Справа № 127/20588/17
Суддя: Федчишен С. А.
Дата ухвалення: 2017-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/127/840/17
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.10.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про зобовязання поновити нарахування та виплату раніше призначених пенсій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1В та ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про зобовязання поновити нарахування та виплату раніше призначених пенсій. Позов мотивовано тим, що все життя позивачі прожили та пропрацювали в Україні в місті Вінниці. В 2016 році подружжя ОСОБА_2 прийняли спільне рішення- виїхати на постійне місце проживання в Державу Ізраїль, що і було зроблено 29.11.2016 р. В той же час, від громадянства України позивачі не відмовились. Станом на день подання позову, позивачам не виплачується пенсія. У звязку з цим, вони звернулись до УПФУ в м. Вінниці з заявою про перерахунок пенсії та поновлення їм нарахування та виплату раніше призначених пенсій. Проте,відповідач відмовив у поновленні пенсійних виплат через відсутність на те правових підстав. Вважаючи дану відмову неправомірною, позивачі просять зобовязати Управління пенсійного фонду України в м. Вінниці здійснити у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» перерахунок пенсій за віком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та поновити їм нарахування та виплату раніше призначених пенсій, починаючи з 01 червня 2017 року. Зобовязати Управління пенсійного фонду України в м. Вінниці подати до суду в місячний строк з дати набрання постановою по справі законної сили звіт про виконання постанови по справі.

В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав за обставин викладених у ньому, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та на підставі поданих заперечень просила в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України згідно паспорта серії АТ 128261 (а.с.8-10).

Згідно посвідчення особи Міністерства внутрішніх справ Держави Ізраїль ідентифікаційний номер 341168029 ОСОБА_1 з 29.11.2016 р. виїхав до Держави Ізраїль (а.с.13).

Вказане підтверджується також довідкою про зняття з місця реєстрації, виданої Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради. (а.с.16).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (після реєстрації шлюбу- Залевська) одружились. (а.с.19).

ОСОБА_2 є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії АТ 142063 (а.с. 20-22)

Відповідно до посвідчення особи Міністерства внутрішніх справ Держави Ізраїль ідентифікаційний номер 341168037 ОСОБА_2 з 29.11.2016 р. виїхала до Держави Ізраїль (а.с.25).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є пенсіонерами, що підтверджується пенсійним посвідченням серії ААЄ № 213273 та пенсійним посвідченням серії АІ № 430780 відповідно (а.с. 15,27).

В судовому засіданні сторонами не заперечувалось, що з 01.06.2017 р. відповідач перестав нараховувати пенсію ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у звязку з їх виїздом на постійне місце проживання до Держави Ізраїль.

Враховуючи наведене, 14.08.2017 р. представник позивачів за довіреністю ОСОБА_4 звернувся до УПФУ в м. Вінниці з заявою про перерахунок та поновлення нарахування та виплату раніше призначених пенсій ОСОБА_1 та ОСОБА_2, починаючи з 01.06.2017 р. у відповідності до вимог статті 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення».

В той же час, листом № 191/3-1 від 26.08.2017 р. УПФУ в м. Вінниці відмовило у поновлені пенсійних виплат ОСОБА_1В та ОСОБА_2 у звязку з тим, що виникнення права на пенсію повязується з умовою постійного проживання на території України або укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення - в разі проживання таких осіб в іншій країні. (а.с. 33)

Досліджуючи обгрунтованість дій та правомірність відмови УПФУ в м. Вінниці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у поновленні нарахування та виплати раніше призначених пенсій, суд звертає увагу на наступному.

Статтею 24 Конституції України закріплено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

За приписами ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про громадянство України», якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року по справі № 25-рп/2009 положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009 держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Необхідно зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, звернув увагу на наступному. Право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Відповідно до п. 54 вказаного рішення, ЄСПЛ зауважив, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, з 7 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

Таким чином, позивачі, як громадяни України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і на пенсійне забезпечення.

З урахуванням наведеного, суд не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність права в позивачів на отримання пенсії через постійне проживання їх на території Держави Ізраїль.

Відповідно до ст. ст. 11, 69 КАС України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 даного Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Стаття 86 КАС України передбачає, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням поданих учасниками по справі доказів, суд дійшов висновку, що вимоги позивачів слід визнати обґрунтованими і такими, що не суперечать закону, тому вони підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 267 КАС України суд вважає необхідним зобов`язати відповідача подати в місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи вимоги ст. 94 КАС України, необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління пенсійного фонду України в м. Вінниці судовий збір на користь кожного з позивачів.

На підставі викладеного, згідно ст.ст.24,152 Конституції України, керуючись ст.ст.11,69,71,86,94, 159, 161-163,267 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Зобовязати Управління пенсійного фонду України в м. Вінниці здійснити у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» перерахунок пенсій за віком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та поновити їм нарахування та виплату раніше призначених пенсій, починаючи з 01 червня 2017 року.

Зобовязати Управління пенсійного фонду України в м. Вінниці подати до суду в місячний строк з дати набрання постановою по справі законної сили звіт про виконання постанови по справі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 гривень та на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Управління пенсійного фонду України в місті Вінниці.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: