Справа № 314/2602/17 (2-а/314/99/2017)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 жовтня 2017 року справа № 314/2602/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Запорізького приміського об'єднаного Управління пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 липня 2017 року по справі № 314/2602/17 (2-а/314/99/2017) за позовом ОСОБА_1 до Запорізького приміського об'єднаного Управління пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Запорізького приміського об'єднаного Управління пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії з квітня 2017 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про призупинення (припинення) виплати пенсії;

- зобовязати відповідача поновити виплату пенсії, а також утриматися від подальшого призупинення її виплати.

Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 липня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Запорізького приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправними дії Запорізького приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язано Запорізьке приміське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії з квітня 2017 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України, допущено негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Запорізьке приміське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що припинення виплати пенсії зумовлено отриманням інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що є підставою для припинення виплати пенсії у відповідності до п.п.5 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженої постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 197 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 відповідно до довідки № НОМЕР_1 від 20 лютого 2017 року, взятий на облік, як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, у якій зазначене фактичне його місце проживання: пров. Новий, б. 3, кв. 20, м. Вільнянськ, Вільнянський район, Запорізька область (а.с.17).

Як вбачається з матеріалів справи, з 01.04.2017 року пенсійним органом було припинено виплату пенсії позивачу (а.с.18-19).

В запереченнях на адміністративний позов та в апеляційній скарзі відповідач пояснив, що за результатами отриманої інформації від Держрприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Дерфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з квітня 2017 року ОСОБА_1 було припинено виплату пенсії.

Визнання протиправним припинення виплати пенсії та зобовязання поновити відповідні виплати з квітня 2017 року і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, як передбачено Порядком № 365, а тому у пенсійного органу були відсутні правові підстави для припинення пенсійних виплат позивачу.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до Преамбули Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон № 1058) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообовязкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Статтею 4 Закону № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообовязкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 3 статті 4 Закону № 1058 визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058 передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообовязковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Таким чином, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом № 1058, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Статтею 49 Закону № 1058 визначено підстави припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, частиною першої цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до норм Закону № 1058 припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст.49 Закону № 1058.

Оскільки виплата пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом № 1058, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на неправомірність таких дій відповідача, з чим погоджується колегія суддів.

Посилання заявника апеляційної скарги на постанову КМУ від 08.06.2016 року № 365 є безпідставним, оскільки постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом, у звязку з чим при вирішенні спірних правовідносин слід керуватися правовим актом, який має вищу юридичну силу, в даному випадку - Законом № 1058.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що пенсійним органом ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не було надано рішення, на підставі якого було припинено позивачу виплату пенсії, всупереч приписам ч. 2 ст. 71 КАС України, як і не зазначено, яку саме інформацію ними було отримано та від якого конкретно органу, що додатково свідчить про неправомірність припинення відповідних виплат позивачу.

В той же час, колегія суддів апеляційного суду зауважити, що суд першої інстанції, фактично частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, оскільки позовні вимоги щодо зобовязання утриматися від подальшого призупинення виплати пенсії правомірно не були задоволені, адже такі вимоги спрямовані на майбутнє, не зазначив в оскаржуваній постанові про відмову в задоволенні решти позовних вимог, що є підставою для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції та доповнення резолютивної частини рішення відповідним абзацом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 201, 205, 207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізького приміського об'єднаного Управління пенсійного фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 липня 2017 року по справі № 314/2602/17 (2-а/314/99/2017) змінити, доповнивши резолютивну частину абзацом:

«В задоволенні решти позовних вимог відмовити».

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та у відповідності до приписів ч. 10 ст. 183-2 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко