноважень, безпосередньо пов'язаних з виконанням завдань і функцій, визначених частиною 1 статті 1 Закону України "Про державну службу", а також роботи, що пов'язана із забезпеченням належних умов функціонування державного органу.

Міністром юстиції України Петренком П.Д. та заступником Міністра юстиції України - керівником апарату Онищенко Г.В. 24 травня 2016 року затверджено Структуру та штатну чисельність Головного територіального управління юстиції у Харківській області, відповідно до Закону України "Про державну службу", постанови Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року № 271 "Про затвердження критеріїв визначення переліку посад працівників державних органів, які виконують функції обслуговування".

Структура та штатний розпис Головного територіального управління юстиції у Харківській області введено в дію наказом Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 26 травня 2016 року № 290/3 (далі - наказ № 290/3) ( а.с. 65-76).

Пунктом 3 наказу № 290/3 визначено, що у штатному розписі Головного територіального управління юстиції у Харківській області, відповідно до переліку працівників, які виконують функції з обслуговування, затвердженого начальником Міжрегіонального управління національного агентства України з питань державної служби у Харківській та Сумській областях, виведено з посад державної служби, крім інших, посаду спеціаліста І категорії Ізюмського міськрайонного відділу державної виконавчої служби.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 даного наказу, до штатного розпису Головного територіального управління юстиції у Харківській області введено посади, зокрема, посаду документознавця І категорії Ізюмського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Додатком 1 до наказу № 290/3 визначено список працівників, які попереджаються про зміни істотних умов праці, у зв'язку з припиненням державної служби ( а.с.77).

Водночас, ОСОБА_1 Головним територіальним управлінням юстиції в Харківській області листом від 02.07.2016 № 09.01-34/09.01-60/3982 надіслано попередження від 03.06.2017 про зміну істотних умов праці відповідно до ст. 32 КЗпП України для ознайомлення та повернення оригіналу за його підписом управлінню кадрової роботи та державної служби ГТУЮ в Харківській області, яке було підписано позивачем 03.07.2016 із зазначенням про ознайомлення з попередженням та незгодою з запропонованою посадою ( а.с. 52-53).

Так позивачу, який обіймав посаду державного службовця - спеціаліста І категорії Ізюмського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, у зв'язку з виведенням його посади з державної служби, запропоновано посаду документознавця першої категорії Ізюмського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, яка не віднесена до категорії держслужби та є фактично посадою, що займав позивач і перейменована у зв'язку із виведенням з державної служби, тобто зміною істотних умов праці.

Наказом Головного територіального управління юстиції в Харківській області № 2157/к від 08.09.2016 року позивача звільнено з посади через відмову від продовження роботи у зв'язку із змінами істотних умов праці, з припиненням державної служби ( а.с.4).

Згідно пункту 6 ч.1 статті 36 Кодексу законів про працю України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

В абзаці першому пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 (зі змінами і доповненнями) «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено судам, що припинення трудового договору пунктом 6 статті 36 Кодексу законів про працю України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Виходячи з положень зазначеної норми, роз'яснень, викладених в абзаці першому пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 (зі змінами і доповненнями) «Про практику розгляду судами трудових спорів», трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 Кодексу законів про працю України у разі, коли внаслідок змін в організації виробництва і праці змінились істотні умови роботи працівника за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою на тому самому підприємстві, установі, організації, і працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах.

Під змінами в організації виробництва і праці у пункті 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, зокрема, мається на увазі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Підстави припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення передбачені статтею 87 Закону України "Про державну службу".

Так, пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" передбачено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

З матеріалів справи судом встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року № 271 визначено, що критеріями визначення переліку посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування, є зміст і характер виконуваної ними роботи, що в переважній більшості не передбачає здійснення повноважень, безпосередньо пов'язаних з виконанням завдань і функцій, визначених частиною першою статті 1 Закону України «Про державну службу», а також роботи, що пов'язана із забезпеченням належних умов функціонування державного органу, а саме: комплексним обслуговуванням і ремонтом будинків, реставраційними та будівельно-монтажними роботами; документальним забезпеченням та діловодством (крім працівників, які опрацьовують документи з обмеженим доступом); комп'ютерним забезпеченням та впровадженням інформаційних технологій (крім працівників, до компетенції яких належить адміністрування загальнодержавних реєстрів та баз даних, а також забезпечення захисту інформації); виконанням функцій секретаря і стенографіста, комп'ютерним набором тексту, роботою з копіювальною та розмножувальною технікою, записом і опрацюванням цифрових даних; веденням архіву та виконанням функцій з бібліотечного обслуговування; матеріально-технічним та господарським забезпеченням.

Відповідно до посадової інструкції спеціаліста першої категорії відділу Державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, затвердженої начальником Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області 30 листопада 2015 року, за характером виконуваних обов'язків, вказана посада відноситься до категорії працівника державного органу, який виконує функції з обслуговування ( а.с.58-60), яку було виведено зі штату посад державної служби наказом № 290/3.

Згідно з частиною 3 статті 32 Кодексу законів про працю України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.

Відповідно до ч.4 статті 32 Кодексу законів про працю України у разі, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Таким чином, відмова особи від запропонованої посади у зв'язку з істотними змінами умов праці, є відмовою від продовження роботи на посаді у зв'язку із зміною істотних умов праці та беззаперечною і обов'язковою підставою для звільнення.

З дослідженого в судовому засіданні наказу Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 26 травня 2016 року № 290/3, судом встановлено, що у даному випадку, мала місце саме зміна істотних умов праці, яка полягала у виведенні посади, яку займав позивач із державної служби, а у зв'язку із зміною структури (без скорочення) введено посаду, яка відноситься до категорії працівника державного органу, що виконує функції з обслуговування.

Пропонування позивачеві посади документознавця першої категорії Ізюмського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області обумовлено тим, що дана посада є посадою, що займав позивач, але з урахуванням істотних змін умов праці, що також підтверджується аналогічністю та рівнозначністю кваліфікаційних вимог до вказаної посади.

Відповідно до ч.3 ст. 32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Внаслідок незгоди продовжувати роботи, після сплину 2 місяців наказом Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 08.09.2016 року № 2157/к позивача звільнено з займаної посади на підставі ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу", п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України.

З урахуванням наведених обставин, встановлених у справі, досліджених у судовому засіданні доказів, колегія суддів приходить до висновку про те, що у спірних правовідносинах відбулась зміна істотних умов праці, водночас ОСОБА_1 висловив незгоду продовжувати роботу на посаді, яка йому була запропонована відповідно до його освітнього та кваліфікаційного рівнів, у зв'язку зі змінами істотних умов праці, відповідач при звільненні позивача правомірно застосував норми ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу" у поєднанні п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України.

При цьому, звільнення позивача на підставі норм загального трудового законодавства у сукупності з нормами спеціального законодавства є ключовим аспектом правомірності спірного наказу, з огляду на наступне.

Статтею 43 Закону України "Про державну службу" визначено, що підставами для зміни істотних умов державної служби є:1) ліквідація або реорганізація державного органу; 2) зменшення фонду оплати праці державного органу;3) скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу.

Зміною істотних умов державної служби вважається зміна:1) належності посади державної служби до певної категорії посад; 2) основних посадових обов'язків;3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення;4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; 5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 60 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.

У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 60 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.

Якщо протягом 60 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

Отже, нормами спеціального законодавства лише визначено незгоду державного службовця на продовження проходження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби, водночас, вказаним законом не унормовано правовідносини щодо незгоди з запропонованою посадою за втрати статусу державного службовця

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 за № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов'язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином є безпідставними доводи позивача щодо неправомірності спірного наказу, у тому числі, через застосування норми ст. 87 Закону України "Про державну службу", яка кореспондуються зі ст. 40 КЗпП України, а ст. 36 КЗпП України їм суперечить

З приводу доводів позивача про недотримання відповідачем вимог ст.184 КЗпП України в частині його звільнення під час перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Таким чином, дана норма не пов'язує, передбачені нею гарантії із перебуванням кола осіб, які мають право відпустки по догляду за дитиною, в тому числі - батько, із перебуванням у відпустці, а такі гарантії передбачає саме для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда.

Отже, гарантії, передбачені ч. 3 ст. 184 КЗпП розповсюджуються на жінку- матір, навіть за умови, якщо вона не перебуває у відпустці по догляду за дитиною, та не розповсюджуються, в даному випадку, на позивача, навіть, за умови його перебування у такій відпустці

Водночас, ст. 186-1 КЗпП України передбачено, що гарантії, встановлені, в тому числі, ст. 184 цього Кодексу, поширюються також на батьків, які виховують дітей без матері (в тому числі в разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також на опікунів (піклувальників), одного з прийомних батьків, одного з батьків-вихователів.

Проте, судом встановлено та не заперечується позивачем, що він не виховує дитину без матері, не є опікуном (піклувальником), прийомним батьком та батьком-вихователем (в розумінні Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування»).

Таким чином, гарантії, встановлені ч. 3 ст. 184 КЗпП України не розповсюджуються на позивача.

Окрім того, відмова від переведення на іншу посаду зі зміною істотних умов праці за своєю суттю є окремою самостійною підставою для звільнення , яка не є звільненням з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тому гарантії ч.3 ст.184 КЗпП України на випадки звільнення з підстав п.6 ч.1 ст.36 цього кодексу не розповсюджуються.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 08.02.2012 року по справі № 6-11188св11.

З урахуванням наведених обставин у їх сукупності колегія суддів, погоджуючись з правовим обґрунтуванням висновків суду першої інстанції і вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята у відповідності з нормами матеріального права, з дотриманням приписів процесуального права, а доводи апеляційної скарги цього не спростували, тому колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.07.2017р. по справі № 820/5547/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Подобайло З.Г. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 23.10.2017 р.