Справа № 825/3530/15-а
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 року Чернігів Справа № 825/3530/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Житняк Л.О.,

за участі секретаря Стасюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ ''Дельта Банк'' Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просить:

- зобов'язати Уповноважену особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства ''Дельта Банк'' Кадирова В.В. включити її до переліку вкладників АТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо позивачки як вкладника АТ "Дельта Банк", якому необхідно здійснити виплату відшкодування за вкладом згідно Договору № 001-24505-060215 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції з яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів від 06.02.2015 в сумі 165 111,61 грн за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити позивачку до загального реєстру вкладників АТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та здійснити виплату відшкодування за вкладом згідно Договору № 001-24505-060215 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції з яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів від 06.02.2015 в сумі 165 111,61 грн за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Свої вимоги мотивує тим, що її не було включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів та до Загального реєстру вкладників за договорами банківського вкладу та за договорами банківського рахунку, оскільки відповідач вважає нікчемним договір банківського вкладу від 11.02.2015 № 001-24505-110215, на підставі п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Виходячи з того, що договір банківського вкладу, укладений між позивачкою та банком є публічним договором, а в свою чергу, умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги, позивачка зазначає, що укладений між ОСОБА_1 та AT "Дельта Банк" договір вкладу є типовим продуктом банку і не містить жодних індивідуальних умов, пільг або переваг. Визнавши договір вкладу нікчемним на підставі п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Уповноважена особа Фонду Кадиров В. В. не зазначив, які саме умови даного договору надають переваги або пільги позивачці, прямо не встановлені законодавством чи внутрішніми документами банку та не вказав які це пільги і переваги і в чому вони полягають тощо. Той факт, що умови договору вкладу є типовими і не надають жодних пільг чи переваг позивачці, свідчить про відсутність правових підстав для визнання договору вкладу нікчемним на підставі п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Позивачка наполягає на тому, що оскільки визнання нікчемним договору вкладу є наслідком протиправних дій відповідача, відсутні будь-які правові підстави для не включення її до переліку вкладників, а, відтак, і до загального реєстру вкладників АТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. При цьому, через канцелярію суду надала клопотання, в якому позовні вимоги підтримала повністю, а розгляд справи просила за її відсутності.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до суду не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Поштовим зв'язком надав свої письмові пояснення, в яких у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Представник відповідача також в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи за його відсутності не заперечував, надавши через канцелярію суду свої письмові заперечення та пояснив, що кошти на рахунок позивачки надійшли безготівковим внутрішньобанківським переводом, шляхом штучного "дроблення" великого депозиту іншого клієнта банку, а саме фізичної особи - громадянина ОСОБА_3.

Зазначене свідчить, що ці операції здійснювались за рахунок внутрішньобанківських проводок та не передбачали фактичного переміщення "реальних" грошових коштів. Також, шляхом порушення вимог Постанови НБУ № 692/БТ "Про віднесення АТ "Дельта Банк" до категорії проблемних" від 30.10.2015, порушення (ігнорування) наказу Голови Ради Директорів АТ "Дельта Банк", типових умов (правил) договору банківського вкладу та укладенням додаткової угоди, працівниками банку здійснено розміщення грошей на рахунку позивачки та інших осіб шляхом "дроблення", чим створено індивідуальну перевагу третій особі перед іншими добросовісними вкладниками банку шляхом виплати на користь зазначеної особи через третіх осіб - "підставних вкладників", всієї суми вкладу за рахунок бюджетних коштів Фонду в першу чергу, що призводить до збільшення витрат Фонду без будь-яких законних на те підстав та необґрунтованого зменшення обсягу коштів Фонду.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

06.02.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів № 001-24505-060215 (а.с.9) на підставі якого, позивачці відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2.

11.02.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ "Дельта Банк" (банк) було укладено договір банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" у гривнях № 001-24505-110215 (а.с.8) та додаткову угоду № 1 (а.с.114), за умовами якого зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого у банку, або шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу банку в день укладання сторонами цього договору. Виключно для цілей цього договору сторони домовились, що умови п.5.11 Правил до відносин, що виникають на підставі до цього договору не застосовуються.

Відповідно до умов договору банком відкрито позивачці вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_3, на який згідно платіжного доручення від 11.02.2015 № 45711453 перераховано 165 000,00 грн з поточного рахунку ОСОБА_3 (а.с.10). Умовами п.1.10 даного договору також встановлено, що у разі дострокового припинення дії цього договору вклад виплачується шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів № НОМЕР_2, відкритий на ім'я вкладника в установі банку.

В подальшому, позивачка звернулась до ПАТ "Дельта Банк" із заявою про дострокове припинення дії договору вкладу № 001-24505-110215, внаслідок чого кошти зараховані на поточний рахунок № НОМЕР_2.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Правління Національного банку України від 30.10.2014 № 692/БТ (а.с.54) АТ "Дельта Банк" віднесено до категорії проблемних на строк до 180 днів та з метою стабілізації діяльності банку і відновлення його фінансового становища запроваджено перелік обмежень в його діяльності, зокрема, не допущення проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Аналогічні обмеження встановлені також наказом АТ "Дельта Банк" від 03.11.2014 № 2650 (а.с.55).

В подальшому, 02.03.2015 постановою Правління Національного банку України № 150 (а.с.56-57) АТ "Дельта Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб винесено рішення від 02.03.2015 № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" (а.с.58), в результаті чого, з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці (з 03.03.2015 по 02.06.2015) та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.04.2015 № 71 (а.с.59) внесені зміни до рішення від 02.03.2015 № 51, якими продовжено строк дії тимчасової адміністрації з 03.03.2015 по 02.09.2015.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.08.2015 № 147 "Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації на шість місяців до 02.10.2015 включно та продовжено строк повноважень Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. до 02.10.2015 (а.с.60).

Постановою Правління Національного банку України від 02.10.2015 № 664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "Дельта Банк" відкликано банківську ліценцію АТ "Дельта Банк" (а.с.61) та в свою чергу, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб винесено рішення від 02.10.2015 № 181 "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку" розпочато процедуру ліквідації АТ "Дельта Банк" з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно і призначено та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ "Дельта Банк", на цей же строк, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову В.В. (а.с.62, наказ Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015 №328 а.с.63).

Протоколом засідання Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ "Дельта Банк" від 15.09.2015 запропоновано уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" видати наказ щодо виявлення договорів банківського вкладу (депозиту), за якими кошти на вкладні рахунки були перераховані іншими фізичними особами, та які є нікчемними згідно із п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та щодо застосування наслідків такої нікчемності (а.с.37-38).

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" від 16.09.2015 № 813 "Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями" застосовано до договору банківського вкладу позивачки наслідки нікчемності, з підстав, визначених п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (а.с.40).

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" від 22.09.2015 № 836 внесено зміни до наказу від 16.09.2015 № 813, згідно з якими, до наказу від 16.09.2015 № 813 додано п.1.5 в наступній редакції:

"Не застосовувати наслідки нікчемності Договорів банківського вкладу (депозиту), що є нікчемними з підстав, визначених п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та перелік яких наведено в Додатку №5 до цього наказу, кошти на які надійшли від платників, сума залишку на рахунках яких станом на 03.03.2015 становила менше 200 000,00 грн, в частині повернення коштів платникам, які перерахували кошти на вклади за такими Договорами".

Одночасно, п.1.5.1 анульовано проводки по поверненню коштів з депозитних рахунків, відкритих відповідно до Договорів, або з поточних рахунків, на які відповідно до умов Договорів були перераховані кошти після закінчення строку дії Договорів або дострокового їх розірвання, на рахунки фізичних осіб, які здійснили перерахування коштів на вкладні рахунки, відкриті відповідно до умов Договорів, перелік яких наведено в Додатку №5 до цього наказу, згідно до реєстру операцій, наведеному в Додатку №6 до цього наказу.

Після звернення до відділення АТ "Ощадбанк" для отримання гарантованої суми відшкодування, позивачці було відмовлено у проведенні виплати такої, та повідомлено останню про відсутність її у Загальному реєстрі вкладників.

Так, листом від 23.09.2015 №8821/3232 (зі слів позивачки отриманий нею 10.10.2015) позивачку було повідомлено про нікчемність Договору банківського вкладу (депозиту) від 11.02.2015 №001-24505-110215 згідно п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

09.10.2015 позивачка звернулася до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних із заявою про надання інформації щодо невиплати їй відшкодування грошових коштів за договором від 06.02.2015 № 001-24505-060215 (а.с.12), на що банк, листами від 26.10.2015 № 05-3129738 (а.с.13) та від 23.10.2015 №05-3129745 (а.с.15) повідомив позивача про отримані ним кошти, надавши виписки по рахунку.

Вважаючи такі дії протиправними, позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так у постанові Верховного Суду України від 16.02.2016 у справі № 826/2043/15 міститься правовий висновок про те, що, виходячи із системного аналізу ч.3 ст.2 Закону України від 14.05.1992 "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.1 Закону України "Про банки і банківську діяльність", п.6 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"), та враховуючи положення ст.12 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд України дійшов висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Аналогічну правову позицію Верховний Суд України висловив у постанові від 15.06.2016 у справі № 826/20410/14.

У відповідності до абз.2 ч.1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд вважає за необхідне відступити від правових позицій, викладених у зазначених постановах Верховного Суду України, з огляду на таке.

У відповідності до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 № 2343-XII - ліквідація - припинення діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом, з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів шляхом продажу його майна.

Однак, згідно абз.2 ч.2 ст.5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дія цього Закону не поширюється на банки.

Питання неплатоспроможності та/або ліквідації банків вирішуються в порядку, визначеному законами України від 07.12.2000 № 2121 "Про банки і банківську діяльність" та "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відтак, на думку суду, застосування до спірних правовідносин Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", всупереч висновку Верховного Суду України, є помилковим.

В свою чергу, з аналізу змісту ст.ст. 1, 4, 6 Закону України від 23.02.2012 № 4452 "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вбачається, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб шляхом здійснення повноважень, делегованих державою, щодо гарантування повернення вкладнику внеску у розмірі 200 000,00 грн.

Учасниками цих правовідносин, що є предметом спору, є виключно позивач та відповідач, і саме між ними виникають відповідні права та обов'язки без залучення банку-боржника та без вирішення питання про відшкодування коштів від імені сторони правочину, на відміну від акцептованих вимог кредиторів.

Юридичний факт неплатоспроможності банку у даній категорії справ є лише підставою для виникнення правовідносин.

Таким чином, обсяг та зміст конкретних обставин цієї справи та їх нормативне регулювання дають підстави вважати, що невключення рахунку зацікавленої особи до переліку рахунків, за яким вона зможе отримати відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, а також незгода з рішенням уповноваженої особи Фонду про віднесення правочину до переліку нікчемних, підстави визнання яких встановлені законом, спричиняють публічно-правовий спір, пов'язаний зі здійсненням владних управлінських функцій, що підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

Правовідносини, які складаюся між зацікавленими особами та уповноваженою особою Фонду з приводу зазначених та подібних їм обставин, є публічними, за яких уповноважена особа на підставі регулятивного акта реалізує владні управлінські повноваження (функції), однією з яких, зокрема, і є її обов'язок прийняти рішення про визнання правочину (договору) нікчемним на підставі закону.

Відтак, суд приходить до висновку, що дана категорія справ повинна розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Як встановлено п.3 ч.1 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вкладом вважаються кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Відповідно до ч.1 ст.26 цього Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Згідно ч.3 ст.12 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: 1) визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; 2) визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; 3) визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; 3-1) призначає працівників, до повноважень яких належить проведення моніторингу стану дотримання банком вимог порядку формування та ведення баз даних про вкладників, проведення банком банківських операцій, у тому числі збір інформації та копій документів, необхідних для підготовки проекту плану врегулювання, забезпечення проведення оцінки активів банку в порядку, встановленому Фондом (у тому числі заборгованості за кредитами перед банком, наявності та вартості забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами, заборгованості за цінними паперами, що є у власності банку, вимог банку до клієнта за списаною безнадійною заборгованістю та наявності і вартості забезпечення виконання зобов'язань за такою заборгованістю тощо); 4) приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 5) затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; 6) приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов'язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; 7) встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб; 8) встановлює додаткові вимоги до порядку розкриття банками інформації для вкладників про умови надання банківських послуг із залучення вкладів. Як встановлено ч.1 ст.26 цього Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Згідно ч.1, 2, 3, 6 ст.27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до ч.3 ст.26 цього Закону.

Пунктами 2, 3 Розділу IV Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14 (далі - Положення в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення. Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях. Загальний Реєстр на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду, на електронних носіях - на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Згідно з ч.5 ст.27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

З аналізу викладених норм слідує, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає декілька етапів, а саме: складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру та його затвердження.

Як вбачається з протоколу засідання Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ "Дельта Банк" з додатком та наказу від 16.09.2015 № 813, позивачку не включено до переліку вкладників у зв'язку із визнанням нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) від 11.02.2015 № 001-24505-110215 на підставі п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За змістом п.4 ч.2 ст.37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноваженій особі, серед іншого, надано право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у ч.2 ст.38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Водночас, відповідно до ч.2 та п.1 ч.4 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (п.7 ч.3 ст.38 Закону). Отже, Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч.2 ст.38 Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач дійшов висновку про нікчемність договорів банківського вкладу, оскільки кошти на банківський вкладний (депозитний) рахунок позивачки надійшли з банківського рахунку іншої особи, та на думку відповідача, під час дії постанови Національного банку України від 30.10.2014 №692/БТ "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії проблемних" ПАТ "Дельта Банк", що свідчить про штучність та фіктивність створення правових підстав для отримання коштів, що перевищують суми гарантованого відшкодування.

Тобто, відповідач, по суті, вказує на належність внесених на рахунки позивачки коштів третій особі - ОСОБА_3, що є перевагою вказаної особи у вигляді можливості отримання відшкодування коштів за рахунок Фонду через третіх осіб, у тому числі і позивачки.

Однак, з такою позицією суд не погоджується з огляду на таке.

Вкладом у розумінні ст.2 Закону України від 07.12.2000 № 2121 "Про банки і банківську діяльність" є кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Враховуючи правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в п.50 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України", в якому ЄСПЛ зокрема зазначив, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

У розумінні ст.177 Цивільного кодексу України грошові кошти позивачки є об'єктом його майнових прав, відтак, ці права відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, практики ЄСПЛ та ст.41 Конституції України є непорушними до тих пір, доки, на думку суду, не буде досягнуто справедливого балансу між порушенням таких прав та суспільним інтересом.

В той же час, відповідачем належними та допустимими доказами не доведено існування вказаного балансу та відсутність майнових прав позивачки на кошти, що є предметом даного спору.

Позаяк, відповідачем не заперечується перебування коштів на рахунку позивачки.

Одночасно, суд враховує, що рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею, що виключає наявність обізнаності позивачки та інших осіб, які є вкладниками банку, щодо віднесення банку до категорії проблемних. При цьому, чинним законодавством України не встановлено, що дії ОСОБА_3 щодо перерахунку коштів з власного банківського рахунку на рахунок позивачки суперечить закону.

Крім цього, судом враховано ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В силу ч.1 та ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У відповідності до вимог ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Отже, для застосування санкцій, передбачених ст.228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили, що договір банківського вкладу (депозиту), укладеного між АТ "Дельта Банк" та позивачкою є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави. Крім того, в силу положень ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом. Проте, відповідного судового рішення про визнання недійсним вищевказаного договору, матеріали справи не містять.

Отже, доводи відповідача, щодо нікчемності договору банківського вкладу з мотивів перерахування коштів на рахунок позивачки іншою фізичною особою, для отримання певних переваг при виплаті гарантованої суми вкладу, не ґрунтуються на нормах законодавства. Крім того, вказані обставини не можуть бути самостійною підставою для визнання нікчемним правочину, вчиненого позивачкою, оскільки в законодавстві відсутня пряма заборона на вчинення вказаних дій. Вказана правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 02.02.2017 по справі № 826/14046/15 (№ в ЄДРСР 64564399), від 02.02.2017 по справі № 826/6966/15 (№ в ЄДРСР 64564294), від 01.02.2017 по справі № 826/1196/15 (№ в ЄДРСР 64506199) та від 01.02.2017 по справі № 826/1196/15 (№ в ЄДРСР 64506198).

При цьому, суд також враховує, що договір банківського вкладу був укладений до винесення Правлінням НБУ Постанови від 02.03.2015 № 150 "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", тобто позивачка не могла бути обізнаною на момент укладання договору про неплатоспроможність банку, а договір вкладу укладений між позивачкою та банком, за формою та змістом є стандартним, який пропонувався до укладення невизначеному колу осіб. Умовами вказаного договору не визначено застережень щодо неможливості зарахування грошових коштів, які надійшли до банку на ім'я вкладника від третьої особи. Навпаки, перерахування коштів на його рахунок від третьої особи допускається відповідно до ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та такий договір не може бути віднесено до категорії нікчемних. Банківською установою було прийнято таку операцію та проведено її, кошти перераховано до запровадження тимчасової адміністрації, а нарахування належних позивачці процентів за вказаним договором свідчить про користування банком коштами, які знаходились на рахунку позивачки до розірвання вказаного договору.

Умовами вказаного договору також не заборонено його дострокове розірвання, внаслідок чого вклад виплачується шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів на визначений в договорі рахунок позивачки, відкритий на її ім'я в установі банку.

Так, у справі "ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ" Європейський суд з прав людини зазначив наступне: "Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.

Суд звертає увагу, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Єahin і Perihan Єahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20.10.2011)".

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачці, шляхом визнання договору банківського вкладу нікчемним, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Таке порушення виявилося у тому, що ст.1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст.41 Конституції України. Але, в порушення цих норм, позивачка позбавлена права користуватися своїм майном. В даному випадку її майном є грошові кошти, які отримана банком від позивачки в користування на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернуті.

Згідно з загальними засадами права дії суб'єкта владних повноважень - це активна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. У свою чергу, бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Враховуючи, перебування грошових коштів на поточному рахунку позивачки, відкритого на виконання договору від 06.02.2015 № 001-24505-060215, які в силу положень п.3 ч.1 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ст.2 Закону України від 07.12.2000 № 2121 "Про банки і банківську діяльність" вважаються вкладом, та оскільки інших доказів наявності підстав визначених ч.3 ст.38 Закону внаслідок яких правочини позивачки з АТ "Дельта Банк" є нікчемним - суду не надано, суд дійшов висновку, що у відповідача відсутні будь-які підстави передбачені ч.4 ст.26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" для відмови у відшкодуванні позивачці коштів.

Таким чином, у відповідача наявний обов'язок щодо включення її до переліку вкладників АТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та надання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформації про ОСОБА_1, як вкладника АТ ''Дельта Банк'', якому необхідно здійснити виплату відшкодування за вкладом.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити позивачку до загального реєстру вкладників АТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та здійснити виплату відшкодування за вкладом згідно Договору № 001-24505-060215 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції з яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів від 06.02.2015 в сумі 165 111,61 грн за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, то суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З системного аналізу приписів Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 09.08.2012 № 14 вбачається, що, виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує Загальний реєстр вкладників виключно на підставі переліку вкладників, складеного та наданого Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Тобто, у зв'язку з відсутністю інформації про позивачку у складеному Кадировим В.В. переліку вкладників, дані про неї не могли бути враховані при складанні та затвердженні Загального реєстру Фондом гарантування.

Оскільки лише після вчинення цих дій здійснюється виплата коштів за рахунок фонду, суд дійшов висновку, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прав та інтересів позивачки не було порушено, адже лише за наслідками вчинення дій саме Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб можуть вчинятися дії Фондом, тобто в цій частині вимоги є передчасними, а отже не підлягають задоволенню.

В даному випадку, відповідачем не доведено правомірності своїх дій, що пов'язані з віднесенням договорів банківського вкладу позивачки до нікчемних, що в свою чергу має вплив на законні права та інтереси позивачки і стало наслідком не включення останнього до переліку вкладників, а тому суд, враховуючи положення п.6 Розділу III Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, згідно з яким, протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників, дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити певні дії належить задовольнити частково.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 41, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства ''Дельта Банк'' Кадирова Владислава Володимировича включити ОСОБА_1 (код НОМЕР_1), до переліку вкладників АТ ''Дельта Банк'', які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника АТ ''Дельта Банк'', якому необхідно здійснити виплату відшкодування за вкладом згідно договору №001-24505-060215 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів від 06.02.2015 за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича (вул. Щорса, 36-б, м.Київ, 01133) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ід. код НОМЕР_1) 487,20 грн (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп) судових витрат, відповідно до частини задоволених вимог.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.О. Житняк