Справа № 1170/2а-4318/12
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року м. Київ К/800/41258/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (ОДПІ)

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.03.2013

та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2014

у справі № 1170/2а-4318/12 Кіровоградського окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Єлисаветградська транспортна компанія»

до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби

про визнання незаконними податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.10.2009, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2010, позов задоволено: скасовані податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Кіровограді від 29.12.2008 № /3 та № /3.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.11.2012 касаційну скаргу ДПІ задоволено частково, скасовані рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.03.2013 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Кіровограді від 29.12.2008 № /3 у частині визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем у розмірі 228750,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 114375,00 грн., а податкове повідомлення-рішення від 29.12.2008 № /3 повністю; у задоволенні інших вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2014 постанову суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову скасовано, позов у цій частині задоволено: скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Кіровограді від 29.12.2008 № /3 у частині визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем у розмірі 947458,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 573729,00 грн.; в іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

У зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання, призначене о 12 годині 20.09.2017, касаційний перегляд справи здійснено в письмовому провадженні відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фактичною підставою для донарахування позивачу сум податкових зобов`язань з податку на прибуток та податку додану вартість та для застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 28.05.2008 № 43/23-10/32967628. Згідно з цим актом позивачем порушені норми пункту 4.1, пункту 5.1, підпунктів 5.2.1, 5.2.10 пункту 5.2, підпункту 5.3.2 пункту 5.3, пункту 5.9 ст.5, підпунктів 8.1.1 та 8.1.2 пункту 8.1 ст. 8 Закону «Про оподаткування прибутку підприємств» (Закон № 334/94-ВР), у результаті чого занижено податок на прибуток за 9 місяців 2005 року на 363604,04 грн., у тому числі: за ІV квартал 2005 року; за 2006 рік на 529144,00 грн.( ІІІ та ІV квартали 2006 року); за 2007 рік на 283460,13 грн. (ІІІ та ІV квартали 2007 року).

За результатами перевірки та процедури адміністративного оскарження ОДПІ стосовно ТОВ «Єлисаветградська транспортна компанія» прийняті податкові повідомлення-рішення від 29.12.2008: № /3 - про визначення податкового зобов'язання із податку на прибуток на загальну суму 1764312,00 грн., у тому числі: 1176208,00 грн. за основним платежем та 588104,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції; № /3 - про визначення податкового зобов'язання із податку на прибуток на загальну суму 264572,00 грн., у тому числі: 264572,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Як свідчить акт перевірки, позивачем були віднесені до складу валових витрат у податковому обліку за ІV квартал 2006 року 675000,00 грн. та за ІV квартал 2007 року 240000,00 грн. як витрати на оренду транспортних засобів (автомобілі марок «Scania» та «Volvo») за договорами суборенди, укладеними з СПД ОСОБА_2 та СПД ОСОБА_3

За визначенням пункту 1.32 ст. 1 Закону № 334/94-ВР (втратив чинність з 1 квітня 2011 року, за винятком деяких положень) господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи

Згідно з пунктом 5.1 ст.5 Закону № 334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат, згідно підпункту 5.2.1 вказаної статті, включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 ст.5 цього Закону визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Суди попередніх інстанцій, встановивши у судовому процесі обставини необхідності залучення позивачем вказаних транспортних засобів у зв'язку із непридатністю 23 тролейбусів, що було встановлено за наслідками щорічного технічного обстеження ДП «Запорізька державна регіональна технічна інспекція міського електротранспорту», та необхідністю створення резерву транспортних засобів, що було погоджено із управлінням транспорту та зв'язку Кіровоградської міської ради, для виконання договірних зобов'язань щодо перевезення пасажирів, зробили обґрунтований висновок про відповідність витрат позивача на суборенду транспортних засобів у СПД ОСОБА_2 та СПД ОСОБА_3 меті господарської діяльності.

Як встановлено у судовому процесі, висновки ДПІ щодо завищення у податковому обліку за ІІ та ІV квартали 2005 року, за І та ІІ квартали 2006 року, за І, ІІ та ІІІ квартали 2007 року валових витрат, пов'язаних з поліпшенням основних фондів на суму витрат, що перевищують 10 % сукупної балансової вартості усіх груп основних фондів, а саме на: 141400,00 грн., 131700,00 грн., 21111,19 грн., 552466,00 грн., 225,35 грн., 116636,16 грн., 329966,00 грн. відповідно, а також амортизаційних відрахувань за 9 місяців 2005 року на 1185986,33 грн., за 2006 рік на 915770,88 грн., за 2007 рік на 652505,00 грн., стосуються нарахування позивачем амортизації на балансову вартість основних фондів - орендованого цілісного майнового комплексу.

У судовому процесі встановлено, що між Управлінням власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради та позивачем укладений договір оренди цілісного майнового комплексу КП «Кіровограделектротранс» від 01.12.2004 №174/47, за умовами якого цілісний майновий комплекс включається до балансу орендаря як вартість орендованого майна, а КП «Кіровограделектротранс» припиняє свою діяльність шляхом реорганізації через приєднання до позивача.

За визначенням пункту 1.18 ст. 1 Закону № 334/94-ВР лізингова (орендна) операція - господарська операція (крім операцій з фрахтування (чартеру) морських суден та інших транспортних засобів) фізичної чи юридичної особи (орендодавця), що передбачає надання основних фондів або землі у користування іншим фізичним чи юридичним особам (орендарям) за орендну плату та на визначений строк. Операції з лізингу (оренди) цілісних майнових комплексів державних підприємств регулюються відповідним законодавством.

Відповідно до пункту 5.2.10 пункту 5.2 ст. 5 Закону № 334/94-ВР до складу валових витрат включаються суми витрат, пов'язаних з поліпшенням основних фондів у межах, встановлених підпунктом 8.7.1 цього Закону, та суми перевищення балансової вартості основних фондів та нематеріальних активів над вартістю їх продажу, визначені у порядку, встановленому статтею 8 цього Закону.

Підпунктом 8.1.1 пункту 8.1 ст. 8 цього Закону під терміном "амортизація" основних фондів і нематеріальних активів слід розуміти поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених цією статтею.

Згідно з підпунктом 8.7.1 пункту 8.7 цієї статті платники податку мають право протягом звітного періоду віднести до валових витрат будь-які витрати, пов'язані з поліпшенням основних фондів, що підлягають амортизації, у тому числі витрати на поліпшення орендованих основних фондів, у сумі, що не перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів станом на початок такого звітного періоду.

Витрати, що перевищують зазначену суму, розподіляються пропорційно сумі фактично понесених платником податку витрат на поліпшення основних фондів груп 2, 3, 4 чи окремих об'єктів основних фондів групи 1 та збільшують балансову вартість основних фондів відповідних груп чи окремих об'єктів основних фондів групи 1 станом на початок розрахункового кварталу.

Відповідно до пункту 3 ст. 23 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» амортизаційні відрахування на орендовані цілісні майнові комплекси підприємств, їх структурні підрозділи, будівлі та споруди нараховує та залишає у своєму розпорядженні орендар.

Застосувавши наведені правові норми, апеляційний суд, на відміну від суду першої інстанції, зробив правильний висновок, що ДПІ не було враховано особливості амортизації вартості комунального майна, переданого в оренду, встановлені, зокрема нормами Закону України «Про оренду державного та комунального майна». З цих же підстав ДПІ при визначенні сукупної балансової вартості усіх груп основних фондів позивача неправомірно не враховано балансову вартість цілісного майнового комплексу, отриманого позивачем в оренду, внаслідок чого був зроблений помилковий висновок про завищення позивачем сум валових витрат у податковому обліку за ІІ та ІV квартали 2005 року, за І та ІІ квартали 2006 року, за І, ІІ та ІІІ квартали 2007 року на 141400,00 грн., 131700,00 грн., 21111,19 грн., 552466,00 грн., 225,35 грн.. 116636,16 грн., 329966,00 грн. відповідно як перевищення 10% межі, встановленої підпунктом 8.7.1 пункту 8.7 ст. 8 Закону № 334/94-ВР.

З огляду на неправомірність податкового повідомлення-рішення від 29.12.2008 № /3 підлягає скасуванню також і податкове повідомлення-рішення від 29.12.2008 № /3, згідно з яким до позивача застосовано додаткові штрафні (фінансові) санкції, встановлені підпунктом 17.1.6 пункту 17.6 ст. 17 Закону № 2181-ІІІ.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 224 231 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.03.2013 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписВ.П. Юрченко