Справа № 819/1314/17
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1314/17

12 жовтня 2017 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючого судді Осташа А. В. за участі секретаря судового засідання Ліщинської М.М., позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника третьої особи без заявлення самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління агропромислового розвитку ОСОБА_6 районної державної адміністрації Тернопільської області, третьої особи без заявлення самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 районної державної адміністрації Тернопільської області про скасування наказу, поновлення на роботі, відшкодування заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління агропромислового розвитку ОСОБА_6 районної державної адміністрації (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 районна державна адміністрація (далі третя особа), у якому просить суд:

- скасувати наказ Управління агропромислового розвитку ОСОБА_6 РДА Тернопільської області від 06 липня 2017 року за вих. №8-к про звільнення начальника відділу економічного розвитку управління агропромислового розвитку ОСОБА_1;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу економічного розвитку управління агропромислового розвитку ОСОБА_6 РДА;

- стягнути з Управління агропромислового розвитку ОСОБА_6 РДА на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період починаючи із 07 липня 2017 року по дату постановлення рішення суду по справі.

Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що позивач з 08.02.2010 року працювала на посаді начальника відділу економічного розвитку управління агропромислового розвитку районної державної адміністрації. 06.07.2017 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України). Позивач вважає звільнення з посади незаконним, оскільки відповідачем при звільненні ОСОБА_1 з посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України не дотримано визначеного законом порядку вивільнення працівників при скороченні штату з вчиненням відповідних дій, зокрема, не попереджено про наступне вивільнення, не запропоновано інших вакантних посад. Позивач вважає, що відповідачем порушено порядок її звільнення, а відтак позов просить задоволити.

В судовому засіданні позивач та її представник адміністративний позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнав з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову.

В судовому засіданні пояснив, що на підставі розпорядження голови ОСОБА_6 районної державної адміністрації від 10 травня 2016 року №147-од "Про упорядкування структури районної державної адміністрації", відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 12 березня 2005 року №179 "Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій" (зі змінами та доповненнями), від 18 квітня 2012 року №606 "Про затвердження рекомендаційних переліків структурних підрозділів обласної, Київської та Севастопольської міської, районної, районної в м. Києві та Севастополі державних адміністрацій" з метою удосконалення та оптимізації структури районної державної адміністрації, підвищення ефективності державного управління було припинено Управління агропромислового розвитку ОСОБА_6 районної державної адміністрації Тернопільської області, як юридичну особу публічного права шляхом його ліквідації.

Відповідно до наказу т.в.о. начальника відділу агропромислового розвитку райдержадміністрації, голови ліквідаційної комісії ОСОБА_3 від 04.05.2017 року № 1-к "Про окремі заходи у зв'язку з ліквідацією управління агропромислового розвитку" та вимог статті 43 Закону України "Про державну службу" було попереджено працівників управління про зміну істотних умов державної служби та запропоновані вакантні посади у новоствореному відділі агропромислового розвитку райдержадміністрації.

З вищенаведеним наказом ОСОБА_1 відмовилась ознайомлюватись, про що складений акт від 04 травня 2017 року та зроблений запис про відмову від проставляння підпису про ознайомлення з даним наказом.

Представник відповідача вважає, що всі дії щодо вивільнення працівника у звязку з реорганізацією структурного підрозділу та скороченням штату працівників, які передбачені КЗпП України, Управлінням агропромислового розвитку ОСОБА_6 районною державною адміністрацією дотримані. Представник відповідача просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_6 районної державної адміністрації просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Свою правову позицію виклав в усних поясненнях наданих в судовому засіданні.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити, з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2, 6 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Як передбачено п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною ж 2 статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За змістом же ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, звільнення працівника за ч.1 ст.40 КЗпП України може мати місце у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників та у разі неможливості перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Такий висновок викладений і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів".

Так, у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів"зазначено, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Роботодавець є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявні вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював (постанова Верховного Суду України від 01.04.2015р. у справі №6-40цс15).

На виконання вказаних вимог судом досліджено та встановлено наступне:

- чи мало місце у випадку з позивачем зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до положення про відділ агропромислового розвитку ОСОБА_6 районної державної адміністрації Тернопільської області, затвердженого розпорядженням голови ОСОБА_6 районної державної адміністрації від 18 квітня 2017 року № 131-од, відділ агропромислового розвитку ОСОБА_6 районної державної адміністрації Тернопільської області (далі - Відділ) утворюється головою районної державної адміністрації з урахуванням вимог Закону України «Про місцеві державні адміністрації», входить до її складу і в межах Борщівського району забезпечує виконання покладених на Відділ завдань.

Відповідно до розпорядження голови ОСОБА_6 районної державної адміністрації від 10 травня 2016 року №147-од "Про упорядкування структури районної державної адміністрації", відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 12 березня 2005 року №179 "Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій" (зі змінами та доповненнями), від 18 квітня 2012 року №606 "Про затвердження рекомендаційних переліків структурних підрозділів обласної, Київської та Севастопольської міської, районної, районної в м.Києві та Севастополі державних адміністрацій" з метою удосконалення та оптимізації структури районної державної адміністрації, підвищення ефективності державного управління було припинено Управління агропромислового розвитку ОСОБА_6 районної державної адміністрації Тернопільської області, як юридичну особу публічного права шляхом його ліквідації.

Згідно розпорядження голови ОСОБА_6 районної державної адміністрації від 12 квітня 2017 року №37-к "Про тимчасове виконання обов'язків начальника відділу агропромислового розвитку ОСОБА_6 районної державної адміністрації" на ОСОБА_3, начальника Управління, покладено тимчасове виконання обов'язків начальника відділу агропромислового розвитку райдержадміністрації з 12 квітня 2017 року та доручено провести державну реєстрацію утвореного відділу агропромислового розвитку ОСОБА_6 районної державної адміністрації.

З аналізу вищезазначених розпорядчих документів, суд приходить до висновку про те, що в даному випадку мала місце зміна в організації виробництва і праці яка виразилась в реорганізації державної установи, що призвела до скорочення чисельності працівників.

Не заслуговують на увагу твердження позивача про те, що в даному випадку відсутній юридичний факт щодо змін в організації виробництва і праці, оскільки згідно із розпорядження голови ОСОБА_6 районної державної адміністрації від 10 травня 2016 року №147-од ОСОБА_1 входила в склад ліквідаційної комісії Управління агропромислового розвитку ОСОБА_6 районної державної адміністрації, а тому безпосередньо була обізнана з проведенням змін в організації виробництва і праці (а. с. 43).

- чи мало місце додержання власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами 1-3 статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади в цій же установі, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема в ухвалі від 04.08.2010 року у справі № 6-8884св10.

Суд приходить до переконання що в даному випадку відповідачем дотримані вказані норми з огляду на наступне:

Відповідно до наказу т.в.о. начальника відділу агропромислового розвитку райдержадміністрації, голови ліквідаційної комісії ОСОБА_3 від 04.05.2017 року № 1-к "Про окремі заходи у зв'язку з ліквідацією управління агропромислового розвитку" та вимог статті 43 Закону України "Про державну службу" було попереджено працівників управління про зміну істотних умов державної служби та запропоновані вакантні посади у новоствореному відділі агропромислового розвитку райдержадміністрації.

З вищенаведеним наказом заявниця відмовилась ознайомлюватись, про що складений акт від 04 травня 2017 року та зроблений запис про відмову від проставляння підпису про ознайомлення з даним наказом.

03 липня 2017 року голова ліквідаційної комісії Управляння, т.в.о. начальника відділу агропромислового розвитку райдержадміністрації ОСОБА_3 під час наради з працівниками Управління агропромислового розвитку запропонував працівникам написати заяви на переведення на запропоновані посади згідно штатним розписом, у разі їхньої згоди, у новостворений відділ агропромислового розвитку райдержадміністрації. ОСОБА_1 була присутня на даній нараді та вкотре відмовилась від запропонованої посади головного спеціаліста-бухгалтера, про що складений акт від 03 липня 2017 року.

Крім того, начальником відділу управління персоналом апарату ОСОБА_6 районної державної адміністрації ОСОБА_7 було оголошено перелік вакантних посад в апараті і структурних підрозділах ОСОБА_6 районної державної адміністрації станом на 01.07.2017 року (а. с. 45-47).

06 липня 2017 року т.в.о. начальника відділу агропромислового розвитку райдержадміністрації ОСОБА_3 вкотре надав повідомлення ОСОБА_1 з проханням прийняти рішення до 16.00 год. 06 липня 2017 року щодо погодження на призначення на запропоновану посаду.

Також складено акт дисциплінарної комісії при райдержадміністрації від 06 липня 2017 року про чергову відмову від призначення на запропоновану вакантну посаду.

Суд критично відноситься до тверджень позивача про те, що її не повідомляли про наступне вивільнення, оскільки в матеріалах вправи містяться вищевказані акти про відмову від підпису. Також в матеріалах справи наявний табель робочого часу відповідно до якого позивач була присутня на роботі 04 травня 2017 року.

В судовому засіданні допитані в якості свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 які підтвердили присутність позивача на нарадах, що відбулись 04 травня 2017 року та 03 липня 2017 року та про відмову ОСОБА_1 від підпису про ознайомлення із наказом № 1-к, а також зазначили про те, що після оголошення ОСОБА_3 вакантних посад ОСОБА_1 постійно вчиняла скандал.

Таким чином, з урахуванням наявних у матеріалах даної адміністративної справи доказів суд прийшов до переконання про дотримання відповідачем норм трудового законодавства щодо попередження працівника за 2 місяці про можливе вивільнення.

Досліджуючи обставини у справі, суд вважає дії позивача фактично були спрямовані на зловживала своїм правом на вибір вакантної посади у звязку із реорганізацію юридичної особи. На користь цього свідчить непослідовна позиція позивача з приводу того, що з однієї сторони її ніхто не повідомляв про вакантні посади, а з другої - що посада яка була запропонована їй наказом №1-к від 4 травня 2017 року не підходила по кваліфікації.

Судом не приймаються до уваги твердження позивача та її представника з приводу того, що ОСОБА_3 не міг бути тою службовою особою яка мала би попереджати працівників відділу агропромислового розвитку райдержадміністрації про наступне вивільнення. Такі твердження є безпідставними, оскільки такими повноваженнями ОСОБА_3 буд наділений відповідними розпорядження голови РДА від 10 травня 2016 року №147-од та від 12 квітня 2017 року №37-к.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваного наказу діяв у передбачений законодавством спосіб.

Відповідно до положень, закріплених ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Суд, відповідно до статті 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з аналізу фактичних обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів, якими підтверджується неправомірність її звільнення, у звязку з чим в задоволенні адміністративного позову в цій частині слід відмовити. Як наслідок, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про зобовязання поновити ОСОБА_1 на посаді та стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу, як такі, що є похідними від позовної вимоги щодо скасування наказу про звільнення.

Відповідно до ст.94 КАС України судових витрат по справі немає.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління агропромислового розвитку ОСОБА_6 районної державної адміністрації про скасування наказу від 06 липня 2017 року №8-к "Про звільнення начальника відділу економічного розвитку управління агропромислового розвитку ОСОБА_1Й.", поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу економічного розвитку управління агропромислового розвитку ОСОБА_6 РДА, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено та підписано 17 жовтня 2017 року.

Головуючий суддя Осташ А.В.

копія вірна

Суддя Осташ А.В.