Справа № 541/966/17
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 р.Справа № 541/966/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача Лисенко Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Миргородської міської ради Полтавської області на постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03.08.2017р. по справі № 541/966/17

за позовом ОСОБА_1

до Миргородської міської ради Полтавської області

про визнання протиправним та скасування рішення відповідача та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Миргородської міської ради, в якому просив суд визнати протиправним й скасувати рішення Миргородської міської ради №71 від 19.12.2014 року про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража за адресою по АДРЕСА_1 зобов'язати Миргородську міську раду повторно розглянути на найближчій сесії звернення щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража по місцю проживання; зобов'язати Миргородську міську раду надати ОСОБА_1, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража за адресою АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на, те що реалізуючи своє право на приватизацію земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража за місцем свого проживання, звернувся до Миргородської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража за адресою АДРЕСА_1. та необхідним пакетом документів до заяви. Але рішенням Миргородської міської ради Полтавської області №71 від 19.12.2014 року йому відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 24 кв.м, для будівництва індивідуального гаража за адресою: АДРЕСА_1. Вважає вказане рішення незаконним й необґрунтованим, оскільки в рішенні, в супереч положенням ч.7 ст.118 ЗК України не зазначені підстави відмови.

Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03.08.2017 року у справі № 524/966/17 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Миргородської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення відповідача, та зобов'язання вчинити дії.

Визнано протиправним та скасовано рішення сорок дев'ятої сесії шостого скликання Миргородської міської ради Полтавської області від 19 грудня 2014 року №71 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража за адресою АДРЕСА_1.

Зобов'язано Миргородську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 подану 23.11.2014 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража з метою оформлення права власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1.

В задоволенні позовних вимог про зобов'язання Миргородської міської ради надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража з метою оформлення права власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 відмовлено.

Відповідач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, 03.12.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Миргородської міської ради з заявою про надання дозволу на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального гаража з метою оформлення права власності на земельну ділянку до якої були надані графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с.18,24).

Рішенням сорок дев'ятої сесії шостого скликання Миргородської міської ради №71 від 19.12.2014 року відмовлено позивачу ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 24 кв.м., для будівництва індивідуального гаража за адресою АДРЕСА_1, оскільки земельна ділянка яка відображена на поданому заявником графічному матеріалі обліковується у приватній власності (а.с.8).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи оскаржуване рішення, відповідач діяв в супереч вимог ч. 6, 7 ст. 118 Земельного Кодексу України, які містять вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Статтею 12 Земельного Кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно приписів статті 122 Земельного Кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до статті 116 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Частиною 6, 7 статті 118 Земельного Кодексу України, встановлено, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як встановлено судовим розглядом, підставою відмови позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 24 кв.м., для будівництва індивідуального гаража за адресою АДРЕСА_1, стало перебування у приватній власності ОСОБА_4 земельної ділянки площею 29 кв.м. за адресою АДРЕСА_1

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши матеріали справ, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем в супереч вимог ст. 71 КАС України не надано беззаперечних доказів, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1. є саме спірною земельною ділянкою, та не надано доказів, що земельна ділянка, зазначена в графічному матеріалі, який подано позивачем до заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража за адресою АДРЕСА_1 обліковується у приватній власності.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач приймаючи рішення №71 від 19.12.2014 року про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 24 кв.м., для будівництва індивідуального гаража за адресою АДРЕСА_1, діяв в супереч вимог ч.6, 7 ст.118 ЗК України, які містять вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03.08.2017 року у справі № 524/966/17 відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Миргородської міської ради Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03.08.2017р. по справі № 541/966/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Калитка О.М.
Судді Калиновський В.А. Кононенко З.О.
Повний текст ухвали виготовлений 23.10.2017 р.