Справа № 523/8322/17
Суддя: Аліна С. С.
Дата ухвалення: 2017-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 523/8322/17
Провадження №2-а/523/272/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2017 р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Аліна С.С.

при секретарі Максименко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 3-ї роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у м.Одесі Кірова Сергія Сергійовича, треті особи: Управління патрульної поліції у м.Одесі, СПД ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, про стягнення грошової компенсації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора 3-ї роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у м.Одесі Кірова С.С., треті особи: Управління патрульної поліції у м.Одесі, СПД ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, про стягнення грошової компенсації, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 03.06.2017 року серія ЕАА № 107280; закрити справу про адміністративне правопорушення; зобов'язати УПП у м. Одесі виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 3 000 гривень через надані незручності; зобов'язати СПД ОСОБА_3 виплатити ОСОБА_1 суму за невиправдану евакуацію його транспортного засобу.

Обґрунтовує вимоги тим, що інспектором 3-ої роти 2-го батальйону Управління патрульної поліції у м. Одеса ДПП, лейтенантом поліції Кіровим С.С., відносно позивача, ОСОБА_1, 03 червня 2017 року було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ЕАА № 107280 від 03.06.2017 року у місті Одеса, згідно з якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. відповідно до приписів ч.3 ст.122 КУпАП.

Позивач ОСОБА_1 вказує про те, що транспортний засіб позивача було затримано відповідачем та за його ж ініціативою, автомобіль позивача було доставлено для зберігання на штрафмайданчик, використовуючи послуги евакуатора.

Позивач категорично не погоджується з рішенням щодо евакуації його транспортного засобу та з винесенням вказаної постанови, вважає її незаконною, що винесена за відсутності події і складу адміністративного правопорушення та з грубим порушенням встановлених законодавством України приписів стосовно порядку та правил притягнення осіб до адміністративної відповідальності за порушення ПДД, прав позивача.

В оскаржуваній постанові зазначено, що 03.06.2017 року позивач, знаходячись за кермом транспортного засобу марки «ТОЙОТА» модель «Каріна Е», номерний знак НОМЕР_1, здійснив стоянку на перехресті вул. Гаванної та вул. Ланжеронівської таким чином, що унеможливив поворот ліворуч іншим транспортним засобам, чим створював загрозу та небезпеку дорожньому руху, чим порушив п. 15.10.д Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ "Про Правила дорожнього руху" № 1306 від 10.10.2001 року, зі змінами, за що позивача й притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Позивач вказує про те, що зазначена у постанові дорожня ситуація не відповідає об'єктивній дійсності.

Дійсно, позивач здійснив стоянку на перехресті, але таким чином, що його транспортний засіб не заважав іншим учасникам дорожньо-транспортного руху та виходив з того, що знак, який забороняє стоянку був відсутній, тим самим не порушив ПДД.

Підтвердженням позиції позивача є відсутність затору на дорозі, який мав би місце бути, якби позивач унеможливив поворот ліворуч іншим транспортним засобам.

Додатковим підтвердженням позиції позивача є кілька транспортних засобів, які також здійснили стоянку таким самим чином, як позивач, проте працівники поліції притягли до відповідальності тільки позивача, що ставить під сумнів їх неупередженість.

Відповідно до приписів п. 15.10.Д ПДР, станом на момент винесення постанови, стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

З наведеного існує єдиний висновок: в діях позивача був відсутній склад адміністративного правопорушення, адже транспортний засіб позивача не зробив неможливим рух інших транспортних засобів та не створив жодних перешкод для руху пішоходів.

Повернувшись до місця де позивачем було залишено його автомобіль, позивач побачив, що водій евакуатора здійснює дії по евакуації його транспортного засобу. Так як це стало несподіванкою для позивача, він швидко підійшов до водія евакуатора, та поцікавився чому його автомобіль знаходиться в процесі евакуації, на що водій евакуатора відповів, що евакуація його автомобіля буде коштувати 1 400 грн., та більш того побачив що водій евакуатора недбало «кинув» на евакуатор його автомобіль та дуже швидко покинув місце події так і не надавши жодних пояснень.

Відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ Укрйкш, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства фінансів України України №967/1218/869 від 10.10.2013 року «Про затвердження розмірів плат за транспортування і зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальних майданчиках (стоянках)», транспортування транспортного засобу на спеціальний майданчик (стоянку) повною масою до 2 000 кг включно коштує 600 грн., але ніяк не 1 400 грн., як зазначив водій евакуатора.

При повернені транспортного засобу, позивачу надали Акт № 231/8 від 03.06.2017р., в якому зазначено, що позивач повинен сплатити 800 грн. за доставку транспортного засобу, 200 грн. за подачу евакуатора та 400 грн. за завантаження та розвантаження транспортного засобу, що у сумі складає 1 400 грн., та дублюється у квитанції № 151510036 від 08.06.2017 р. Також, позивачу надано квитанцію № 151510035 від 08.06.2017 р., в якій зазначено, що за 6 днів зберігання транспортного засобу на спецмайданчику, нараховано 864 грн.

За один день зберігання транспортного засобу позивач має сплатити 144 грн., що суперечить Наказу Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства фінансів України № 967/1218/869 від 10.10.2013 «Про затвердження розмірів плат за транспортування і зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальних майданчиках (стоянках)», в якому вказано, що за першу-сьому добу включно особа має сплатити 120 грн.

Позивач звернувся до працівників поліції для з'ясування обставин, на що почув відповідь, у якій зазначалося, що він порушив ПДР та суттєво перешкоджав руху іншим транспортним засобам.

Даний факт збентежив позивача, враховуючи те, що інші автомобілі, які були припарковані поряд, як зазначалося вище, не були евакуйовані та їх власники не були притягнуті до відповідальності.

Позивач вказує про те, що транспортний засіб позивача не те що суттєво, а взагалі не перешкоджав дорожньому руху, то можна говорити про те, що дії працівників поліції є такими, що суперечать чинному законодавству.

У акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 03.06.2017 р. зазначено, що вказаний акт складався у присутності двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, проте, зі слів позивача, жодної особи, окрім самого позивача ОСОБА_1 та працівників поліції на місці події не було, що ставить під сумнів той факт чи були зазначені особи свідками при складанні акту та чи взагалі такі особи існують.

Працівник патрульної поліції не має права притягати водія до адміністративної відповідальності без доказів та без з'ясування всіх обставин справи. Звинувачення не може ґрунтуватися лише на припущеннях працівника патрульної поліції.

Якщо працівники поліції встановили докази, які вказують на вчинення правопорушення і посилається на них, водій має право ознайомитися з цими доказами, навіть якщо це відеозапис нагрудної камери інспектора. А у разі відмови працівника поліції надати водію для ознайомлення такий відеозапис, можна вважати, що такого доказу не існує, що власне і відбулося.

Коли позивач звернувся з проханням до працівників поліції ознайомитися з відеозаписом з нагрудної камери, він почув відмову, причиною якої була відсутність часу у уповноважених осіб. Більш того, працівники поліції наказали очікувати їх і покинули місце події приблизно на 20 хвилин.

Працівники поліції безпідставно винесли постанову про накладання адміністративного стягнення та безпідставно транспортували транспортний засіб позивача на штрафмайданчик, чим нанесли значні збитки, не тільки пов'язані з витратами по сплаті послуг евакуатора та зберігання транспортного засобу на штрафмайданчику, а й збитки стосовно роботи позивача, адже йому необхідний його автомобіль для виконання його службових обов'язків.

Втративши транспортний засіб, позивач відчуває матеріальну скруту, адже його автомобіль є єдиним джерелом доходу, змушений вдаватися до займу грошей для сплати штрафу та оплати послуг евакуатора і штрафмайданчика, через що відчуває дискомфорт та знаходиться в моральному занепаді, адже позивачу потрібно здобувати кошти на харчування для своєї сім'ї та себе, не кажучи про інші потреби, на які йому потрібні грошові кошти для комфортних умов проживання.

Позивача було незаконно притягнуто до відповідальності за правопорушення якого він не вчиняв, через що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач та треті особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд вважає, про те, що позовні вимоги є не доказаними, є не обґрунтованими, тому задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Судом встановлено, про те що відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення серія ЕАА №107280 від 03.06.2017 року, яка постановлена лейтенантом Управління патрульної поліції м.Одесі поліції Кіровим С.С., 03 червня 2017 року, о 17 годин 29 хвилин, ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки Тойота, державний номер НОМЕР_2, здійснив стоянку на перехресті вулиці Гаванна та вулиці Ланжеронівська таким чином, що унеможливив поворот ліворуч іншим транспортним засобам, чим створив загрозу та небезпеку дорожньому руху, чим порушив п.15.10д ПДР, а саме порушення стоянки у місцях де транспортний засіб, що стоїть зробить неможливим рух інших транспортних засобів або пішоходам (а.с.11);

Відповідно до акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 03.06.2017 року, складеного інспектором поліції лейтенантом поліції ОСОБА_6, у присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_5 здійснено огляд та тимчасове затримання автомобілю марки Тойота, державний номер НОМЕР_2, у зв'язку з порушенням ПДР, водій здійснив стоянку безпосередньо на перехресті, таким чином, що перекрив єдину смугу з якої можливий поворот ліворуч (а.с.12);

Відповідно до акту №231/8 від 03.06.2017 року, складеного СПД ОСОБА_3, вартість виконаних робіт по доставці автомобілю марки Тойота, державний номер НОМЕР_2 на спец майданчик складає у розмірі 1 400 гривень, в тому числі: доставка транспортного засобу - 800 грн., подача евакуатора - 200 грн., погрузка/розгрузка транспортного засобу - 400 грн. (а.с.13);

Відповідно до письмової квитанції №151510036 від 08.06.2017 року, ОСОБА_1 оплатив вартість виконаних робіт по доставці автомобілю марки Тойота, державний номер НОМЕР_2 на спец майданчик у розмірі 1 400 гривень (а.с.14);

Відповідно до письмової квитанції №151510035 від 08.06.2017 року, ОСОБА_1 оплатив вартість зберігання автомобілю марки Тойота, державний номер НОМЕР_2 на спец майданчику у розмірі 864 гривень (а.с.14);

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_7 та ОСОБА_5, які містяться в матеріалах справи, вони стали свідками того, що автомобіль марки Тойота, державний номер НОМЕР_2 було припарковано безпосередньо на перехресті вулиці Ланжеонівська та Гаванна, таким чином, що унеможливує поворот ліворуч з крайньої лівої смуги, змушуючи інших учасників дорожнього руху порушувати ПДР, а саме рядність та розмітку, чим спричинив загрозу дорожньому руху та його учасникам (а.с.43,46);

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно п.15.10 (д) Правил дорожнього руху, стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

З фотофіксації, наданої представником третьої особи, вбачається, що позивач ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки Тойота, державний номер НОМЕР_2, здійснив стоянку на перехресті вулиці Гаванна та вулиці Ланжеронівська таким чином, що унеможливив поворот ліворуч іншим транспортним засобам, чим створив загрозу та небезпеку дорожньому руху, чим порушив п.15.10д ПДР, а саме порушення стоянки у місцях де транспортний засіб, що стоїть зробить неможливим рух інших транспортних засобів або пішоходам.

Згідно із ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадянина, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

При таких обставинах, суд приходить до висновку про те, що посадові особи Управління патрульної поліції м.Одесі діяли правомірно при постановленні постанови про адміністративне правопорушення, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8-11,71,159 - 163,167 КАС України, ст.7, 9, 122 ч.3, 247, 254, 255, 256 КпАП України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора 3-ї роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у м.Одесі Кірова Сергія Сергійовича, треті особи: Управління патрульної поліції у м.Одесі, СПД ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, про стягнення грошової компенсації - відмовити.

Постанова може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Суворовського районного суду м.Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Аліна С.С.