Справа № 495/3033/17
Суддя: Мишко В. В.
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/3033/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2017 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Левченко А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідачів: не з'явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу № 495/3033/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради та Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області

про скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

24.04.2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з адміністративним позовом (з урахуванням поданих 18.07.2017 року уточнень) до Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради(далі по тексту - відповідач-1) та Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області(далі по тексту - відповідач-2) про скасування рішення(а.с.1-6, 55-56).

Так, згідно останніх уточнень, позивач просить суд:

- скасувати рішення від 06.12.2016 року Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області щодо скасування будівельного паспорта забудови земельної ділянки від 11.01.2016 року № 3 на об'єкт «Будівництво гаражу по АДРЕСА_1

- зобов'язати управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради поновити запис про реєстрацію будівельного паспорта забудови земельної ділянки від 11.01.2016 року № 3 на об'єкт «Будівництво гаражу по АДРЕСА_2.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.04.2017 року було відкрито провадження по справі № 495/3033/17 за позовом ОСОБА_1 до УМА Білгород-Дністровської МР та Департаменту ДАБІ в Одеській області про скасування рішення. Справу призначено до розгляду (а.с.20).

Позивач - ОСОБА_1, в судове засідання не з'явилася, але її представник - ОСОБА_2, подала до суду заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги ОСОБА_1підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу без її участі в порядку письмового провадження (а.с.75).

Представник відповідача-2 - УМА Білгород-Дністровської МР, в судове засідання не з'явився, але від начальника управління на адресу суду надійшов лист, згідно якого він просить суд розглянути справу без присутності представника Управління містобудування та архітектури Б-Дністровської МР (а.с.71-74).

Представник відповідача-1 - Департаменту ДАБІ в Одеській області, відзив або заперечення на позов ОСОБА_1 до суду не надав та в судове засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи відповідні поштові повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с.38, 62, 82).

Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами (ч.4 ст.122 КАС України).

Згідно із ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч.6 ст.128 КАС України).

Враховуючи викладені обставини, норми чинного законодавства та ті факти, що відповідачі, в судове засідання не з'явилися, будь-яких клопотань не заявляли, хоча були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, позивач - ОСОБА_1, в судове засідання не з'явився, але її представник просив розглянути справу без його участі в порядку письмового провадження, строк розгляду справи, відповідно до ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, закінчився і ніхто із сторін не заявив клопотання про його подовження, суд вважає за можливе і необхідне, розглянути справу у письмовому провадженні за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши адміністративний позов, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступників висновків.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно із статтею 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

На підставі статті 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,003 га з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 23.12.2015 року та відповіднм витягом (а.с.8-9).

Відповідно до вимог чинного законодавства ОСОБА_1звернулась до УМА ВК Білгород-Дністровської МР з питання виготовлення будівельного паспорту.

11.01.2016 року УМА Білгород-Дністровської МР позивачу видано будівельний паспорт на будівництва гаражу за зазначеною адресою (а.с.10-12).

Після цього ОСОБА_1 звернулась до Департаменту ДАБІв Одеській області з повідомленням про початок виконання будівельних робіт, яке було зареєстроване 08.01.2016 року за № ОД31 (а.с.13-15).

20.01.2017 року ОСОБА_1 отримала лист від УМА ВК Білгород-Дністровської МР про скасування будівельного паспорту Департаментом ДАБІ в Одеській області та Управлінням надано копію рішення про його скасування (а.с.16-17).

Департамент ДАБІ в Одеській області здійснив позапланову перевірку діяльності УМА Білгород-Дністровської міської ради.

Рішенням Департаменту ДАБІ в Одеській області скасовано дію будівельного паспорта забудови земельної ділянки від 11.01.2016 року за адресою по АДРЕСА_1, прийнятого Управлінням містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради (а.с.17).

Як стверджує позивач, Департамент ДАБІ в Одеській області всупереч норм чинного законодавства прийняв рішення про скасування будівельного паспорта забудови земельної ділянки від 11.01.2016 року за адресою по АДРЕСА_1, прийнятого УМА Білгород-Дністровської міської ради..

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.1ст.6 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності», управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 року № 294 «Про затвердження Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України», центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду є Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція).

Відповідно до ч.5 ст.7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад у межах делегованих цим Законом державних повноважень є підконтрольними центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а їхні рішення можуть бути розглянуті у порядку державного архітектурно-будівельного нагляду або оскаржені до суду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 року № 698 затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду (далі Порядок №698).

Відповідно до п.2 Порядку № 698, нагляд здійснюється Держархбудінспекцією через головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві і Севастополі (далі - головні інспектори будівельного нагляду) шляхом проведення планових, позапланових, документальних і камеральних перевірок.

Згідно із п.4 Порядку № 698, з метою здійснення нагляду головні інспектори будівельного нагляду перевіряють законність рішень у сфері містобудівної діяльності, прийнятих об'єктами нагляду.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт). Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. Будівельний паспорт складається з текстових та графічних матеріалів. За наявності плану зонування території розроблення будівельного паспорта здійснюється на його підставі. Проектування на підставі будівельного паспорта здійснюється без отримання містобудівних умов та обмежень. Для об'єктів, зазначених у частині першій цієї статті, розроблення проекту будівництва здійснюється виключно за бажанням замовника. Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Порядок видачі та форма будівельного паспорта визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Згідно із Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 року № 103 затверджено Порядок видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки. Цей Порядок розроблений відповідно до статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» і призначений для використання уповноваженими органами містобудування та архітектури та іншими суб'єктами містобудування при вирішенні питань забудови присадибних, дачних і садових земельних ділянок.

Відповідно до Порядку, будівельний паспорт забудови земельної ділянки (далі - будівельний паспорт) визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель, споруд, гаражів, елементів інженерного захисту, благоустрою та озеленення на земельній ділянці. Параметри забудови визначаються з урахуванням державних будівельних норм ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

З огляду на положення вищенаведених норм на земельній ділянці з цільовим призначенням під будівництво індивідуальних гаражів, може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права. Згідно статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набув чинності для України 11.09.1997 року) «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права...».

Суд повинен був взяти до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Україна - Тюмень» проти України» (№22603/02 §55) зазначено, «… що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи ... Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові статті 1 Першого протоколу, включно із другим реченням, яке необхідно розуміти в світлі загального принципу, викладеного в першому реченні.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Рисовський проти України» (№ 29979/04) 20 жовтня 2011 року, установив порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного-урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного Органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду . належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

Взагалі основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскацій експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказур на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад рішення у справі "Спорронг і Лоннрот проти Швеції" від 23.09.1982р., "Новоселецький проти України" від 11.03.2003р., "Федоренко проти України" від 01.06.2006р.).

Рішенням Конституційного Суду України від 11.11.2008 року № 25рп/2008, яким встановлено, що відповідно до Конституції України правовий режим власності, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування та розпорядження майном (землею) визначаються виключно законами.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В свою чергу, відповідачі - Департамент ДАБІ в Одеській області та Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не взяли участі в судовому засіданні та не виконали, покладених на них ст.71 КАС України, як на суб'єкта владних повноважень, обов'язків по наданню суду доказів правомірності своїх дій.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Таким чином, порушення адміністративної справи має передумовою обставини, визначені ч.1 ст.6 КАС України.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв'язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб'єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими.

Таким чином, підставами для визнання певний дій суб'єкта владних повноважень неправомірними є невідповідність їх вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу. При цьому, обов'язковою умовою визнання такої дії неправомірною є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову, належних учасників процесу), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до приписів ст.ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно із ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 до УМА Білгород-Дністровської МР та Департаменту ДАБІ в Одеській області про скасування рішення, у зв'язку з чим такий адміністративний позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 19, 55 Конституції України, ст.ст. 1-2, 6, 9-11, 17-18, 41, 69-71, 86, 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради та Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про скасування рішення - задовольнити.

Рішення Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 06.12.2016 року щодо скасування будівельного паспорта забудови земельної ділянки від 11.01.2016 року АДРЕСА_1 - скасувати.

Зобов'язати управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради поновити запис про реєстрацію будівельного паспорта забудови земельної ділянки від 11.01.2016 року АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Мишко