Справа № 806/1089/17
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Семенюк М.М.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
ПОСТАНОВА

іменем України

"12" жовтня 2017 р. Справа № 806/1089/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Мацького Є.М.

Шевчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

представників позивача: Ратушного С.М., Гансецького В.В.,

представників відповідача: Ходаківського О.О., Кузьміної К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шалений молот", Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "11" травня 2017 р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шалений молот" до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Шалений молот" звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати повністю податкові повідомлення-рішення від 14.12.2016 року № та від 14.12.2016 року №000911400, прийняті Житомирською ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області від 14.12.2016 № повністю та № 000911400 в частині збільшення суми грошових зобов'язань за податковими зобов'язаннями на 7 696,00 грн. і за штрафними санкціями на 1 924,00 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Шалений молот" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану постанову, в частині відмови в задоволенні позовних вимог, та прийняти нову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Із апеляційною скаргою звернулася і Житомирська ОДПІ та просить скасувати постанову суду, в частині задоволення позовних вимог, та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В апеляційних скаргах апелянти посилаються на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Житомирської ОДПІ не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу ТОВ "Шалений молот" слід задовольнити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Житомирською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Житомирській області (далі - Житомирська ОДПІ) було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Шалений Молот" з питань підтвердження (не підтвердження) господарських відносин з ТОВ "Металлсервіс Україна", щодо правомірності формування сум податкового кредиту з податку на додану вартість по ланцюгу постачання та податку на прибуток підприємств за період діяльності з 01.01.2014 по 29.07.2016 року, за результатами якої було складено акт № 6707/06-25-14-01/37711890 від 25.11.2016 року (а.с. 9-21), яким встановлено порушення ТОВ "Шалений Молот":

- п.138.2, пп.138.4, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України) та ст.3 та ст.4 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі Закон № 996-ХІV), п.1.,11 положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248 та п.19 положення (стандарт) бухгалтерського обліку 3 "Звіт про фінансові результати" затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 № 87 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.06.1999 за № 397/3690 в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 6 114 грн., у тому числі:

- 2014 рік на суму 6 114 грн.;

- п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 18 608 грн. у тому числі:

- липень 2014 року - 8 613 грн;

- серпень 2014 року - 9 995 грн.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки, ТОВ "Шалений Молот" подало на нього письмові заперечення (а.с. 22), на які Житомирською ОДПІ надано відповідь від 09.12.2016 року № 22794/10/06-25-1400 (а.с. 23-32), згідно якої Житомирська ОДПІ не вбачає підстав щодо перегляду результатів перевірки з питань правильності призначення ПДВ в частині фінансово-господарських з ТОВ "Металлсервіс Україна" за 2014 рік.

На підставі вказаного акту контролюючим органом були винесені податкові повідомлення - рішення від 14.12.2016 року:

- № 000911400 (а.с.37), яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 23 260 грн., з них за податковими зобов'язаннями 18 608 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 4 652 грн.;

- № (а.с. 38), яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 7 643 грн., з них за податковими зобов'язаннями на 6 114 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 1 529 грн.

Позивач в адміністративному порядку оскаржив податкові повідомлення - рішення від 14.12.2016 року № 000911400 та № до Головного управління ДФС у Житомирській області (а.с. 39)

Рішенням Головного управління ДФС у Житомирській області від 18.01.2017 року №67/6/06-30-10-01-05 про результати розгляду первинної скарги (а.с. 40-43) винесені податкові повідомлення - рішення залишені без змін.

Не погоджуючись з рішенням Головного управління ДФС у Житомирській області, позивач направив скаргу на спірні податкові повідомлення-рішення до Державної фіскальної служби України (а.с. 44), яка за результатами розгляду поданої скарги прийняла рішення від 28.03.2017 року № 6278/6/99-99-11-01-25 (а.с. 45-47) про залишення без змін податкові повідомлення - рішення від 14.12.2016 року № 000911400 та № .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (п.44.3 ст.44 ПК України).

В той же час, згідно із ст.54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію; дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган; рішенням суду, що набрало законної сили, особу визнано винною в ухиленні від сплати податків; дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом;

Згідно із п.86.10. ст.86 Податкового кодексу України, в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов'язань платника.

З огляду на викладене, контролюючий орган, зобов'язаний під час проведення перевірки враховувати та обчислювати як суму доходів так і документально підтверджену суму витрат платника податків, яка пов'язана із його господарською діяльністю.

Відповідно до п.138.2. ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп.139.9 ст.139 Податкового кодексу України не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.1 ст.198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п.198.3 ст.198 ПК України). Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п.198.4. ст.198 ПК України). Якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами. (п.198.5 ст.198 ПК України). Датою використання товарів/послуг вважається дата визнання витрат відповідно до розділу ІІІ цього Кодексу.

Згідно із п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до вимог п. 201.4 ст.201 ПК України, податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу (п.201.6 ст.201 ПК України).

Податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Із положень ч.1, 3 ст.9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відтак, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.

Беручи до уваги наведені вище норми законодавства, необхідною умовою для віднесення до податкового кредиту сплачених платником у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника. Закон не ставить у залежність необхідність попередньої сплати ПДВ до бюджету кінцевим споживачем, як умову для формування податкового кредиту. Тому аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за №128/2568 подорожній лист - первинний документ про облік вантажних автомобільних перевезень, що всебічно характеризує роботу автомобіля і водія з моменту їх виїзду з автотранспортного підприємства і до повернення на підприємство, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, залізнична накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем.

Отже, жоден з перерахованих вище документів (подорожній лист, товарно-транспортна накладна, залізнична накладна) не є документами, що засвідчують отримання будь-яким підприємством товарно-матеріальних цінностей (послуг). Це документи, які свідчать про фізичне переміщення цінностей, визначають осіб які відповідають за збереження майна під час транспортування.

Таким чином, вищевикладене свідчить, що у позивача, відповідно до законодавства України, були наявні всі підстави щодо формування витрат в податковому обліку та віднесення сум сплаченого ПДВ до податкового кредиту за операціями вказаними в акті перевірки.

Відповідно до ст.ст.46-49 Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Якщо контрагент позивача в подальшому не дотримувався у своїй діяльності законодавчих норм це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього. Зазначені обставини не є підставою для нарахування позивачу додаткових платежів у разі якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо віднесення сплачених сум до валових витрат та податкового кредиту і має всі необхідні для цього документальні підтвердження.

Податковим кодексом України визначено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку належно оформленої податкової накладної. Отже, єдиними факторами, які можуть впливати на формування податкового кредиту є наявність податкової накладної та наявність господарської операції.

Закон не ставить у залежність право платника податку на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати податку до бюджету як його контрагентами, так і іншими учасниками (контрагентами) по всьому ланцюгу товарообігу. Чинне законодавство не передбачає за покупцем обов'язку сплачувати ПДВ повторно, якщо такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, оскільки ПДВ, який включено до ціни товару, є податковим зобов'язання продавця товару і саме продавець несе обов'язок по сплаті цього податку до бюджету. Невиконання чи неналежне виконання контрагентом покупця свого обов'язку, а також наявність інших обставин, що можуть свідчити про недобросовісне ведення господарської діяльності таким контрагентом, не може створювати наслідки для самого покупця.

Доказів на підтвердження того, що позивач був обізнаний щодо неправомірної, на думку контролюючого органу, діяльності його контрагентів, прямої чи опосередкованої причетності до такої діяльності з метою отримання податкової вигоди не надано відповідачем. Відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності вчиненої між конкретними контрагентами. В разі наявності у контролюючого органу інформації щодо порушень окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватись саме до цієї особи.

Щодо податкового повідомлення рішення № від 14.12.2016 року.

Апелянт Житомирська ОДПІ стверджує, що ТОВ "Шалений Молот", в результаті допущених порушень податкового законодавства, занизило розмір податку на прибуток за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року в частині взаємовідносин з ТОВ "Металлсервіс Україна" в розмірі 6 114 грн., а саме до складу "Собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" віднесено витрати на придбання товарів, що не підтвердженні відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами.

Колегія суддів не погоджується із тим, що ТОВ "Шалений Молот" безпідставно завищило собівартість придбаних матеріалів (лист 8 ст.30ХГСА, лист 3 ст.65Г) на суму 33967 грн. виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з картки рахунку 631 за 01.01.2014 - 11.11.2016 (а.с. 76-77) 15.07.2014 року ТОВ "Шалений молот" перерахувало ТОВ "Металлсервіс Україна" за лист 8*6000*1500 30 ХГСА 21421,67 грн., а 14.08.2014 року позивач перерахував контрагенту за лист 3,0 ст 65 г 8750 грн., що разом складає 33966, 67 грн.

Крім того, позивачем надавались податкові накладні від 06.08.2014 року № 17 (а.с. 78), від 23.07.2014 № 69 (а.с. 79), 14.07.2014 року № 42 (а.с. 82), 15.07.2014 року № 45 (а.с. 83) та видаткові накладні від 15.07.2014 року № МС-0000090 (а.с. 80), від 14.08.2014 року № 172, які підтверджують факт отримання ТОВ "Шалений Молот" від ТОВ "Металлсервіс Україна" матеріалів на суму 33966, 67 грн.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем доведено та підтверджено первинними документами правомірність віднесення до витрат 33967 грн.

Також, апелянт - контролюючий орган, зазначає, що до перевірки підприємством не було надано підтверджуючих документів (товарно-транспортних накладних, вантажних декларацій та інше), які свідчать про транспортування, навантаження, розвантаження отриманого металопрокату від ТОВ "Металлсервіс Україна".

Як зазначалось вище, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

В матеріалах справи містяться подорожні листи від 15.07.2014 року № 15/07 (а.с. 81) та від 14.08.2014 року № 14/08 (а.с. 85), які відповідно до чинного законодавства містять всі необхідні реквізити.

Як показав в судовому засіданні суду першої інстанції, допитаний в якості свідка директор ТОВ "Шалений Молот" ОСОБА_8 (а.с. 126), він самостійно їздив на власному автомобілі у м.Київ на склад, який йому вказав постачальник, де і отримував товар, якій навантажувався робітниками складу, привозився ним на підприємство ТОВ "Шалений Молот", працівниками якого товар і розвантажувався.

Колегія суддів вважає, що належним чином заповнені подорожні листи (а.с. 81, 85) та видаткові накладні (а.с. 80, 84) є первинними документами, які свідчать про отримання та доставку товарів в місце призначення. Крім того, в матеріалах справи міститься опис документів, які були надані бухгалтером ТОВ "Шалений Молот" до перевірки (а.с. 68-69), та який підтверджує надання податковому органу подорожніх листів, а тому зазначеними обставинами спростовуються твердження апелянта - податкового органу про відсутність доказів про транспортування, навантаження, розвантаження отриманого металопрокату від ТОВ "Металлсервіс Україна".

Одним із доводів апелянта - податкового органу є не надання до перевірки документів, що підтверджують якість та відповідність придбаного товару.

Стосовно даного порушення колегія суддів зазначає, що Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики видано наказ від 01.02.2005 року №28 "Про затвердження Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні", який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 травня 2005 р. за №466/10746, та яким не передбачено обов'язку сертифікації металу, який в подальшому буде використаний для виготовлення металевої продукції, а тому позивач мав право, а не обов'язок щодо сертифікації придбаного товару. Документи, що підтверджують якість та відповідність придбаного товару не є підставою для нарахування та сплати податків.

Апелянт, Житомирська ОДПІ зазнає про відсутність довіреності по яким одержано придбану продукцію та Журнал реєстрації довіреностей ТОВ "Шалений Молот", що могли б засвідчити факт отримання товару.

Колегія суддів звертає увагу, що товар від ТОВ "Металлсервіс Україна" отримував особисто директор ТОВ "Шалений Молот" ОСОБА_8 по довіреностям, які вказані у видаткових накладних і які залишаються у постачальника.

На сторінці 11 акту перевірки податковий орган вказав, що у зв'язку з ненаданням договору від підприємства - постачальника не можливо встановити, як відбувалось узгодження цін на придбанні ТМЦ, як відбувалась передача ТМЦ, коли переходить право власності на придбанні ТМЦ.

Як показав в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_8, директор ТОВ "Шалений Молот", він зв'язувався з представником ТОВ "Металлсервіс Україна" через засоби телекомунікаційного та електронного зв'язку щодо купівлі металопрокату, письмовий договір не укладався.

Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.2 ст.206 Цивільного кодексу України, юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів.

Частинами 1 та 2 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Податковим органом не доведено, що позивачем при вчиненні правочину не дотримано вимог вищевикладених статей Цивільного кодексу України.

Крім того, викладене в акті перевірки твердження Житомирської ОДПІ щодо неможливості встановлення цін на придбання є безпідставним, так як до перевірки надавались податкові та видаткові накладні, з яких вбачається ціна за одиницю товару, кількість товару та найменування товару, як наслідок контролюючий орган під час перевірки мав змогу встановити загальну суму та кількість поставленого товару.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що податкове повідомлення рішення № від 14.12.2016 року не є обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення рішення № від 14.12.2016 року.

Судом встановлено, що під час перевірки, адміністративного оскарження та в ході судового розгляду справи, представники відповідача не поставили під сумнів правильність оформлення податкових накладних, які являються підставою для віднесення сум податку на додану вартість, сплаченого у ціні товару, придбаного у ТОВ "Металлсервіс Україна до податкового кредиту. Усі податкові накладні оформлені у відповідності до положень п.201.1 ст.201 ПК України.

Разом з тим судом встановлено, що позивачем було виконано усі зобов'язання, які покладено на нього Цивільним кодексом України. Дані факти не змогли спростувати представники податкового органу під час судового розгляду адміністративної справи.

Аналізуючи вищенаведені норми, суд зауважує, що ТОВ "Шалений Молот" правомірно відносило до складу податкового кредиту ПДВ по придбаному товару та проведеній оплаті ТОВ "Металлсервіс Україна".

Стосовно посилань відповідача, що згідно ухвали Солом'янського районного суду м.Києва від 01.08.2016 року № 760/6919/16-к (а.с.57-67) учасниками організованої групи під керівництвом ОСОБА_9 в період 2014-2016 років зареєстровані або перереєстровані на підставних осіб ряд підприємств, в тому числі ТОВ "Металлсервіс Україна", як наслідок накладні, податкові накладні, інші документи бухгалтерського обліку надані підприємством до перевірки, підписані не встановленими особами від імені посадової особи ТОВ "Металлсервіс Україна", суд вказує наступне.

Позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентом правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового чи норм іншого законодавства то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 17 грудня 2015 року по справі № 2а-9484/11/1470.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ухвала Солом'янського районного суду м.Києва від 01.08.2016 року № 760/6919/16-к не є підставою для позбавлення позивача права на податковий кредит по взаємовідносинам з ТОВ "Металлсервіс Україна" у разі, якщо ТОВ "Шалений Молот" виконав усі передбачені умови щодо отримання податкового кредиту та має документальні підтвердження його розміру.

Разом із тим, частково задовольняючи позовні вимоги, суд зазначив, що як вбачається з картки розрахунку 631 за 01.01.2014-11.11.2016 (а.с. 76-77), виписок з банку (а.с. 94-95, 97) 14.08.2014 року та 09.09.2014 року на рахунок ТОВ "Шалений Молот" було здійснено повернення грошових коштів від ТОВ "Металлсервіс Україна" на загальну суму 65477 грн., з яких сума ПДВ дорівнює 10913 грн., а тому податкове повідомлення - рішення № від 14.12.2016 року підлягає скасуванню в частині збільшення суми грошових зобов'язань за податковими зобов'язаннями на 7696,00 грн. і за штрафними санкціями на 1924,00 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно приписів пп.192.1.1 п.192.1 ст.192 ПК України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов"язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а). постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок;

б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого подакового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів/послуг.

Постачальник має право зменшити суму податкових зобов'язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Судом встановлено, що 13.08.2014 року позивач здійснив банківський переказ на рахунок ТОВ "Металлсервіс Україна" в сумі 21 600,00 грн., як попередня оплата за металопрокат.

На наступний день, тобто 14.08.2014 року, вказана сума була повернута в повному обсязі контрагентом на рахунок позивача як повернення грошових коштів за не відвантажений товар.

08.09.2014 року позивач здійснив банківський переказ на рахунок ТОВ "Металлсервіс Україна" в сумі 43 877,00 грн., як попередня оплата за металопрокат.

На наступний день, тобто 09.09.2014 року, контрагент повернув вказану суму в повному обсязі на рахунок позивача у зв'язку з повторним невідвантаженням товару.

Зазначені обставини підтверджуються банківськими виписками (а.с.152-155).

За датою першої події - банківськими переказами 13.08.2014 року та 08.09.2014 року контрагент зобов'язаний був виписати для позивача податкові накладні в силу приписів пп."а" п.187.1 ст.187 ПК України, проте цього не зробив.

У зв'язку з відсутністю у позивача податкових накладних від контрагента, позивач правом на податковий кредит у загальній сумі 10 913 грн. по вказаних господарських операціях з переказу коштів не скористався, що підтверджується додатком 5 та реєстрами отриманих податкових накладних до податкових декларацій з ПДВ за серпень і вересень 2014 року.

Не скористався податковим кредитом позивач і в наступних податкових періодах, а тому не зобов'язаний був зменшувати податковий кредит за господарськими операціями з повернення коштів від контрагента на банківський рахунок позивача на підставі п."б" пп.192.1.1 ст.192 ПК України.

Зазначені обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, а тому постанова суду в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення,

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шалений молот" задовольнити.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "11" травня 2017 р. скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог, прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області від 14.12.2016 № 000911400.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: Є.М. Мацький

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "12" жовтня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: Товариство з обмеженою відповідальністю "Шалений молот" вул.Корольова,б.150-А,м.Житомир,10025

3- відповідачу: Житомирська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Житомирській області м-н Перемоги,2,м.Житомир,10014

- ,