Справа № 818/1113/17
Суддя: C.О. Бондар
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 жовтня 2017 р. справа №818/1113/17
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Бондаря С.О.
за участю секретаря судового засідання - Алексеєнко Є.А.
представника позивача - ОСОБА_1
представника відповідача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 818/1113/17
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумські Телекомсистеми"
до Головного управління ДФС у Сумській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала з підстав, викладених у письмовому запереченні.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що посадовими особами податкового органу була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПП "Сумські Телекомсистеми" з питань дотримання вимог податкового законодавства по фінансово-господарським операціям з ТОВ "Еко-Клін" за грудень 2016 року, за результатами якої складено акт від 07.07.2017 №960/18-28-14-07/31066353/109 (а.с.17-33).
Відповідно до пп. а п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.
Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.
Податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування податку на додану вартість та податку на прибуток на суму понесених витрат (у тому числі й по сплаті ПДВ у ціні придбаних товарів (робіт, послуг)) є правомірними лише за умови реального виконання господарської операції та наявності первинних документів, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
В судовому засіданні встановлено, що між ТОВ "Сумські Телекомсистеми" та ТОВ "Еко-Клін" було укладено договір в усній формі, предметом якого є придбання Ubiquiti UniFi AP (UAP) Longe Range в кількості 36 штук.
На виконання умов договору, ТОВ "Сумські Телекомсистеми" отримав від ТОВ "Еко-Клін" рахунок на оплату №9-13 від 20.12.2016, в якому визначено асортимент товару та ціну товару (а.с.92).
За отримані товари ТОВ "Сумські Телекомсистеми" проведено розрахунки з ТОВ "Еко-Клін", що підтверджується відповідними платіжними документами, а саме: платіжне доручення №7192 від 20.12.2016, платіжна вимога-доручення №7192 від 20.12.2016 (а.с.90-91).
В подальшому, ТОВ "Сумські Телекомсистеми" отримало від ТОВ "Еко-Клін" видаткову накладну №158 від 22.12.2016 та податкову накладну №1222008 від 22.12.2016 (а.с.93, 95).
При цьому суд зазначає, що видаткова накладна №158 від 22.12.2016, яку отримав позивач, не визначає місце передачі товару місто Київ. У видатковій накладній визначається тільки місце її складання, що не є доказом відсутності факту передачі товару від покупця до продавця у місті Харкові.
22 грудня 2016 року директор ТОВ "Сумські Телекомсистеми" ОСОБА_3 отримав обладнання в м. Харків згідно видаткової накладної №158 від 22 грудня 2016року та доставив його на орендованому автомобілі НОМЕР_1 до місця зберігання в нежитловому приміщенні за адресою: м.Суми вул. Скрябіна,42.
Підтвердженням реальності виконання вказаної операції є також наказ про відрядження директора підприємства до м.Харкова для отримання товару від ТОВ "Еко-Клін" 22.12.2016.
В подальшому обладнання Ubiquiti UniFi AP (UAP) Longe Range в кількості 36 штук було змонтоване ТОВ "Сумські Телекомсистеми" під час виконання робіт з монтажу компютерної та телефонної мережі по договору на виконання монтажних робіт №28/16 від 16.12.2016 року, на обєкті замовника - ТОВ БВКК Федорченко: Гуртожиток для ДЮСШ Футбольний центр Барса-будівництво, про що свідчить акт вартості устаткування, що монтується виконавцем робіт до договору, та акт приймання виконаних монтажних робіт ТОВ Будівельною виробничо-комерційною компанією Федорченко за грудень 2016 р.
Саме з метою виконання вказаного договору, позивачем було придбане відповідне обладнання у ТОВ "Еко-Клін" .
Види діяльності позивача за КВЕД-2010 та наявність дозволів і ліцензій на здійснення певних видів робіт свідчать про те, що закупівля товару (обладнання) проводилась з діловою метою, з прагненням одержати економічну вигоду та спричинити реальне настання правових наслідків за укладеним договором. Так, позивач є провайдером телекомунікаційних послуг, а також здійснює діяльність в сфері будівництва ліній звязку, та мереж телекомунікацій. Для виконання робіт та надання послуг позивач має у штаті кадрових спеціалістів, має необхідні приміщення, інструмент, транспортні засоби.
Реальність придбання товару у товариства "Еко-Клін" підтверджується також документами складського обліку товару (картка по рахунку 20 складського обліку, акт списання товару).
Крім того, з самого акту перевірки вбачається, що всі необхідні первинні документи, що підтверджують фактичне виконання правочину з постачання товару були досліджені в ході перевірки.
Посилання податкового органу на можливі порушення податкового законодавства з боку ТОВ "Еко-Клін", як на підставу винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, є не обґрунтованими, з огляду на таке.
Суд вважає, що платник податків не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.
Крім того, на недопустимість покладення тягаря негативних наслідків від встановлення протиправності дій контрагента платника податків неодноразово вказав Європейський суд з прав людини, зокрема 9 січня 2007 року у рішенні «Інтерсплав проти України», а також Верховний Суд України, зокрема у постанові № 21-1578 від 13.01.2009, висновок якого, в силу частини 1 статті 244-2 КАС України, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Так, Верховний Суд України звернув увагу на те, що платник податків, за умови його необізнаності, не може нести відповідальність за недобросовісні дії свого контрагента, а тим більше перевіряти чи реальною була воля засновників даного підприємства на здійснення господарської діяльності.
Вищенаведений висновок Європейський суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні від 18.03.2010 по справі Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії. При цьому у п. 23 даного рішення Європейський суд з прав людини наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Втім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.
Отже, Європейський суд з прав людини чітко констатує правило індивідуальної відповідальності платника податків та наголошує, що добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через будь-які негаразди із його контрагентом.
З огляду на викладені норми Податкового кодексу України можна дійти висновку про існування декількох підстав для формування податкового кредиту з ПДВ, а саме: наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, використання придбаного товару (послуги) у власній господарській діяльності, а також фактичне виконання господарської операції за наслідками якої виникає право на податковий кредит з ПДВ.
Крім того, для віднесення відповідних сум податків, сплачених в ціні товару до податкового кредиту, в розумінні Податкового кодексу України, не передбачається обов'язкова умова про сплату цих сум до бюджету контрагентами. Якщо контрагент не виконав своїх зобов'язань по належному формуванню первинних документів для підтвердження податкового кредиту або зобов'язання з ПДВ, то це не може тягнути відповідальності та негативних наслідків саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо формування податкового кредиту з ПДВ та має всі документальні підтвердження його розміру.
Даний висновок також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що "платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності".
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Пункт 201.1 статті 201 Податкового кодексу України визначає перелік обов'язкових реквізитів податкової накладної.
Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.
За приписами п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку.
Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України (ПКУ) датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку».
За приписами п. 201.4 ст. 201 ПКУ податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця».
В той же час статтею 198 ПКУ визначена дата виникнення права покупця на податковий кредит, а саме: датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п.198.4).
Податковий орган дійшов хибного висновку про те, що податкова накладна №1222008 від 22.12.2016 виписана на другу з подій (відвантаження товару) не перевіривши дату зарахування коштів від позивача на банківський рахунок ТОВ «ЕКО-КЛІН».
Акт перевірки не містить доказів того, що грошові кошти в сумі 110250 грн. зараховані на рахунок ТОВ «ЕКО-КЛІН» в іншу дату ніж 22.12.2016.
При цьому, позивач надав докази про те, що 20.12.2016 перерахування коштів помилково було здійснено в адресу третьої особи і тільки після виправлення помилки кошти були відправлені ТОВ «ЕКО-КЛІН». Доказами цього є платіжне доручення №7192 від 20.12.2016 та платіжна вимога-доручення №7192 від 20.12.2016 на уточнення коду ЄДРПОУ.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Головне управління ДФС у Сумській області, як субєкт владних повноважень, не довело правомірності оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.
Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумські Телекомсистеми" до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя C.О. Бондар

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2017 року.