Справа № 826/11339/16
Суддя: Кузьмишина О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

11 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

Суддів: Глущенко Я.Б.,

Шелест С.Б.,

за участю секретаря судового засідання Пушенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, за участю третьої особи ОСОБА_3 про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, третя особа ОСОБА_3, в якому просить скасувати постанову в частині накладення арешту на майно, а саме, квартири АДРЕСА_1, на яке було накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №30088685 від 01.06.2012 року, видана Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи та установлено судом першої інстанції, 17.03.2008 року ОСОБА_3 уклав з акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» кредитний договір №0.

В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором укладено іпотечний договір №б/н від 17.03.2008 року, предметом якого є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1.

Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТОВ «Кей-Колект» та зареєстровано в Державному реєстрі іпотек.

Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» 12.12.2011 року відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» відповідно до договору факторингу № 2 свої права та вимоги за зобов'язаннями третьої особи по кредитному договору.

З матеріалів справи вбачається, що 01.06.2012 року постановою державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на майно третьої особи, у т.ч. на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки за іпотечним договором № б/н від 17.03.2008 року, накладено арешт.

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення спірної постанови) передбачено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення спірної постанови) державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Приписами ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення спірної постанови) встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Згідно ч.1 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Відповідно до ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Згідно ч.1ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення спірної постанови) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження (ч.2 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення спірної постанови).

Згідно 6 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення спірної постанови) арешт застосовується:

1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації;

2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника;

3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

З наведених норм вбачається право державного виконавця накладати арешт на майно боржника з метою збереження майна останнього, що підлягає наступній передачі стягувачу або реалізації.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Таким чином, іпотека виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання та спрямована на гарантування іпотекодержателю права на задоволення його вимог за рахунок визначеного сторонами майна за наявності у боржника заборгованості перед кредитором переважно перед іншими кредиторами.

З матеріалів справи вбачається, що право вимоги позивача по договору про надання споживчого кредиту від 17 березня 2008 року №0 та договору іпотеки №б/н від 17 березня 2008 року виникло на підставі договору факторингу №2 від 13.02.2012 року.

Постанова ВП №30088685 від 01.06.2012 року, яка видана Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, стягувачем зазначено ПАТ «Державний ощадний банк України», сума боргу -13198,52 грн.

В матеріалах справи відсутні докази щодо порушення прав АКІБ «Укрсиббанк», як іпотекодержателя на час винесення оскаржуваної постанови, та звернення останнього з вимогами щодо усунення таких порушень суду не надано.

Суд першої інстанції вірно вказав, що позивач не надав доказів, які б підтверджували настання заставного випадку згідно договору іпотеки та доказів звернення ним стягнення на предмет іпотеки, оскільки відсутні рішення суду та виконавчі написи нотаріуса, які є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, а також не надано доказів позасудового врегулювання, оскільки згідно договору іпотеки позасудове врегулювання здійснюється одним із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку»; отримання іпотекодержателем права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку» (п.5.1 договору іпотеки).

Крім того, суд першої інстанції вірно дослідив та встановив, що матеріалами справи не підтверджується вилучення або примусова реалізація спірного майна, а тому арешт майна в межах суми стягнення за виконавчими документами, в тому числі і зазначеного вище майна третьої особи, не порушує чи обмежує права позивача на задоволення його вимог за договором, а також не перешкоджає реалізації ТОВ «Кей-Колект» першочергового права на задоволення вимог за рахунок майна, що передано в іпотеку, перед іншими особами, які не є іпотекодержателями, за визначених умов при дотриманні встановленого законодавством порядку.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» та правомірності постанови в частині накладення арешту на майно, а саме, квартири АДРЕСА_1, на яке було накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №30088685 від 01.06.2012 року, виданої Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.195, 197, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Я.Б.Глущенко

С.Б.Шелест

Повний текст ухвали виготовлено 11.10.2017 року.

Головуючий суддя Кузьмишина О.М.

Судді: Шелест С.Б.

Глущенко Я.Б.