Справа № 812/1699/16
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смішлива Т.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року справа №812/1699/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року по справі №812/1699/16 (головуючий І інстанції Смішлива Т.В.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 міська рада про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 24.06.2016р. № 8 та від 14.09.2016 р. № 67866-1301.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 8 від 24.06.2016 р. щодо визначення податкового зобовязання з орендної плати за землю у сумі 9466,01 грн. та податкове повідомлення-рішення № 67866-1301 від 14.09.2016 в частині визначення податкового зобовязання з орендної плати за землю у сумі 5838,31 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач зазначив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що податкове повідомлення-рішення від 24.06.2016р. № 8 в силу приписів пп. 60.1.3 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України вважається відкликаним та не породжує для позивача будь-яких обовязків. Відповідач зазначив, що згідно з п. 3 додаткової угоди № б/н 07.06.2011 вона є невід'ємною частиною договору і діє з 01.07.2011. На адресу ДПІ не надходило жодної інформації про скасування даної додаткової угоди. Законом України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161- ( в редакції, що діяла на момент укладення додаткової угоди) не передбачено державної реєстрації змін до договору. Таким чином, додаткова угода від 18.07.2011 № б/н є невід'ємною частиною договору, на підставі якої ними правомірно проводився розрахунок сум податкових зобов'язань.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не зявились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомленні належним чином, а тому згідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України справу було розглянуто в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду справи встановлено, що між ОСОБА_4 міською радою (орендодавець) та позивачем (орендар) 26.01.2002р. укладено нотаріально посвідчений договір № 28 оренди землі, у відповідності до п. 1 якого на підставі рішення виконкому міської ради за № 1889 від 10.10.2000р. та за № 2597 від 11.12.2001р., в оренду передається земельна ділянка площею 0,0039 га, грошова оцінка земельної ділянки складає 10769,85 грн., коефіцієнт орендної плати складає 2,7. Земельна ділянка розташована за адресою: м.Сєвєродонецьк, пр. Хіміків, 36, квартал № 42.

У пункті 3.2 цього договору заначено, що орендар зобовязаний приступити до використання орендованої земельної ділянки після державної реєстрації договору у 3- денний строк.

На останньому аркуші договору засвідчено факт державної реєстрації договору оренди землі ОСОБА_4 міською радою, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис № 28 від 26.01.2002р.

На виконання рішення сесії ОСОБА_4 міської ради від 29.03.2011 № 431 «Про затвердження нормативно грошової оцінки земель населених пунктів міста ОСОБА_4, селища Синенький, селища Павлоград, селища ОСОБА_5, села Воєводівка», між ОСОБА_4 міською радою та позивачем 18.07.2011р. укладена додаткова угода № б/н до вказаного договору оренди землі № 28, відповідно до п. 5 розділу «Обєкти оренди» змінено на: нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий № :06:011:0016 становить: 36907,26 грн..

Згідно з п.2 додаткової угоди № б/н від 18.07.2011 у розділі Орендна плата п. 9 та 11 розділу «Орендна плата» змінено на: орендна плата вноситься Орендарем самостійно у грошовій формі у розмірі: з 01.07.2011 по 31.12.2011 - 2241,44 гривень на рік, що складає 6% від нормативної грошової оцінки, з 01.01.2012 по 31.12.2012 - 2583,51 гривень на рік, що складає 7% нормативної грошової оцінки; з 01.01.2013 по 31.12.2013 - 2952,58 гривень на рік, що складає 8% нормативної грошової оцінки; з 01.01.2014 по 31.12.2014 - 3321,65 гривень на рік, що складає 9% від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2015 - 3690,73 гривень на рік, що складає 10% від нормативної грошової оцінки.

Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно в розмірі: з 01.07.2011 по 31.12.2011 - 184,54 гривень, з 01.01.2012 - по 31.12.2012 - 215,29 гривень, з 01.01.2013 по 31.12.2013 - 246,05 гривень, з 01.01.2014 по 31.12.2014 - 276,80 гривень, з 01.01.2015 - 307,59 гривень.

Відповідно до п. 3 додаткової угоди № б/н 18.07.2011 вказана угода є невід'ємною частиною договору і діє з 01.07.2011р.

Згідно листа управління Держгеокадастру у м. Сєвєродонецьку Луганської області від 23.06.2016 р.№ 99-28-99.4-672/2-16 державна реєстрація додаткових угод до договору оренди земельної ділянки № 28 від 26.01.2002р. не здійснювалась.

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012 у справі №1227/3807/2012, яка залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.04.2014 в справі №К9991/65360/12, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "ЛІА" ЛТД до ОСОБА_4 міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, - задоволено, рішення сесії ОСОБА_4 міської ради від 29.03.2011 № 431 Про затвердження нормативно грошової оцінки земель населених пунктів міста ОСОБА_4, селища Синенький, селища Павлоград, селища ОСОБА_5, села Воєводівка, на виконання якої укладено додаткову угоду, скасоване.

Згідно з п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України відповідачем було сформовано та направлено на адресу позивача податкове повідомлення-рішення від 24.06.2016р. № 8 яким визначено податкове зобовязання з орендної плати з фізичних осіб за 2016 рік у сумі 9466,01 грн..

У подальшому, відповідачем прийнято ще одне податкове повідомлення-рішення від 14.09.2016р. № 67866-1301 з визначенням позивачеві податкового зобовязання з орендної плати з фізичних осіб за 2016 рік у сумі 6605,73 грн.

Згідно пояснень відповідача податкове повідомлення-рішення від 14.09.2016р. № 67866-1301 було прийнято ним за результатами розгляду заяви позивача від 18.08.2016р. , під час розгляду якої було встановлено, що податкове повідомлення-рішення від 24.06.2016р. № 8 розраховано з арифметичною помилкою, а тому в силу приписів п.п.60.1.3 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення від 24.06.2016р. № 8 вважається відкликаним.

В інтегрованій картці позивача сума податкового зобовязання з орендної плати з фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 9466,01 грн. не зазначена.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Статтею 269 ПК України передбачено, що платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

За приписами статті 70 цього Кодексу об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до пункту 271.1 статті 271 цього Кодексу базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом, або площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки. Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

У відповідності до п. 286.5 ст. 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання наведеної норми відповідачем було сформовано та направлено на адресу позивача податкове повідомлення-рішення від 24.06.2016р. № 8 яким визначено податкове зобовязання з орендної плати з фізичних осіб за 2016 рік у сумі 9466,01 грн..

У подальшому, внаслідок встановленої арифметичної помилки при визначенні наведеної суми податкового зобовязання, відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.09.2016р. № 67866-1301 з визначенням позивачеві податкового зобовязання з орендної плати з фізичних осіб за 2016 рік у сумі 6605,73 грн..

У відповідності до підпункту 60.1.3 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

При цьому, пункт 60.4 статті 60 цього Кодексу визначає, що в даному випадку такі податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу.

Враховуючи приписи наведених норм, колегія суддів вважає, що податкове повідомлення-рішення від 24.06.2016р. № 8 яким визначено податкове зобовязання з орендної плати з фізичних осіб за 2016 рік у сумі 9466,01 грн.. вважається відкликаним з дня надходження до позивача податкового повідомлення-рішення від 14.09.2016р. № 67866-1301.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом цієї норми предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Враховуючи те, що податкове повідомлення-рішення від 24.06.2016р. № 8 у розумінні пп. 60.1.3 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України вважається відкликаним та не створює для позивача жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжує для нього будь-яких обов'язків , колегія суддів дійшла висновку про безпідставність заявленої вимоги, а тому судом першої інстанції помилково задоволено позов в цій частині.

Податковим повідомлення-рішенням від 14.09.2016р. № 67866-1301 позивачеві визначено податкове зобовязання з орендної плати з фізичних осіб за 2016 рік у сумі 6605,73 грн.

Спірним питанням є правомірність визначення податковим органом розміру нарахування орендної плати за землю виходячи із грошової оцінки земельної ділянки - 36907,26 грн.., яка встановлена додатковою угодою № б/н від 18.07.2011р. до вказаного договору оренди землі № 28 від 26.01.2002р.

Статтею 288 ПК України визначені особливості справляння орендної плати за земельні ділянки. Так, згідно п. 288.1 ст. 288 ПК України, в редакції станом до 30.09.2015, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.

Відповідно до вимог статті 14 Закону України Про оренду землі № 161-XIV договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально, його типова форма затверджується Кабінетом Міністрів України. Зазначена норма не суперечить загальним правилам, наявним в частині четвертій статті 209 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що будь-яким законом (ані ЦК України, ані Законом № 161-XIV) чи самим договором від 26.01.2002р. не визначено, що зміни до нього можуть бути внесені в іншій формі, ніж його укладено. Досягнення сторонами згоди на внесення до нього змін є однією з обовязкових умов правомірності правочина і виконання лише цієї умови не свідчить про те, що інші умови чинності правочина не потрібні.

Таким чином, додаткова угода від 18.07.2011р. для її чинності мала бути посвідчена нотаріально, як і угода, до якої нею вносяться зміни.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття. зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 частини першої статті 3 Закону № 1952-IV однією із загальних засад державної реєстрації прав є обовязковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

Частиною третьою цієї ж статті визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1)реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2)на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, роли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Статтею 4 цього ж Закону чітко визначено, що право оренди (суборенди) земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Пунктом 14 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Згідно ст. 20 Закону України від 06.10.1998 № 161-XIV «Про оренду землі» (далі Закон №161-XIV) (в редакції до 31.12.2011, тобто, в редакції, що діяла на момент укладення додаткової угоди ) укладений договір оренди підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч.1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Частиною першою статті 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до норми, що передбачена ч.2 ст.203 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що виходячи з приписів наведених норм, додаткова угода від 18.07.2011 р. до договору оренди земельної ділянки № 28 від 26.01.2002, є чинною за умови проведення її державної реєстрації.

В матеріалах справи відсутні докази державної реєстрації додаткової угоди від 18.07.2011 до договору оренди земельної ділянки № 28 від 26.01.2002р., а тому колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що вищевказана додаткова угода не може вважатися вчиненою, укладеною, а тому у податкового органу не було законних підстав для її врахування при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те,що судом першої інстанції правомірно задоволено позов в цій частині.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції в цій частині було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального права., що є підставою для часткового скасування постанови та прийняття в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні позову .

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року по справі №812/1699/16 задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року по справі №812/1699/16 скасувати в частині визнання протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення форми Ф ДПІ у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області № 8 від 24.06.2016 щодо визначення податкового зобовязання з орендної плати за землю у сумі 9466,01 грн..

Відмовити у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми Ф ДПІ у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області № 8 від 24.06.2016 щодо визначення податкового зобовязання з орендної плати за землю у сумі 9466,01 грн..

В іншій частині постанову Луганського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року по справі №812/1699/16- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

суддів: А.А.Блохін

ОСОБА_2