Справа № 826/25854/15
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Державного підприємства «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» до Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради про визнання протиправними дій, скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

1) визнати протиправними дії Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про накладення на Державне підприємство «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини.

2) скасувати постанову Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 26 жовтня 2015 року №71-15 «Про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, будинок, що знаходиться за адресою: місто Київ, Шевченківський район, вулиця Володимирська, 45 є пам'яткою архітектури місцевого значення - «Будинок прибутковий» 1892 року, (охоронний №121-Кв, наказ Міністерства культури України від 21.10.2011 №912/0/16-11). Розташовується у Центральному історичному ареалі міста Києва (рішення Київської міської ради від 28.03.2002 №370/1804) та охороняється Законом України «Про охорону культурної спадщини».

29 вересня 2015 року головним спеціалістом відділу інспекції державного контролю об'єктів культурної спадщини та археологічного нагляду Управління збереження історичного середовища та охорони об'єктів культурної спадщини Департаменту культури ВО КМР (КМДА) здійснено огляд та фото фіксацію об'єкта культурної спадщини на вулиці Володимирській, 45 у Шевченківському районі міста Києва для подальшого аналізу і використання у роботі та встановлено наступне: «На головному фасаді пам'ятки з обох боків внутрішньобудинкового арочного проїзду розташовані скульптури «Атлантів», одна з яких, що з правового боку від проїзду, демонтована. На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано фото фіксацію. Також, скульптура, що з лівого боку від проїзду та місце демонтованої скульптури з правого боку, вкриті рекламними банерами, на яких зображені ці скульптури у повному об'ємі та з написами в нижній частині банера «Скульптури демонтовано для реставрації, яку буде здійснено за підтримки ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації. Орієнтовний термін завершення робіт - кінець жовтня 2015 року». Замовниками робіт по демонтажу скульптури та розміщенню вказаної реклами є позивач та Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування фонду Шевченківського району м. Києва». Оскільки зазначені роботи були проведені без погодженої з Департаментом науково-проектної документації та без дозволу Департаменту на виконання зазначених робіт, то це призвело до пошкодження, а також знищення зовнішніх елементів будинку. Необхідно зазначити, що вказаний будинок має пошкодження дворового фасаду, зокрема, часткове відшарування тинькування та фарби на різних частинах фасаду по всьому будинку; наявні волосяні тріщини на різних частинах фасаду; часткові ушкодження архітектурно-художнього оформлення фасаду; до лівого об'єму будинку влаштована одноповерхова прибудова, в якій розміщується Паломницький відділ Сектору духовно-просвітницьких проектів Української Православної Церкви. Отже, пам'ятка утримується в неналежному стані. Балансоутримувачем першого поверху та підвалу вказаної пам'ятки є Державне підприємство «генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв». Викладена вище інформація свідчить про порушення частини першої ст.22, частини першої ст.23, частини першої абз.1, частин другої-третьої, абз.2 частини п'ятої ст.24, абз.2 частини першої ст.26 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (а.с. 18-96).

07 жовтня 2015 року посадовою особою відповідача складено Акт №93 про вчинення правопорушення, а саме: порушення частини першої ст.22, частини першої, частини третьої та абз.2 частини п'ятої ст.24, абз.2 частини першої ст.26 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та складено припис №249/П про надання позивачем у десятиденний строк з моменту його отримання до Департаменту на розгляд у встановленому порядку науково-проектну документацію з реставрації, реабілітації, ремонту, пристосування вказаної пам'ятки (її частини) (а.с. 98-99).

26 жовтня 2015 року відповідачем, керуючись п.20 частини першої ст.6, ст.ст.44, 45 Закону України «Про охорону культурної спадщини» на підставі матеріалів про порушення позивачем законодавства про охорону культурної спадщини, винесено постанову №71-15 «Про накладання фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини» та накладено на позивача фінансові санкції за проведення незаконних робіт, що можуть завдати або завдали шкоди пам'ятці (частини першої ст.22, абз.2 частини першої ст.26 Закону) у розмірі 17000 грн; за недодержання вимог щодо захисту, збереження, утримання, використання, реставрації пам'ятки, умисне доведення їх до стану руйнації (частин першої та третьої, абз.2 частини п'ятої ст.24 Закону) у розмірі 17000 грн, всього на загальну суму 34000 грн (а.с. 45-47).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки під час розгляду справи було підтверджено порушення позивачем частини першої ст.22, частини першої, третьої, абз.2 частини п'ятої ст.24, абз.2 частини першої ст.26 Закону України «Про охорону культурної спадщини», постанова про накладання фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини від 26.10.2015 №71-15 є правомірною, тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об'єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулюються Законом України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 №1805-III (далі - Закон №1805-III).

Відповідно до частини першої ст.22 Закону №1805-III пам'ятки, їхні частини, пов'язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця.

Частина перша статті 24 Закону №1805-III закріплює, що власник або уповноважений ним орган, користувач зобов'язані утримувати пам'ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до Закону та охоронного договору.

Абзац 1 частини другої статті 24 Закону №1805-III передбачає, що використання пам'ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам'ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.

Згідно частини третьої статті 24 Закону №1805-III забороняється змінювати призначення пам'ятки, її частин та елементів, робити написи, позначки на ній, на її території та в її охоронній зоні без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Відповідно до абз.2 частини п'ятої ст.24 Закону №1805-III розміщення реклами на пам'ятках місцевого значення, в межах зон охорони цих пам'яток, історичних ареалів населених місць здійснюється на підставі дозволу, що оформлюється (видається) відповідно до Закону України «Про рекламу» за участю органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

За правилами частини першої статті 26 Закону №1805-III консервація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам'яток місцевого значення здійснюються за наявності письмового дозволу органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції, на підставі погодженої з ним науково-проектної документації.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем і Управлінням охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), правонаступником якого є відповідач згідно Положення про Департамент культури ВО КМР (КМДА) укладено охоронний договір від 30.12.2014 за №3105, у відповідності до якого позивачу передано у користування як балансоутримувачу частину пам'ятки архітектури місцевого значення - будинок житловий (охоронний №121-Кв, наказ Міністерства культури України від 21.10.2011 №912/0/16-11 за адресою: вулиця Володимирська, 45, технічна адреса приміщень: вулиця Володимирська, 45 літ. А) (а.с. 82-83).

Пунктом 5.4 вказаного охоронного договору зобов'язано позивача не робити ніяких прибудов до пам'ятки, зокрема, переробляти її як ззовні так і в середині без спеціального письмового дозволу органу охорони.

Однак, як вбачається з наданої позивачем фотофіксації з лівого боку пам'ятки здійснено прибудову.

Згідно пункту 7 вказаного охоронного договору балансоутримувач (позивач) зобов'язаний погоджувати в установленому порядку із органом охорони культурної спадщини розміщення реклами, інших написів та позначок на вказаній пам'ятці, на її території та в її охоронній зоні.

Однак, згідно наданих відповідачем фотоматеріалів вбачається, що на місці, де мала бути розміщена скульптура «Атланта», розміщено банер (а.с. 93-96).

При цьому, відомості щодо отримання дозволу на розміщення реклами позивачем чи подача ним документів на погодження для розміщення реклами, в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 12 охоронного договору визначено обов'язок позивача погоджувати з органом охорони реставраційні, ремонтні та інші роботи відповідно до науково-проектної документації, розробленої та затвердженої відповідно до вимог чинного пам'яткоохоронного законодавства.

Також, згідно пункту 13 охоронного договору з метою збереження пам'ятки та створення належних умов для її використання балансоутримувач зобов'язаний у термін 2014-2015 рік замовити ліцензійній проектній організацій, що має право проведення проектних робіт на пам'ятках проект реставрації та реабілітації вказаної частини пам'ятки, а також про взяття із іншими власниками будинку, пайової участі у виконанні робіт по художньому освітленню головного фасаду будинку згідно із погодженим із нами проектом.

Однак, позивачем при укладенні тристороннього договору від 16.07.2015 №182/15 між ним, Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» та ТОВ «Будівельна компанія «СВ Груп Україна» порушено п.13 охоронного договору, оскільки угода укладалась без погодженої Департаментом культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) науково-проектної документації для проведення здійснених на підставі неї позивачем робіт (а.с. 17-20).

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази наявності у виконавця робіт згідно тристороннього договору від 16.07.2015 №182/15 ліцензії на проведення ремонтних робіт на об'єктах культурної спадщини.

Як вбачається з додатку 1 «Дефектний акт на ремонт фасаду житлового будинку за адресою: вул. Володимирська, 45» та Локального кошторису на будівельні роботи №2-1-1, складеного в поточних цінах станом на 11.06.2015, що є невід'ємними частинами тристоронньої угоди, позивач, як один із замовників замовив виконання робіт та оплатив витрати за пунктом «Заміна скульптури Атланта» (а.с. 21).

Таким чином, за відсутності науково-проектної документації, затвердженої та погодженої в установленому законодавством порядку, позивачем порушено вимоги ст.22 №1805-III, якою заборонено здійснювати заміну рухомого та не рухомого майна пам'ятки чи її частини.

У зв'язку з відсутністю у відповідача інформації з приводу процедури проведення ремонтних робіт, матеріалів та маніпуляцій, які були здійсненні із скульптурою «Атланта» за замовленням позивача та констатовано факт порушення Закону і охоронного договору, до позивача застосовано фінансові санкції спірним рішенням.

При цьому, на виконання вимог припису від 07.10.2015 №249/п позивачем надано відповідь від 21.10.2015 №1566 без науково-проектної документації з реставрації, реабілітації, ремонту, пристосування вказаної пам'ятки (її частини) (а.с.33).

Згідно статті 30 Закону №1805-III органи охорони культурної спадщини зобов'язані заборонити будь-яку діяльність юридичних або фізичних осіб, що створює загрозу пам'ятці або порушує законодавство, державні стандарти, норми і правила у сфері охорони культурної спадщини.

Приписи органів охорони культурної спадщини є обов'язковими для виконання всіма юридичними та фізичними особами.

Отже, оскільки витребовувана приписом документація надана позивачем не була, то відповідачем видано спірну постанову від 26.10.2015 №71-15 правомірно.

У відповідності до норм Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи від 03.10.1985, підписаної у місті Гранада, ратифікованої Україною Законом України від 20.09.2006 №165-V) термін «архітектурна спадщина» включає, зокрема, визначні місця, створені спільно людиною та природою частково забудовані ділянки, які мають чітко визначені характерні і однорідні риси, характеризуються спільністю чітких територіальних ознак і мають непересічне історичне, археологічне, мистецьке, наукове, соціальне або технічне значення.

Згідно статтей 3 та 4 вказаної Конвенції для збереження архітектурної спадщини держава-учасник Конвенції зобов'язана: вживати правових заходів для охорони архітектурної спадщини; за допомогою таких заходів і діючих в кожній державі або кожному регіоні процедур, забезпечити охорону пам'яток, архітектурних ансамблів та визначних місць; запровадити відповідні контрольні і дозвільні процедури, необхідні для правової охорони об'єктів архітектурної спадщини; запобігати спотворенню, руйнуванню або знищенню об'єктів спадщини, що охороняються.

Законодавство держав-учасниць має передбачати вимоги щодо подання до відповідного компетентного органу, що стосується архітектурного ансамблю або будь-якої його частини чи визначного місця і передбачає: спорудження нових будівель, значну зміну вигляду, яка переінакшує характеристики будівель або визначних місць.

У відповідності до статті 10 Конвенції кожна Сторона зобов'язується прийняти комплексну політику збереження архітектурної спадщини, яка передбачає охорону архітектурної спадщини як одну з головних цілей планування забудови міської та сільської територій, а також забезпечує врахування цієї вимоги па всіх етапах розробки планів розвитку територій та виконання процедур видання дозволів на проведення робіт;

Статтею 9 Конвенції закріплено, що кожна Сторона зобов'язується забезпечити, щоб відповідний компетентний орган належним чином реагував на порушення законодавства про охорону архітектурної спадщини. У відповідних випадках він може зобов'язати правопорушника зруйнувати новоспоруджену будівлю, якщо вона не відповідає встановленим вимогам, або реставрувати об'єкт спадщини, що охороняється, до його первісного вигляду.

Відповідно до положень статті 13 Конвенції, з метою сприяння здійсненню такої політики кожна Сторона зобов'язується розвивати в межах своєї політичної і адміністративної системи і ефективне співробітництво на всіх рівнях між органами, що займаються питаннями збереження спадщини, культури, довкілля і загального планування.

На виконання вимог вказаної Конвенції Україна, шляхом закріплення відповідних повноважень органів охорони культурної спадщини в Законі, врегулювала питання захисту вказаних об'єктів.

За правилами частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, відповідач при винесенні постанови від 26 жовтня 2015 року №71-15 «Про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини» діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що рішення суду першої інстанцій, є законним та обгрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Згідно із частиною першою ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.