Справа № 308/3455/17
Суддя: Шепетко І. О.
Дата ухвалення: 2017-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/3455/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Шепетко І.О.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Закарпатської митниці ДФС про скасування постанови в справі про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати протиправною і скасувати постанову в справі про порушення митних правил №04030/305000000/17 від 28.03.2017 р., винесену в.о. заступника начальника Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_5 відносно ОСОБА_4 за ст. 485 МК України; провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що постановою в справі про порушення митних правил №04030/305000000/17 від 28.03.2017 р. його визнано винним за ст.485 МК України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі триста відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 527 609,31 грн. Вважає, що його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, у звязку з чим, постанова винесена незаконно і необґрунтовано, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що він з 2010 року є власником автомобіля марки «Фольксваген Пассат», який зареєстрований в Словаччині р.н. КЕ957ІЕ. Він, як громадянин ОСОБА_6 та нерезидент 19.01.2017 року ввіз на територію України вказаний автомобіль в режимі тимчасового ввезення терміном до 1 (одного) року і використовував його виключно для особистого користування. При цьому, митному органу ним було надано належний йому паспорт громадянина ОСОБА_6 та повідомлено адресу проживання в ОСОБА_6. Вказує, що ним не вчинено жодних дій, спрямованих на звільнення від митних платежів, зменшення чи ухилення від їх сплати і він не мав цього на меті, оскільки вказаний транспортний засіб він ввіз на територію України як нерезидент, без письмового митного декларування (ч.2 ст. 380 МК України), з погодженням митного органу, використовував автомобіль виключно для особистих потреб і цей автомобіль був вивезений ним за межі України у визначений Законом строк. Посилання відповідача на те, що він використовував автомобіль в інших цілях для перевезення пасажирів на території України вважає надуманим. Таким чином у його діях відсутній склад правопорушення передбаченого ст. 485 МК України.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Окрім того, надав посвідчення позивача про його місце проживання в ОСОБА_6 (LAKCIMET IGAZOLO 832913 LF), копію протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №166359 від 10.08.2017 року та копію постанови Відділу прикордонної служби «Ужгород» Чопського прикордонного загону від 10.08.2017 року №166359, якою ОСОБА_4, як іноземця, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП. Зазначив, що ці документи також підтверджують те, що позивач є громадянином ОСОБА_6, проживає в ОСОБА_6 і його, як угорця, притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил перебування іноземця в Україні. В той же час, вони спростовують посилання відповідача на те, що позивач постійно проживає на території України і є резидентом цієї держави. Також, представник позивача додав копію постанови Ужгородського міськрайонного суду від 13.06.2017 року, якою скасовано постанову Управління Укртрансбезпеки в Закарпатській області від 02.02.2017 року №0001147. При цьому пояснив, що вказаною постановою суду від 13.06.2017 року спростовуються доводи відповідача стосовно перевезення 30.01.2017 року позивачем на автомобілі марки «Фольксваген Пассат», р.н. КЕ957ІЕ, пасажирів і, тим самим, підтверджується те, що позивач не використовував на території України вказаний автомобіль в комерційних цілях.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що позивача було правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, а тому просить суд відмовити в задоволенні даного позову повністю.

З письмових заперечень проти позову випливає, що листом управління Укртрансбезпеки в Закарпатській області від 08.02.2017 року №28-15/75 до Закарпатської митниці ДФС надійшли копія протоколу про адміністративне правопорушення від 30.01.2017 року складеного відносно ОСОБА_4 за ст.133-2 КУпАП, постанова від 02.02.2017 року №0001147 про накладення на останнього адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст..133-2 КУпАП, копія квитанції про сплату штрафу та фотоматеріали фіксації адмінправопорушення. Згідно вказаної постанови, ОСОБА_4 транспортним засобом марки «Фольксваген Пассат», що зареєстрований в Словацькій республіці р.н. КЕ957ІЕ, здійснював внутрішні перевезення пасажирів на території України.

Проведеною перевіркою, за допомогою облікових даних центральної бази даних Єдиної Автоматизованої Інформаційної Системи Держмитслужби та автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор», було встановлено, що вказаний транспортний засіб був ввезений на митну територію України 19.01.2017 року громадянином України ОСОБА_4 з метою особистого користування. Під час ввезення автомобіля ОСОБА_4 до митного контролю та оформлення було надано закордонний паспорт громадянина ОСОБА_6, а також зазначено адресу проживання в ОСОБА_6. Вказаний автомобіль оформлено у митному відношенні «тимчасового ввезення» терміном до одного року.

Таким чином, було встановлено, що ОСОБА_4 використовував транспортний засіб в інших цілях ніж ті, у звязку з якими йому було надано пільги щодо сплати митних платежів у сумі 175869,77 грн.

Крім цього, згідно паспорта громадянина України ВО№062819 виданого 10.01.1996 року Мукачівським МВ УМВС України в Закарпатській області, ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 має громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України, а тому він не мав права на ввезення транспортного засобу особистого користування з іноземною реєстрацією на територію України в режимі «тимчасового ввезення» терміном до 1 року без сплати митних платежів, так як є фізичною особою - резидентом.

Зазначає, що ОСОБА_4, хоча і систематично, починаючи з 2013 року, перетинав митний кордон України на вказаному автомобілі, однак він фактично постійно перебував на території України і жодного документу, який би вказував на наявність постійного місця проживання ОСОБА_4 за межами території України, останнім не надано.

У звязку з цим, відповідач вважає, що ОСОБА_4 подавши під час митного контролю та оформлення вказаного транспортного засобу паспорт громадянина ОСОБА_6 та заявивши митному органу про постійне місце проживання за межами території України, що надало йому можливість ввезти вказаний автомобіль на умовах визначених ч.ч. 1 та 2 ст. 380 МК України, а також використовуючи транспортний засіб, стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів у сумі 175 869,77 грн., в інших цілях, ніж ті, у звязку з якими було надано такі пільги, вчинив протиправні дії спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, що вказує на наявність в його діях ознак складу правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 19.01.2017 року позивачем ввезено на митну територію України з метою особистого користування автомобіль марки «Фольксваген Пассат», р.н. КЕ957ІЕ, VIV-код WVWZZZ3AZRE197827, який зареєстрований у Словацькій республіці, в режимі тимчасового ввезення терміном до одного року.

Листом управління Укртрансбезпеки в Закарпатській області від 08.02.2017 року №28-15/75 до Закарпатської митниці ДФС надійшли копія протоколу про адміністративне правопорушення від 30.01.2017 року складеного відносно ОСОБА_4 за ст.133-2 КУпАП, постанова від 02.02.2017 року №0001147 про накладення на останнього адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст..133-2 КУпАП, копія квитанції про сплату штрафу та фотоматеріали фіксації адмінправопорушення.

Згідно вказаної постанови №0001147, ОСОБА_4 здійснював внутрішні перевезення пасажирів на території України транспортним засобом марки «Фольксваген Пассат», що зареєстрований в Словацькій республіці р.н. КЕ957ІЕ.

28.03.2017 року в.о. заступника начальника Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_5 відносно ОСОБА_4 було винесено постанову в справі про порушення митних правил №04030/305000000/17 якою останнього визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром триста відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 527609,31 грн., за те, що громадянин України ОСОБА_4, подавши під час митного контролю та оформлення транспортного засобу автомобіля марки «Фольксваген Пассат», р.н. Словаччини КЕ957ІЕ, VIV-код WVWZZZ3AZRE197827, паспорт громадянина ОСОБА_6 BD №8383955 та заявивши митному органу постійне місце проживання за межами території України, що надало йому можливість ввезти вказаний автомобіль на умовах, визначених ч.ч.1 та 2 ст.380 МК України, а також використовуючи зазначений транспортний засіб, стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів у сумі 175 869,77 грн., в інших цілях, ніж ті, у звязку з якими було надано такі пільги, тим самим вчинив протиправні дії спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Стаття 485 МК України передбачає відповідальність за вчинення дій, спрямованих на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інших протиправних дій, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів.

Складом даного адміністративного правопорушення є заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у звязку з якими було надано такі пільги.

Таким чином, з об'єктивної сторони правопорушення, передбачене ст. 485 МК України, в частині вчинення дій щодо ухилення від сплати митних платежів, характеризується сукупністю трьох ознак, зокрема: діяння, спрямоване ухилення від сплати митних платежів, суспільно небезпечні наслідки у вигляді ненадходження до бюджету відповідних платежів, та причинний зв'язок між діянням та наслідками.

Відповідальність, передбачена санкцією даної статті, настає у разі наявності мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також заявлення у письмовій декларації неправдивих відомостей.

Субєктивна ж сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.

Як на докази використання позивачем транспортного засобу - автомобіля марки «Фольксваген Пассат», р.н. Словаччини КЕ957ІЕ, стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у звязку з якими було надано такі пільги, відповідач посилається на протокол про адміністративне правопорушення серія ІІ №0006350 від 30.01.2017 року, фотоматеріали фіксації адміністративного правопорушення, постанову управління Укртрансбезпеки в Закарпатській області від 02.02.2017 року №0001147 винесену за результатом розгляду даного протоколу та фотоматеріалів.

Згідно цієї постанови ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.133-2 КУпАП, зокрема що він 30.01.2017 року на вищевказаному транспортному засобі здійснював внутрішні перевезення пасажирів на території України без відповідного дозволу.

Судом встановлено, що вказану постанову №0001147 позивачем було оскаржено і постановою Ужгородського міськрайонного суду від 13.06.2017 року, яка набула законної сили, таку скасовано та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 133-2 КУПАП України відносно ОСОБА_4 на підставі п.1 ст.247 КУпАП України за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

У силу вимог ч.1 ст.72 КАС України обставини, що встановленні вказаним судовим рішенням не підлягають доказуванню.

Таким чином, судом належними та допустимими доказами встановлено, що позивач 30.01.2017 року не використовував транспортний засіб - автомобіль марки «Фольксваген Пассат», р.н. Словаччини КЕ957ІЕ, VIV-код WVWZZZ3AZRE197827, стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у звязку з якими було надано такі пільги.

Судом також встановлено, що позивач є громадянином України, місце проживання в Україні зареєстровано за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2.

В той же час встановлено, що позивач з 18.02.2013 року є громадянином ОСОБА_6, що підтверджується копією паспорта громадянина ОСОБА_6 для виїзду за кордон BD №8383955 та копією посвідченням про місце проживання (LAKCIMET IGAZOLO 398351 ZL).

Згідно посвідчення про місце проживання (LAKCIMET IGAZOLO 832913 LF) позивач в ОСОБА_6 зареєстрований за адресою : 4652, с.Нопкор, вул.Хуньоді, 16 (Napkor, Hunyadi ut 16).

Особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування на митну територію України регламентується ст. 380 МК України.

Частинами 1 та 2 ст.380 МК України передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об'єктом оподаткування митними платежами.

Разом з тим, для громадян-резидентів зазначеною статтею передбачено інші умови ввезення транспортних засобів особистого користування.

Так, згідно ч. 3 ст. 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. Тимчасове ввезення громадянами-резидентами на митну територію України інших транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, та із застосуванням до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу.

Таким чином, необхідність сплати особою митних платежів при ввезенні на територію України транспортного засобу для особистого користування або звільнення від їх сплати залежить від того, чи є особа резидентом чи нерезидентом і встановлюється митним органом при ввезенні автомобіля на територію України.

Пункт 33 частини 1 статті 4 МК України дає визначення поняттю «нерезидента» та визначає коло осіб, які до них відносяться.

Згідно з п.п. "в" п. 33 ч.1 ст. 4 МК України нерезидентами є фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України.

Отже, для того, щоб особа вважалася нерезидентом вона повинна відповідати певним критеріям характерним для нерезидентів України, а саме мати статус (бути) іноземця чи особи без громадянства або бути громадянином України, який має постійне місце проживання за межами України, у тому числі таким, який тимчасово перебуває на території України.

Відповідно до п.п. «в» п.50 ст.34 МК України резиденти - фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

Таким чином, основоположним критерієм визначення особи резидентом чи нерезидентом у розумінні Митного кодексу України є її постійне місце проживання.

Однак, в оскаржуваній постанові про порушення митних правил Закарпатська митниця ДФС посилалась на те, що позивач є громадянином України, тим самим він є резидентом та повинен нести відповідальність за ст.485 МК України.

При цьому, в якості доказу того, що позивач є резидентом, відповідач послався на наявність у ОСОБА_4 паспорта громадянина України, наявність реєстрації місця проживання в Україні за адресою: Мукачівський район, смт. Чинадієво, вул. Волошина, 39, а також на те, що у поясненні від 07.03.2017 року останній підтвердив вищевказану адресу його реєстрації та вказав фактичну адресу проживання в Україні: Мукачівський район, смт. Чинадієво, вул. Волошина, 83.

Суд не може прийняти вказані докази відповідача як на підтвердження постійного проживання позивача на території Держави України, а отже визнання його резидентом у розумінні вимог митного законодавства, виходячи з наступного.

В судовому засіданні представник позивача вказав, що ОСОБА_4 дійсно зареєстрований на території України, однак не проживає за місцем реєстрації. В 2013 році він отримав громадянство ОСОБА_6 після чого виїхав проживати до ОСОБА_6, де проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (Bekecs, Chaloganikor, 13). На даний час проживає в ОСОБА_6 за адресою: с.Нопкор, вул.Хуньоді, 16 (Napkor, Hunyadi ut 16). Коли приїздить до України, то тимчасово проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, а тому ним і було вказано таку адресу проживання в поясненні митному органу від 07.03.2017 року.

Про те, що позивач починаючи з 2013 року систематично перетинав митний кордон України підтвердив і представник відповідача в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, наявність у громадянина іноземної держави громадянства України та реєстрації місця проживання на території України ще не свідчить про те, що ця особа є резидентом України.

Компетентним у визначенні правового статусу особи як громадянина України, так і громадянина іншої держави є Державна Прикордонна Служба України.

Про те, що ОСОБА_4 є громадянином ОСОБА_6 і нерезидентом України беззаперечно свідчить і протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ №166359 від 10.08.2017 року та постанова Відділу прикордонної служби «Ужгород» Чопського прикордонного загону від 10.08.2017 року №166359, якою ОСОБА_4, як іноземця та нерезидента України, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП порушення іноземцями встановленого терміну перебування в Україні виявленими в пунктах пропуску через державний кордон України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Тобто, компетентним органом Відділом Державної Прикордонної Служби України визначено статус ОСОБА_4 як громадянина ОСОБА_6 та нерезидента України.

Крім цього, як випливає з оскаржуваної постанови про порушення митних правил позивачем 19.01.2017 року було ввезено автомобіль на територію України в режимі «тимчасове ввезення терміном до одного року». При цьому, позивачем митному органу було надано закордонний паспорт громадянина ОСОБА_6 BD№8383955 від 24.10.2013 року та повідомлено про місце проживання в ОСОБА_6. Таке ввезення було здійснене без письмового митного декларування (ч.2 ст. 380 МК України).

Таким чином, здійснивши пропуск на територію України транспортного засобу позивача у такому режимі і без письмового декларування, митний орган погодився із такими умовами ввезення «тимчасове ввезення на строк до одного року».

Притягуючи до відповідальності позивача за ст.485 МК України, митний орган не врахував, що відповідальність згідно з цієї нормою наступає лише при ввезенні транспортного засобу на територію України через митний кордон і за наявності письмової декларації, заповненої особою, яка ввозить транспортний засіб, чого у даному випадку не було.

З матеріалів справи випливає, що ОСОБА_4 в повній мірі виконав покладені на нього обовязки стосовно дотримання строків вивезення з території України тимчасово ввезеного вищевказаного транспортного засобу.

З огляду на зазначене, висновок митного органу, що позивачем вчинено протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, є необґрунтованим.

Відповідно до частини першої ст. 9 та ст.10 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Підсумовуючи наведені правові норми суд вважає, що правопорушення, яке кваліфікується за ст. 485 МК України, повинно бути вчинено, крім того, з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, тобто, що це правопорушення може бути вчинено лише умисно, а цього відповідачем не доведено, оскільки транспортний засіб 19.01.2017 року був ввезений позивачем у режимі «тимчасового ввезення до 1 року» з погодження митного органу і в подальшому вивезений за межі України у встановлений Законом строк.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З наданих суду письмових доказів, у діях позивача не вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, оскільки у його діях відсутня вина у формі умислу, суспільно-небезпечні наслідки його дій не встановлені.

На підставі наведеного, оскільки відповідачем не доведено наявність всіх складових правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити, а постанову №04030/305000000/17 від 28.03.2017 року визнати протиправною та скасувати.

Керуючись ст. ст. 70, 71, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов - задовольнити повністю.

Постанову в справі про порушення митних правил № 0430/305000000/17 від 28.03.2017 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 485 Митного кодексу України скасувати як протиправну. Провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7