Справа № 638/5442/17
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 р. Справа № 638/5442/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання - Ружинської К. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.04.2017р. по справі № 638/5442/17

за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

до Громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1

про примусове видворення з України,

ВСТАНОВИЛА:

Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області звернулося до суду з позовом, в якому просило видворити Громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 за межі України в примусовому порядку.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.04.2017 року адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області задоволено.

Клопотання про затримання громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року - задоволено.

Затримано громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, терміном на 6 (шість) місяців.

Примусово видворено громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, уродженець Республіки Бангладеш, постійно проживаючого: Республіка Бангладеш - за межі території України.

Громадянин Республіки Бангладеш ОСОБА_1, не погодившись з постановою суду першої інстанції , подав апеляційну скаргу , в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 17.10.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що 04.04.2017 року працівниками УСБ України в Харківській області спільно з працівниками ГУДМС України в Харківській області під час проведення цільового профілактичного заходу з виявлення іноземців та ОБГ, які нелегально перебувають на території України, за адресою АДРЕСА_1 виявлений громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

З пояснення іноземця встановлено, що він приїхав на територію України у січні 2017 року поза пунктами пропуску через Державний кордон з метою працевлаштування в Україні.

За порушення правил перебування іноземних громадян на території України громадянинНародної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 203 КУпАП (адміністративний протокол від 04.04.2017). Накладений штраф у сумі 510.00 гривень ( п'ятсот десять гривень ) не сплачено.

Також, відносно відповідача складений протокол про адміністративне правопорушення серії МХК № 117140 від 04.04.2017 року, з якого вбачається, що 04.04.2017 р. на території Новобаварського району м. Харкова було встановлено, що громадянин НР Бангладеш ОСОБА_1 проживає без документів на право проживання в Україні, чим порушив ст.ст. 1, 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Рішенням заступника начальника відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Управління у справах іноземців та ОБГ ГУ ДМС України в Харківській області від 04.04.2017 р. вирішено примусово повернути до країни походження громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1; заборонено в'їзд в Україну на 3 роки; зобов'язано його покинути територію України у термін до 05.04.2017 р.

Відповідно до вказаного рішення, громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, прибув на територію України в січні 2017 р. поза пунктами пропуску через державний кордон з метою працевлаштування в Україні.

У відповідача близьких родичів серед громадян України, постійного джерела доходів, гарантій приймаючої сторони в Україні немає, тобто підстави для подальшого перебування на території України відсутні.

До кримінальної відповідальності відповідач не притягувався, в розшуку не перебуває. За базами безпідставно виданих паспортів громадянин України та посвідок на постійне проживання в Україні не значиться.

До ГУ ДМС України в Харківській області з метою одержання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, не звертався.

В свою чергу, у зазначений в рішенні термін громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, територію України не залишив, а тому, на думку позивача, правопорушник підлягає примусовому видворенню.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що відповідач має можливість ухилятися від виїзду з території України, що свідчить про необхідність його примусового видворення за межі території України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі по тексту - Закон № 3773-VI) іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов'язані подати свої біометричні дані для їх фіксації.

Реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону (ч.1 ст.16 Закону № 3773-VI).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України "Про державний кордон України" перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Частиною 1 статті 183-7 КАС України встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з частиною 5 статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

За приписами частини 1 статті 30 Закону № 3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто, обов'язковим є попереднє прийняття компетентним органом рішення про примусове повернення.

Обов'язковість прийняття уповноваженим органом державної влади України рішення про примусове повернення має на меті, зокрема, надання особі, щодо якої таке рішення прийнято, строку та можливості добровільно залишити територію України.

Факт ухилення від виїзду після прийняття цього рішення може бути встановлено та підтверджено лише після закінчення строку, наданого іноземцю чи особі без громадянства.

Колегія суддів зазначає, що рішення про примусове повернення щодо відповідача прийняте 04.04.2017 р., а термін його виконання обмежувався до 05.04.2017 р., що є недостатнім для виконання зазначеного рішення та значно ускладнює саму можливість такого виконання.

В цей же день 04.04.2017р. працівники міграційної служби затримали відповідача, що фізично унеможливило виконання рішення, як і здійснення сплати штрафу останнім.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач не бажає повертатися до країни свого походження.

Слід звернути увагу на те, що відповідач не володіє українською мовою та перебував в умовах ізоляції без можливості отримання належної правової допомоги. Так, в матеріалах справи немає даних про те, що відповідач отримав належне роз'яснення правових наслідків невиконання рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства і мав можливість отримати правову допомогу та оскаржити дане рішення до суду.

При цьому, позивач, приймаючи рішення про примусове повернення в країну походження, не надав відповідачу реальної можливості самостійно покинути і виїхати в країну свого походження, і не надав йому реального і достатнього строку для виконання рішення позивача про примусове повернення.

Разом з тим, як зазначалось вище, підстави вважати, що останній буде ухилятися від залишення території України, відсутні.

Доказів, які б свідчили про наявність у позивача наміру перешкоджати процедурі видворення або здійснити втечу, відповідачем не надано.

За змістом положень ст.ст.9, 29 Загальної декларації прав людини та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про затримання відповідача та поміщення його до пункту тимчасового утримання іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те,що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.202 КАС України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно ч.2 ст.205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може прийняти нову постанову, якою суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.04.2017 року по справі № 638/5442/167 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.04.2017р. по справі № 638/5442/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до Громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про примусове видворення з України - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Ральченко І.М.
Судді Бершов Г.Є. Катунов В.В.
Повний текст постанови виготовлений 23.10.2017 р.