Справа № 807/1392/16
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2017-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про закриття провадження у адміністративній справі

24 жовтня 2017 рокум. Ужгород№ 807/1392/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Луцович М.М.

при секретарі судових засідань - Симканич Ю.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

представник відповідача 1 - не з'явився;

представник відповідача 2 - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_4 до Державного реєстратора Ужгородського районного комунального підприємства (БЮРО) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна Сухолова Едуарда Анатолійовича, Виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_4 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державного реєстратора Ужгородського районного комунального підприємства (БЮРО) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна Сухолова Едуарда Анатолійовича, Виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії.

Як вбачається із прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд визнати дії державного реєстратора Ужгородського районного комунального підприємства (БЮРО) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна Сухолова Е.А. при видачі рішення про державну реєстрацію скасування права власності ОСОБА_2 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 - протиправними; скасувати рішення про державну реєстрацію скасування права власності ОСОБА_2 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, № 31339329 від 12.09.2016 року видане державним реєстратором Ужгородського районного комунального підприємства (БЮРО) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна Сухоловим Е.А.; Зобов'язати державного реєстратора Ужгородського районного комунального підприємства (БЮРО) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна поновити запис про право власності № 403734.

В ході судового розгляду даної адміністративної справи судом було поставлено на обговорення питання щодо можливості розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства, оскільки в даному випадку, виходячи з позовних вимог позивача, наявний спір про право власності на частину квартири.

Представник позивача в судовому засіданні вказала на можливість продовжити розгляд справи в порядку адміністративного судочинства.

Представник відповідача - Державний реєстратор Ужгородського районного комунального підприємства (БЮРО) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна Сухолов Е.А. надав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності та у задоволенні позову просив суд відмовити повністю з підстав викладених у письмових заперечення.

Представник Виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомляв, хоча належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце судового розгляду даної адміністративної справи.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Як вбачається з позовної заяви, Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 1027017 від 20.03.2013. державного реєстратора Ужгородського міськрайонного управління юстиції Сухолова Едуарда Анатолійовича було зареєстровано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, про що зроблено відповідний запис про право власності № 403734.

В ході розгляду апеляційним судом Закарпатської області справи № 308/2187/16-ц за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 211 від 21.10.1988 «Про передачу в оренду приміщення, переобладнання квартир, будинків, затвердження актів технічного стану будинків», Позивачці стало відомо, що державним реєстратором Ужгородського районного комунального підприємства (БЮРО) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна Сухоловим Едуардом Анатолійовичем прийнято рішення про скасування права власності ОСОБА_2 на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що предметом оскарження по справі є визнання неправомірними дій державного реєстратора Ужгородського районного комунального підприємства (БЮРО) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна Сухоловим Е.А. при видачі рішення про державну реєстрацію скасування права власності ОСОБА_2 1/2 частини квартири АДРЕСА_1; скасування рішення про державну реєстрацію скасування права власності ОСОБА_2 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, № 31339329 від 12.09.2016 року видане державним реєстратором Ужгородського районного комунального підприємства (БЮРО) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна Сухоловим Е.А.; зобов'язання державного реєстратора Ужгородського районного комунального підприємства (БЮРО) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна поновити запис про право власності № 403734.

Таким чином, підставою для звернення до суду з даним позовом є твердження позивача про те, що зазначена квартира належить останньому на праві власності.

В пунктах 26 та 27 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" зазначено, що право власності на майно, на речове право на чуже майно, захист цих прав регулюються цивільним законодавством, і власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України), а особа, якій належить право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі й від власника майна відповідно до положень глави 29 ЦК України (ст. 396 ЦК України), тому такі спори з урахуванням вимог ст. 15 ЦПК України підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо однією із сторін є фізична особа, незалежно від участі у них органу державної влади та/або органу місцевого самоврядування (суб'єкта владних повноважень). Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких згідно з ст. 19 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У зв'язку із цим суд відповідно до ч. 1 ст.21, ст. 393 ЦК визнає незаконним і скасовує такий акт, виданий владним органом, повністю або частково, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси. Такі спори за участю фізичних осіб розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Отже, позивач ставить перед судом питання про вирішення спору щодо права власності на об'єкт нерухомого майна, а саме 1/2 частини квартири АДРЕСА_1

Слід також зазначити, що у постанові від 17.02.2015 року по справі №21-551а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, яка полягає у тому, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки особи та такі права підтверджуються чи оформлені відповідним правовстановлюючим документом, подальше оспорювання іншою особою правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Такого ж висновку Верховний Суд України дійшов у постановах від 24.02.2015 (справа №21-34а15), від 16.12.2014 року (справа №21-544а14), від 09.12.2014 року (справа №21 - 308а14), від 11.11.2014 року (справа №21-493а14).

Вказана правова позиція також підтверджена ухвалою Вищого адміністративного сулу України від 29.03.2016 року по справі К/800/44608/15.

Зокрема, відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України).

Згідно з п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України до юрисдикції цивільного судочинства належить розгляд справ щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Таким чином, аналіз зазначених фактичних обставин дає підстави для висновку, що оспорюваним реєстраційним діям передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне, зокрема, про право на квартиру і право власності на яку може бути визнано судом.

Реєстрація права власності є необхідною умовою, з якою закон пов'язує виникнення речових прав на нерухоме майно. Водночас реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять права, зокрема, на майно і полягають саме в офіційному визнанні державою цих фактів.

При цьому, позивач, оспорюючи офіційне визнання і підтвердження державою факту набуття третьою особою речових прав на нерухоме майно, намагається відновити своє право власності шляхом пред'явлення адміністративного позову до суб'єкта владних повноважень, який від імені держави здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в обхід передбаченого законом порядку розв'язання цивільно-правових спорів між суб'єктами цивільного права та без застосування передбачених законом способів захисту права.

Оскільки оскаржувані реєстраційні дії в цій справі здійснено на основі юридичних фактів, щодо яких існує спір про право цивільне, то захист таких прав має здійснюватися за правилами цивільного судочинства. В межах вирішення такого спору можуть бути розв'язані й питання, пов'язані з реєстрацією права власності на нерухоме майно (за наявності для цього підстав). Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 24.01.2017 у справі № 21-1559а16 та від 31.01.2017 у справі № 1237а16.

Відповідно до ч. 1 ст. 2442 КАС України, висновки Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постановах, прийнятих за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1 і 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що вказана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому провадження у справі слід закрити, в силу вимог п.1 ч.1 ст. 157 КАС України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п.1 ч.1 ст. 157, ст.ст. 160, 165 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі № 807/1392/16 за позовною заявою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_4 до Державного реєстратора Ужгородського районного комунального підприємства (БЮРО) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна Сухолова Едуарда Анатолійовича, Виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії - закрити.

Роз'яснити позивачу, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства Ужгородським міськрайонним судом.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку і строки, встановлені ст.186 КАС України. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

СуддяМ.М. Луцович