Справа № 804/489/17
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 жовтня 2017 рокусправа № 804/489/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2017 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Весташляхбуд" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 19.12.2016 №571/4.1-2/458.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані і доведені позивачем невідповідності винесеної постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 19.12.2016 №571/4.1-2/458 вимогам законодавства про працю.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем (Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області) подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на підтвердження порушення, зафіксовані в акті перевірки.

Представником позивача надано до суду апеляційної інстанції заперечення, згідно яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позову відмовити. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін. Надав пояснення аналогічні, викладеним в запереченнях проти апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.11.2016 по 25.11.2016 на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2016 по справі №201/16342/16-к провадження (1-кс/201/9772/2016) Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області проведена позапланова перевірка щодо дотримання службовими посадовими особами ТОВ "Весташляхбуд" вимог законодавства України у сфері охорони праці під час експлуатації спеціалізованої техніки та механізмів для виготовлення будівельно-дорожніх сумішей, в тому числі асфальтобетонного комплексу та додержання законодавства про працю за період з 01.01.2015 до часу проведення перевірки.

За результатами перевірки складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 28.11.2016 №571/4.1-2, в якому зафіксовані виявлені під час перевірки порушення частини першої статті 53, частини першої статті 106 КЗпП України, статті 83 КЗпП України.

На підставі акту перевірки та виявлених порушень, Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області складено припис №571/4.1-2-406 від 28.11.2016 на усунення порушень.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Кодексу законів про працю України, Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", Закону України "Про відпустки"

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю здійснюють спеціально уповноважені на те органи та інспекції, які не залежать у своїй діяльності від власника або уповноваженого ним органу.

Згідно пункту першого Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України №386/2011 від 06.04.2011, Державна інспекція України з питань праці (Держпраці України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр міністра України - Міністра соціальної політики.

Основним завданням Держпраці України є, зокрема, реалізація державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про працю (п. 3 Положення про Державну інспекцію України з питань праці).

Згідно зі ст.1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Підпунктом четвертим пункту четвертого Положення про Державну інспекцію України з питань праці встановлено, що Держпраці здійснює державний нагляд та контроль за дотриманням підприємствами, установами, організаціями, у тому числі громадськими організаціями, інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, законодавства про зайнятість та працевлаштування інвалідів у частині виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до п.7 Положення про Державну інспекцію України з питань праці передбачено, що Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Тобто, відповідач є повноважним органом, який забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю на території Дніпропетровської області.

За умовами статті 53 КЗпП України, напередодні святкових і неробочих днів (стаття 73 КЗпП) тривалість роботи працівників, крім працівників, зазначених у статті 51 цього Кодексу, скорочується на одну годину як при п'ятиденному, так і при шестиденному робочому тижні.

Частиною 1 статті 106 КЗпП України передбачено, що за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки.

Окрім того, відповідно до статті 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Статтею 24 Закону України "Про відпустки" визначено, що грошова компенсація працівникам за всі не використані ними дні щорічної відпустки виплачується лише у разі їхнього звільнення.

Обчислення середньої заробітної плати для нарахування компенсацій за невикористану відпустку провадиться згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців виплати компенсації за невикористану відпустку.

Якщо працівниками відпрацьовано менше 12 календарних місяців, то обчислення середньої заробітної плати провадиться виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто, з першого числа місяця після оформлення до першого числа місяця, в якому виплачується компенсація за невикористану відпустку.

З тексту постанови про накладення штрафу уповноваженими особами від 19.12.2016 № 571/4.1-2/458, вбачаються порушення ТОВ "Весташляхбуд" частини 1 статті 53 та частини 1 статті 106 КЗпП України, що полягало у тому, що відповідно до табелю обліку робочого часу за березень 2016 року тривалість роботи 30-ти працівників, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30 у понеділок 7 березня 2016 року напередодні святкового дня 8 березня 2016 року (Міжнародний жіночий день) складала 8 годин, що перевищує на одну годину законодавчо встановлену норму тривалості робочого часу напередодні святкових днів та порушує вимоги ч.1 ст.53 КЗпП України.

При цьому, в матеріалах справи містяться належним чином засвідчені копії табелів виходу на роботу працівників за березень 2016 року, зокрема, по співробітникам: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30 Згідно інформації, що міститься в означених табелях, всі перелічені працівники підприємства позивача 07 березня 2016 року працювали 7 годин, як того і вимагає частина перша статті 53 КЗпП України.

Крім того матеріали справи містять письмові пояснення вказаних працівників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, в яких працівники позивача підтвердили той факт, що 07 березня 2016 року їх робочий день тривав з 08 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв., обідня перерва тривала з 12 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв., тобто тривалість робочого дня 07 березня 2016 року становила 7 годин.

Таким чином, суд першої інстанції, враховуючи фактичні обставини справи та аналізуючи надані сторонами докази правомірно зазначив, що робочий день 07 березня 2016 року було скорочено позивачем на 1 годину, як того вимагає стаття 53 КЗпП України, у зв'язку з чим порушення частини першої статті 106 КЗпП України ТОВ "Весташляхбуд" не допускалося та не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.

Також, в оскарженій постанові про накладення штрафу про накладення штрафу уповноваженими особами від 19.12.2016 № 571/4.1-2/458 зазначено, що при звільненні ОСОБА_31 (період трудових відносин з 29.03.2016 по 02.09.2016) компенсація за невикористану відпустку нарахована за 10 календарних днів, а необхідно було нарахувати і виплатити за 11 календарних днів. Так, працівник працював 158к.д/355*24=10,68 днів; при звільненні ОСОБА_32 (період трудових відносин з 06.05.2016 по 22.08.2016) компенсація за невикористану відпустку нарахована за 5 календарних днів, при тому, що необхідно було нарахувати і виплатити за 7 календарних днів. Так, працівник працював 109 к.д./355*24 = 7,36 днів.

Згідно зі статтею 83 КЗпП України та статтею 24 Закону "Про відпустки", у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам з дітьми.

Загальний нормативно - правовий акт, який би визначав порядок розрахунку кількості днів невикористаної відпустки відсутній. При цьому, кількість днів невикористаної щорічної відпустки доцільно розраховувати виходячи з фактичної тривалості належної працівникові щорічної відпустки, пропорційно відпрацьованому ним часу.

У свою чергу, Мінсоцполітики у листі від 28.10.2016 №616/13/116-16 пропонує скористатися для таких розрахунків механізмом нарахування оплати за дні відпустки, закладеним у постанові КМУ від 08.02.1995 № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати".

Так, частиною 2 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати визначено, що у випадках коли працівниками відпрацьовано менше 12 календарних місяців, то обчислення середньої заробітної плати провадиться виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто, з першого числа місяця після оформлення до першого числа місяця, в якому виплачується компенсація за невикористану відпустку.

Пунктом 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати передбачено, що нарахування компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 мiсяцiв або за менший фактично відпрацьований період на вiдповiдну кiлькiсть календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових i неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються i не оплачуються.

Тобто, тривалість днів щорічної відпустки пропорційно відпрацьованому часу у спірних ситуаціях розраховується наступним чином.

24 к.д. щорічної відпустки (встановленої у позивача) необхідно поділити на 355 к.д. (кількість днів у 2016 році за відрахуванням 11 святкових та неробочих днів встановлених у 2016 році) та помножити на кількість фактично відпрацьованих днів працівників за відрахуванням святкових та неробочих днів, встановлених у 2016 році в період їх фактичної роботи у позивача.

З огляду на те, що період трудових відносин ОСОБА_31 становив з 29.03.2016 по 02.09.2016, а ОСОБА_32 - з 06.06.2016 по 22.08.2016, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач правильно розрахував дні невикористаної щорічної відпустки для виплати компенсації у розмірі відповідно 10 та 5 календарних днів, а тому жодних порушень трудового законодавства при розрахунку компенсації за невикористану відпустку не було.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно взяв до уваги, що під час проведення планової перевірки додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яка здійснювалося на підприємстві у період з 13.09.2016-23.09.2016 Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області не було виявлено порушень (акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 23.09.2016 №359/4.7-03), що містяться в акті перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 28.11.2016№571/4.1-2, хоча питання, які були предметом позапланової перевірки, здійсненої у період з 22.11.2016 по 28.11.2016, охоплювалися також раніше проведеним плановим заходом.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова