Справа № 653/2320/17
Суддя: Шарко Н. А.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 653/2320/17
Провадження № 2-а/653/70/17
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 жовтня 2017 року м. Генічеськ

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Шарко Н.А.,

секретаря Карпенко І.Д.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Генічеську адміністративну справу за позовом ОСОБА_3, який діє від імені ОСОБА_4 до Генічеського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов'язання провести нарахування поновленої пенсії,

встановив:

ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Генічеського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просив зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату пенсії ОСОБА_4 з 06 грудня 2013р. відповідно до ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» призначивши її знову на загальних підставах із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні у сумі 2368,70 грн., з врахування 33 річного стажу позивача, та в розмірі не нижчому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з врахуванням його помісячних змін, а також проведенням індексації пенсії та компенсацією втрати частини доходу, як це встановлено у справі №757/16367/14-а від 27 листопада 2014р.

Позов обґрунтовано тим, що 27 листопада 2014р. Київським апеляційним адміністративним судом винесено постанову, якою вирішено поновити ОСОБА_4 нарахування пенсії з проведенням її індексації та зі здійсненням компенсації втрати частини доходів у звязку з несвоєчасною виплатою за період з 06 грудня 2013р. по 27 листопада 2014р. Відповідач здійснив поновлення пенсії у розмірі 2,50 грн., та провів виплату до 27 листопада 2014р. Позивач вважає, що відповідач безпідставно поновив виплату пенсію у розмірі 2,50грн., оскільки пенсійний орган повинен був керуватись вимогами ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та поновити виплату пенсію шляхом її призначення знову з урахуванням показника середньої заробітної плати в Україні. Вказані обставини і стали підставою звернення до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила. Зазначила, що ними було виконано рішення суду у повному обсязі. Підстав для призначення пенсії позивачу у відповідності до вимог статті 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не має. Просила у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4, 11.01.1935 р. н , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон.

ОСОБА_4 Залізничним райсоцзабезом м. Сімферополя призначено пенсію за віком. У 1994 року ОСОБА_4 виїхав на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, у зв'язку з чим йому було припинено виплату пенсії.

27 листопада 2014р. Київським апеляційним адміністративним судом було ухвалено постанову у справі за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Сімферополя Автономної Республіки Крим, Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, третя особа Держава Україна в особі Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності та дій неправомірними та зобов'язання поновити виплату пенсії, якою постанову Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2014 року скасовано, прийнято нову, якою позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено; визнано протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України та Головного управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим щодо не поновлення, не нарахування і не виплати ОСОБА_4 пенсії; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим поновити ОСОБА_4 нарахування і виплату пенсії, з проведенням її індексації і здійсненням компенсації втрати частини доходу у зв'язку з несвоєчасною виплатою у період з 06.12.2013 року по 27.11.2014 року.

Крім того, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015р., скасовано ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року; постановлено нову ухвалу, якою заяву представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 про заміну сторони у справі правонаступником задоволено; здійснено заміну сторони у справі з управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим на управління Пенсійного фонду України у Генічеському районі Херсонської області.

19 квітня 2016р. та 09 листопада 2016р. представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 звернувся до управління Пенсійного фонду України у Генічеському районі Херсонської області із заявою, в якій просив виконати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014р.

За наслідком розгляду заяви відповідачем на адресу заявника було направлено лист від 17 січня 2017р. за №324/01-03, яким повідомлялось про те, що рішення суду виконано, та здійснено поновлення пенсії ОСОБА_4, про що надано копію розпорядження від 08 вересня 2016р. за №101.

Проте, позивач не погоджується з проведеним розрахунком поновлення пенсії, оскільки вважає, що поновлення пенсії повинно було відбутись у відповідності до положень ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», шляхом призначення знову у розмірі не менше за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, та на безстроковій основі.

Надаючи праву оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - Основи) відповідно до Конституції України визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян в Україні.

Передбачене Основним Законом України право громадян на соціальний захист (стаття 46) конкретизоване у Законі «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, а також порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Згідно із ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили є обов'язковими до виконання на всій території України.

Судом встановлено, що підставою поновлення виплати пенсії ОСОБА_4 стала постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014р., яка набрала законної сили, та заява представника позивача про прийняття судового рішення до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач приймаючи розпорядження №101 від 08 вересня 2016р. та проводячи розрахунок пенсії за період з грудня 2013 по листопад 2014р., діяв у відповідності до вимог діючого законодавства, та на виконання вимог постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2014р.

Тому, посилання представника позивача на те, що відповідач повинен був поновити виплату пенсії з грудня 2013р. та продовжити виплачувати її безстроково, суперечать вищенаведеним обставинам, є безпідставними, у звязку з чим не приймаються судом до уваги.

Щодо доводів представника позивача про необхідність встановлення способу поновлення пенсії, а саме шляхом її призначення на загальних підставах, суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною 2 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

При цьому пунктом 2.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, визначено, що поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України

У випадку поновлення виплати пенсії особі, якій не було проведено перерахунок відповідно до статті 43 Закону, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до статті 40 Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсій, призначених до 2004 року.

При поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати: 1) документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, відділ персоніфікованого обліку подає довідку із бази даних реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 1 до Положення, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3 до Положення; 2) довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу; 3) документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім'ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сім'ї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника інвалідом або учасником війни тощо).

Отже, чинним законом передбачено, що пенсія може бути призначена лише один раз, а у випадку припинення її виплати, відбувається поновлення виплати пенсії. При цьому передбачено певний порядок поновлення виплати пенсії, якого повинен дотримуватися орган ПФУ при здійсненні своїх владних повноважень. Зобовязання відповідача здійснити нарахування пенсії у певний спосіб та у певних розмірах розглядається як втручання у дискреційні повноваження субєкта владних повноважень та вирішення спору на майбутнє, що є неприпустимим згідно з чинним законодавством.

Як було встановлено судом вище, відповідач приймаючи рішення про поновлення виплати пенсії ОСОБА_4, фактично вчиняв дії щодо добровільного виконання рішення суду. У подальшому ані позивач, ані його представник із заявою до територіального органу Пенсійного фонду України про поновлення виплати пенсії не звертались, документів на підтвердження права на перерахунок пенсії не надавали, у звязку з чим рішення субєктом владних повноважень з цього питання не приймалось. Крім того, суд вважає безпідставним та помилковим посилання представника позивача на норми ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», як на підставу для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки вказана стаття регулює відносини виплати пенсії по інвалідності та відновлення працездатності, ну аж ні як щодо осіб, яким пенсійні виплати були припиненні у звязку з виїздом за кордон.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що права позивача на даний час не порушені, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 159-163,167 КАС України, суд

постановив:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3, який діє від імені ОСОБА_4 - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Генічеський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя ОСОБА_5