Справа № 804/8007/16
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 жовтня 2017 рокусправа № 804/8007/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Чепурнова Д.В. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2017 року у справі № 804/8007/16

за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду захисту інвалідів

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна»

про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровське обласне відділення Фонду захисту інвалідів (далі по тексту Позивач) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» (далі по тексту Відповідач), в якому просило стягнути адміністративно-господарські санкції у розмірі 744 240 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року відкрито провадження у справі № 804/8007/16.

Позивач, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, зазначив, що Відповідачем не було виконано норматив щодо працевлаштування інвалідів у 2014 році всупереч приписам Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», з огляду на що до нього застосовано адміністративно-господарські санкції та пеня, що підлягають стягненню в судовому порядку.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2017 року у справі № 804/8007/16 адміністративний позов Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Україна про стягнення адміністративно-господарських санкцій задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Україна на користь держави в особі Дніпропетровського відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у сумі 531 600,00 грн. (пятсот тридцять одна тисяча шістсот гривен).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено (суддя - Турлакова Н.В.)

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що Відповідачем не було надано доказів виконання обовязку щодо створення робочих місць для працевлаштування в кількості 5 робочих місць. Разом з тим, впродовж 2015 року підприємством надавались відомості до центру зайнятості населення для працевлаштування 2 інвалідів, з огляду на що вимоги адміністративного позову підлягали частковому задоволенню.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Україна, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2017 року у справі № 804/8007/16 та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог Відповідач, зокрема зазначив, що протягом 2015 року підприємством були створені робочі місця для інвалідів з нормальними умовами роботи та відповідним режимом згідно штатних потреб підприємства, про що щомісячно подавались звіти за формою 3-ПН до центру зайнятості з відповідною відміткою про наявність вільних робочих місць саме для інвалідів. При цьому надано пояснення стосовно того, що при складанні звіту відповідальним працівником було допущено помилку та замість 7 вакантних робочих місць було зазначено про наявність 2 вакантних посад, однак адміністративно-господарські санкції нараховувались самим же підприємством у кількості 7 осіб. В той же час, центром зайнятості жодного інваліда для працевлаштування на підприємстві направлено не було.

Позивач Дніпропетровське обласне відділення Фонду захисту інвалідів, надало до суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких просило залишити останню без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану. Зазначали, що доводи Відповідача стосовно щомісячної помилковості зазначення кількості вакантних посад інвалідів, що подавались до центру зайнятості у звітах з січня 2015 року по грудень 2015 року викликають сумніви у їх достовірності.

Позивач, який належним чином був сповіщений про місце, дату та час розгляду справи свого представника в судове засідання не направив, про причини його неявки суд не сповістив.

За таких обставин, з урахуванням думки представника відповідача, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності представника позивача.

Представник Відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2017 року у справі № 804/8007/16 та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судовому засіданні, заслухавши представника Відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на Товариство з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Україна покладено обов'язок щорічно подавати до відділення Фонду соціального захисту інвалідів відомості про зайнятість і працевлаштування інвалідів.

21.10.2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Україна подано звіт №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік, в якому зазначено про створення 23 робочих місця для інвалідів та працевлаштовано 16 інвалідів.

За звітом відповідача форми №10-ПІ у 2015 році середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за рік становила 575 осіб; штатних працівників, яким встановлена інвалідність, на підприємстві становила 16 осіб; кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні - 23 особи (а.с.5)

У рядку 6 звіту форми №10-ПІ відповідачем визначено суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих для працевлаштування інвалідів у сумі 744 240 грн.

Згідно з розрахунком суми позову наданим позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Україна не сплачено адміністративно-господарські санкції у сумі 744 240,00 грн.

Станом на день звернення до суду Відповідачем не сплачено вищезазначену суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів.

Також в матеріалах справи містяться звіти Форми № 3-ПН Інформація про попит на робочу силу за січень 2015р., лютий 2015р., березень 2015р., квітень 2015р., червень 2015р., липень 2015р., серпень 2015р., вересень 2015р., жовтень 2015р., листопад 2015р., грудень 2015р., які надавались відповідачем до Центру зайнятості в яких заявлялось про потребу на робочу силу (вакансії) в кількості дві особи: прибиральник території, підсобний робітник (а.с.21-44), копія листа з проханням розмістити оголошення в ефірі від 10.02.2015р. № 193 на імя директора ТОВ Союз про потребу в інвалідах та ефірна довідка, згідно якої в період з 05 по 10 липня 2015 року та з 05 по 10 серпня 2015 року о 19.30 годин здійснювалась трансляція оголошення Позивача (а.с.48,49).

Вважаючи, що Відповідачем не було виконано норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, Позивачем було нараховано адміністративно-господарські санкції у розмірі 744 240,00 грн., стягнення яких і було предметом судового розгляду.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб -у кількості одного робочого місця.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Згідно статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 3 ст.18-1 цього Закону Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

З наведеного вбачається, що на підприємства покладено обов'язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів та повідомлення центру зайнятості про наявність вакантних робочих місць для інвалідів.

При цьому обов'язок підприємства з створення робочих місць для інвалідів, інформування підприємством уповноважених органів щодо наявності на підприємстві робочих місць для працевлаштування осіб, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, не супроводжується обов'язком підприємства займатись пошуком інвалідів для їх працевлаштування на створених робочих місцях для працівників-інвалідів на підприємстві, а створення робочих місць і введення їх в дію має відбуватись з урахуванням стану здоров'я, здібностей і професійних навичок інвалідів, забезпечення прав яких на працевлаштування та на оплачувану роботу здійснюється, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", в редакції закону від 23.02.2006 р., шляхом безпосереднього звернення інвалідів до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

На виконання даної норми Закону Міністерством соціальної політики України видано наказ від 31.05.2013 р. №316 «Про затвердження форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання».

Так, згідно з вимогою п. 2.1 Порядку подання звітності № 3-ПН така звітність подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Аналогічне за змістом роз'яснення міститься також у листі Міністерства соціальної політики від 21.08.2013 р. № 9370/0/14-13/026 «Щодо подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

За таких обставин, істотною, на переконання суду, підставою для подання роботодавцем звітності форми №3-ПН є фактична наявність у нього попиту на робочу силу (вакансії), при цьому суд також зауважує, що обов'язку щомісячного подання роботодавцем згаданої звітності законом не встановлено.

Аналіз вищевказаних норм Закону дає підстави дійти до висновку, що на підприємства, установи, організації покладено обов'язок:

1) виділити та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів;

2) надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

3) якщо середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, сплатити відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

При цьому обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів та повідомлення про них центр зайнятості не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов'язок покладається на органи працевлаштування.

Так, відповідно до п. 1 наказу від 12.01.2015 року № 7/1 «Про створення додаткових робочих місць для працевлаштування інвалідів» для виконання нормативу створено в господарському відділі відсутні робочі місця для працевлаштування інвалідів за професіями: підсобний робітник 4 р.м., прибиральник території 3 р.м. (а.с.45).

З матеріалів справи вбачається, що Відповідачем був виконаний передбачений законом обов'язок інформування центру зайнятості шляхом подання звіту за формою № 10-ПН та щомісячного подання Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» до центру зайнятості звітів форми 3-ПН про наявність вільної вакансії для осіб, яким встановлена інвалідність, лише у кількості двох осіб, а саме «прибиральник території 1 вакансія та підсобний робітник 1 вакансія» (а.с.21-44).

З огляду на вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів зазначає, що Відповідачем виконано обовязок щодо створення робочих місць для інвалідів у кількості 7 робочих місць, що підтверджується відповідним наказом. В той же час, Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» не виконано встановленого законом обовязку щодо повідомлення державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів, а саме відбувалось надання інформації лише стосовно двох робочих місць, що в повній мірі підтверджено матеріалами справи.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що відповідальним працівником була допущена помилка та замість семи вакантних робочих місць для інвалідів останнім відображалось лише два, колегія суддів визнає безпідставними та необґрунтованими, оскільки така помилка допускалась протягом всього 2015 року та відповідальність за її допущення в повній мірі покладається на Відповідача.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2017 року у справі № 804/8007/16 у даній адміністративній справі необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст. 160, ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Україна» - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 травня 2017 року у справі № 804/8007/16 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 12 жовтня 2017 р.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова