Справа № 815/4578/17
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4578/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 год. 35 хв.

17 жовтня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України в Одеській області про визнання протиправними податкових повідомлень рішень від 27.05.2017 року № 1120-13, №1121-13,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України в Одеській області про визнання протиправними податкових повідомлень рішень від 27.05.2017 року № 1120-13, №1121-13.

Позивач до судового засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання сповіщався належним чином та завчасно, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника в порядку письмового провадження (а.с. 42).

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 27.05.2017 року № 1120-13 та 1121-13 прийняті з порушенням вимог чинного законодавства України, що є підставою для визнання їх протиправними та скасування. Зокрема, зазначено, що на адресу позивача оскаржувані рішення були направлені без відповідного розрахунку податкового зобовязання із зазначенням необхідної для їх визначення інформації в тому числі, якого саме обєкта він стосується. Серед іншого зазначено, що рішенням Ізмаїльської міської ради № 398 від 14.01.2016 року «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» було встановлено на території Ізмаїльської міської ради ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості на 2016 рік, яким Головне управління ДФС в Одеській області протиправно керувалось раніше ніж 01.01.2017 року при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідач до судового засідання зявився, проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, в тому числі посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с. 53-57).

В обґрунтування правової позиції відповідачем зазначено, що з моменту набуття права власності на жилий будинок (будівлю або споруду) у набувача виникає право (власності чи користування) на земельну ділянку, на якій знаходиться цей обєкт, а з ним і обовязок сплачувати земельний податок чи орендну плату, а тому Головним управлінням ДФС в Одеській області правомірно та вірно обраховано позивачу розмір земельного податку та відповідно до вимог чинного законодавства прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, у звязку з відсутністю перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених ст.128 КАС України, відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, справа розглянута в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Відповідно до рішення Ізмаїльської міської ради № 398-VII від 14.01.2016 р. «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» встановлено на 2016 рік на території Ізмаїльської міської ради ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб в залежності від типів таких обєктів нерухомості (без врахування розташування (зональності)) (а.с.19-20).

27.05.2016р. Головним управлінням ДФС в Одеській прийнято податкові повідомлення-рішення № 1120-13, № 1121-13, якими, згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 ст.54 ПК України та відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України, ОСОБА_1 визначено суму податкового зобовязання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами,які є власниками обєктів житлової нерухомості у розмірі 33286,97 грн. та 46328,36 грн. (а.с. 7-8).

Позивач, не погоджуючись з зазначеними рішеннями податкового органу, звернувся з позовом до суду, в якому просить їх скасувати.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач вважає оскаржувані рішення протиправними та такими, що прийняті всупереч норм Податкового кодексу України без врахування, зокрема, принципу стабільності податкового законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (дал - ПК України).

Так, згідно ст. 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема:

рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу (пп. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 ПК України);

презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України);

соціальна справедливість - установлення податків та зборів відповідно до платоспроможності платників податків (пп. 4.1.6 п. 4.1 ст.4 ПК України);

стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року (п.п. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України).

Суд наголошує на тому, що будь-які нормативні акти в сфері оподаткування та зміни до них мають ґрунтуватись на вказаних вище принципах та не суперечити їм.

Згідно приписів ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Згідно пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об'єктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа обєкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст. 266 ПК України).

База оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп.266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Згідно пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких обєктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Приписами пп. 266.6.1 п.266.6 ст. 266 ПКУ встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Пунктом 8.1 ст. 8 ПК України встановлюються загальнодержавні та місцеві податки і збори. Відповідно до п. 8.3 ст.8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно положень п. 12.3 ст. 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Приписами пп. 12.3.1, 12.3.2, 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України встановлено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до положень п.12.5 ст. 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Судом встановлено, що на підставі ст. 266 ПК України відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення № 1120-13, № 1121-13 від 27.05.2017р., якими визначено позивачу податкове зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до положень пп. 4.1.9 п.4.1 ст. 4 ПК України одним із принципів оподаткування є стабільність, який полягає у тому, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014р. внесено зміни до ПК України, які набрали чинності з 01.01.2015р. Вказаним законом, зокрема, внесено зміни до ПК України, відповідно до яких ст.266 ПК України викладена в новій редакції, а обєкти оподаткування податком на нерухоме майно доповнено об'єктами нежитлової нерухомості.

Згідно приписів п. 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Як встановлено судом, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 р. на території Ізмаїльської міської ради встановлені рішенням Ізмаїльської міської ради № 398 VII від 14.01.2016 р. (а.с.19-20).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що застосування контролюючим органом положень вказаного Закону та рішення органу місцевого самоврядування з метою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік є обґрунтованим.

Крім того, відповідно до положень п.9 розділу 2 Порядку надіслання контролюючим органом податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1204 від 28.12.2015 р. (далі - Порядок №1204), до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобовязання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов'язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток або відємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.

Згідно п.1 розділу 3 Порядку №1204 структурний підрозділ контролюючого органу, який склав податкове повідомлення-рішення відповідно до Кодексу, роздруковує його у двох примірниках (податкове повідомлення-рішення за формою Ф - в одному примірнику) та після погодження з підрозділами правової роботи передає на підпис керівнику (заступнику керівника) контролюючого органу, а складене відповідно до Митного кодексу України - керівнику або виконуючому його обовязки.

Після підписання податкове повідомлення-рішення (крім податкового повідомлення-рішення за формою Ф) не пізніше наступного робочого дня надсилається (вручається) платнику податків. Податкове повідомлення-рішення за формою Ф надсилається (вручається) платнику податків у терміни, встановлені Кодексом для податків на майно фізичних осіб.

Так, відповідачем до суду надано відповідні розрахунки, а позивачем не доведено їх відсутності при отриманні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення відповідачем прийнято правомірно, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Позивач, в силу положень ч.1 ст.71 КАС України, не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги, у той час коли відповідачем на підставі ч. 2 ст. 71 КАС України доводи позивача спростовано.

З урахуванням вищевказаного, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 94, 128, 159-164, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України в Одеській області про визнання протиправними податкових повідомлень рішень від 27.05.2017 року № 1120-13, №1121-13 відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі статтею 254 КАС України.

Суддя О.М. Тарасишина