Справа № 442/727/17,2-а/442/54/17
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/4304/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Яворського І.О.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Дрогобицького обєднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 березня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицького обєднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області (далі ОУПФУ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати ОУПФУ про відмову у призначенні їй пенсії за вислугу років згідно листа-повідомлення № 4105-31 від 06.01.2017 та зобов'язати відповідача нарахувати та призначити пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції Закону України від 05.10.1995 № 358/95-ВР та Закону України від 12.07.2001 № 2663-ІІІ) з 29.12.2016, виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку обчисленого за останні 24 календарні дні місяці роботи, згідно довідки прокуратури Львівської області № 18/227.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01.03.2017 позов було задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, ОУПФУ подало апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що положення ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо права на пенсійне забезпечення за вислугою років втратили чинність з 15.07.2015 у звязку з набранням чинності Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014. З врахуванням того, що ОСОБА_1 реалізувала своє право на звернення за призначенням пенсії 29.12.2016, питання щодо наявності у неї права на пенсійне забезпечення як працівника прокуратури, має вирішуватися відповідно до чинної на даний час ст.86 цього Закону. Тому просить постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01.03.2017 скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Заява ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, визнана судом необґрунтованою, оскільки така жодним чином не підтвердила обставини, які у ній наведені.

З урахуванням наведеного, керуючись ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.12.2016 ОСОБА_1 звернулася до ОУПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Листом № 412/05-31 від 06.01.2017 ОУПФУ відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років у звязку з тим, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 від 02.03.2015, з 01.06.2015 скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, які набули право на призначення пенсії відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну роботу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужений шляхом внесення змін до законодавства, а тому вважав протиправними дії ОУПФУ щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з огляду на наступне.

Пунктом шостим статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Такими законами є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та спеціальні закони, норми яких застосовуються при призначенні пенсії окремим категоріям громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, звертаючись до відповідача з відповідною заявою, просила призначити її пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що положення ст.50-1 цього Закону щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратили чинність з 15.07.2015 у звязку з набранням чинності Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014, статтею 86 якого визначено порядок пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 реалізувала своє право на звернення за призначенням пенсії 29.12.2016, питання щодо наявності у неї права на пенсійне забезпечення, як працівника прокуратури, має вирішуватись відповідно до приписів чинної на даний момент ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення з 01.10.2016 по 30.09.2017 - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

На час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, вказана вислуга років ОСОБА_1 складала 22 років 04 місяців 01 день, в тому числі на посадах прокурорів - 20 років 00 місяців 07 днів.

Пунктом 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Як встановлено, і ця обставина є загальновідомою, до 01.06.2015 не прийнято закону, що стосувався б видів пенсійного забезпечення осіб, у тому числі спеціальних пенсій, в тому числі пенсій прокурорам.

Колегія суддів вважає, що положення п.5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII від 02.03.2015 стосуються порядку призначення пенсії прокурорам, слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Під дією норми права у часі слід розуміти поширення дії нової норми на ті правові наслідки, які хоча й випливають з юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми, проте настають після набрання чинності новою нормою.

Таким чином, застосовується норма, яка була чинною на момент здійснення відповідної дії. Більш пізня норма права скасовує дію попередньої норми, отже, стара норма права перестає діяти, оскільки замінена іншою, прийнятою пізніше, яка регулює ті самі суспільні відносини.

Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII прийнятий 14.10.2014, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII прийнятий 02.03.2015, тобто пізніше, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.

Крім цього, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» чітко визначено, що з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VII від 02.03.2015 не скасований, його положення (у частині, що стосуються спірних правовідносин) не визнані неконституційними, а до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, тому відповідно, з вказаної дати скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії після 01.06.2015, а тому ОУПФУ правомірно відмовило в призначенні її пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду відповідно до вимог ст.202 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст.41, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Дрогобицького обєднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області - задовольнити.

Постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 березня 2017 року по справі № 442/727/17 скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Дрогобицького обєднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня виготовлення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Повний текст постанови складено 13.10.2017.