Справа № 815/2561/17
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/2561/17

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- ОСОБА_1,

розглянувши письмового провадження апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 червня 2017 року по справі за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Рассвет» про стягнення адміністративно-господарських санкцій,-

В С Т А Н О В И Л А :

03 травня 2017 року Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Фонд) звернулось до суду з позовом до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Рассвет», в якому просило стягнути з нього на користь Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рахунок управління Державної казначейської служби України в Одеській області суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2016 році у розмірі 52 025,64 грн. та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 228,91 грн. Всього належить до стягнення 52 254, 55 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно діючого законодавства для відповідача визначений норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів - 2 посади, однак працевлаштоване 1 робоче місце, чим порушено норми Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні № 876-XII від 21.03.1991 року (далі Закон № 876-XII ), за що законодавством передбачені адміністративно господарські санкції, які у даному випадку становлять 52 025,64 грн. В звязку з тим, що відповідач самостійно не сплатив нараховані санкції до 16 квітня 2015 року, підлягає сплаті ще пеня у розмірі 228,91 грн.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи що ним виконані вимоги щодо створення робочих місць відповідно до ст.19 Закону № 876-XII та належно інформовано центр зайнятості про наявність вільних місць на підприємстві та потребу у направленні йому інвалідів для працевлаштування.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13 червня 2017 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначену постанову скасувати та прийняту нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В звязку із неявкою сторін, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно п.2 ч. 1 ст. 197 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

Відповідач надав позивачу звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік за формою № 10-ПІ.

Відповідно до Закону № 876-XII для відповідача установлюється норматив робочих місць для працевлаштування у розмірі 4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, тобто дві посади, з яких зайнята лише одна.

Позивачем розраховані адміністративно-господарські санкції за 1 не зайняте робоче місце, призначені для забезпечення працевлаштування інвалідів. Сума адміністративного господарських санкцій склала 52 025,64 грн.

У звязку з самостійною несплатою відповідачем вказаних адміністративно-господарських санкцій, останньому була нарахована пеня у розмірі 228,91 грн.

Загальна сума до сплати, розрахована позивачем, становить 52 254,55 грн., яка на момент звернення до суду відповідачем не сплачена.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що обовязок підприємства по створенню робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування, та оскільки відповідачем вжито всі передбачені чинним законодавством заходи по забезпеченню працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами на підприємство необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, та за відсутність інвалідів, які бажають працевлаштовуватись.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Закон № 876-XII визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Частиною 3 ст.18 Закону № 876-XII встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально - економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст.19 Закону № 876-XII, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

З наданого відповідачем звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік форми № 10-III вбачається, що чисельність штатних працівників на його підприємстві складає 39 посад.

Відповідачем з урахуванням приписів ст.19 Закону № 876-XII вірно розрахована кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на його підприємстві, а саме у кількості 2х посад.

Разом з тим, з вищезазначеного звіту також вбачається, що кількість посад зайнятих працівниками, яким встановлена інвалідність 1 посада, а отже 1 посада залишається вакантною.

Відповідно до ст. 18-1 Закону № 876-XII Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 31.05.2013 №316 Про затвердження форми звітності №3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) та Порядку її подання, зареєстрованим Міністерством юстиції України 17 червня 2013 року за № 988/23520 (далі іменується - наказ №316) затверджена форма звітності №3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії).

Відповідно до наказу №316, форма звітності заповнюється роботодавцями, які подають інформацію до територіального органу Державної служби зайнятості України у містах Києві та Севастополі, районі, місті, районі у місті незалежно від місцезнаходження.

З аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що єдиним належним доказом, який свідчить про інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є звіт форми № 3-ПН.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.03.2016р. позивач подав звітність форми № 3-ПН до Великомихайлівського районного центру зайнятості, з якої вбачається, що у СВК «РАССВЕТ» наявні 2 вакантні посади для працевлаштування інвалідів.

Вірним є висновок суду першої інстанції, що відповідач виконав вимоги щодо створення робочих місць відповідно до положень ст.19 Закону № 876-XII та належно інформував центр зайнятості про наявність вільних робочих місць на його підприємстві та потребу у направленні йому центром зайнятості інвалідів для працевлаштування.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Податковим кодексом, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 218 ГК підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Оскільки в матеріалах справи наявні відомості про виконання відповідачем обов'язку, передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні по забезпеченню певної кількості робочих місць для їх працевлаштування, тому підстави для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій відсутні.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії сторонам, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням апеляційної інстанції.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян