Справа № 813/1158/17
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 жовтня 2017 року справа № 813/1158/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючий суддя Грень Н.М.,

секретар судового засідання Гавірко О.О.,

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача Мацепура В.С.,

представник відповідача Зданевич С.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Начальника Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Начальника Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, в якій позивач просить суд: визнати протиправним підпункт 2.1.1 підпункту 2.1 пункту 2 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (командира військової частини НОМЕР_1 ) №52-ос від 13.03.2017 року «По особовому складу» щодо надання частини щорічної відпустки за 2017 рік майору ОСОБА_1 , старшому офіцеру відділу організаційно-мобілізаційної роботи штабу, тривалістю 20 календарних днів, з 21 березня по 09 квітня 2017 року на підставі графіку відпусток.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся із рапортом про перенесення щорічної відпустки, однак йому було відмовлено та повідомлено, що надання відпусток відбудеться згідно графіку. Позивач також вважає, що відповідачем не взято до уваги права, гарантовані п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно якого учасникам бойових дій обов`язково надається така пільга як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час та протиправно відмовлено у перенесенні такої.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, долучив до матеріалів справи письмові заперечення, в яких зазначено, що згідно графіку відпусток, який був затверджений 29 листопада 2016 року перша половина щорічної відпуски позивачу буде надана в березні 2017 року, а друга - у жовтні 2017 року. Майор ОСОБА_1 лише 10 березня 2017 року звернувся з рапортом про перенесення частини щорічної відпуски на серпень 2017 року. Також, зазначає, що позивач наводить недостовірні відомості про те, що йому стало відомо про надану частину щорічної основної відпустки з 21 березня 2017 року, позаяк рапорт про перенесення відпустки ОСОБА_1 розглядався на нараді командування в присутності останнього. Крім того представник відповідача зазначив, що даний наказ є актом індивідуальної дії одноразового застосування та вичерпав свою дію фактом виконання такого. Відтак, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, заслухав пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, з`ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, а також ті, які мають значення для вирішення справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідив докази у справі та встановив наступне.

ОСОБА_1 проходить військову службу у Державній прикордонній службі з 1999 року.

З вересня 2015 року позивач проходить службу за контрактом у Львівському прикордонному загоні Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на посаді старшого офіцера відділу організаційно-мобілізаційної роботи штабу.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 10 березня 2017 року звернувся до Начальника ВОМР штабу Львівського прикордонного загону із рапортом про перенесення частини щорічної основної відпустки з березня на серпень 2017 року та внесення змін в графік відпусток, з метою оздоровлення його малолітніх дітей.

Рішенням командування прикордонного загону відмовлено ОСОБА_1 у перенесенні частини щорічної основної відпустки та повідомлено, що графік відпусток планувався відповідно до вимог п. 212 Положення про проходження громадянамиУкраїни військової служби в Держприкордонслужбі України, з урахуванням поданих керівникам структурних підрозділів рапортів та інтересів служби; перенесення відпустки з березня на інший період унеможливлюється тим, що у вказаний період, згідно графіку відпусток, спланована відпустка для трьох працівників підрозділу, а відтак, надання відпусток відбудеться згідно графіку.

У подальшому, Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 52-ос 2 від 13 березня 2017 року надано частину щорічної основної відпустки за 2017 рік майору ОСОБА_1 , старшому офіцеру відділу організаційно-мобілізаційної роботи штабу, тривалістю 20 календарних днів, з 21 березня по 09 квітня 2017 року, на підставі графіку відпусток.

В свою чергу ОСОБА_1 22.03.2017 року звернувся до начальника Західного регіонального Управління Державної прикордонної служби України із скаргою, в якій просив скасувати підпункт 2.1.1 підпункту 2.1 пункту 2 наказу начальника Львівського прикордонного загону №52-ос2 від 13.03.2017 року «По особовому складу» щодо надання частини щорічної відпуски.

За результатами розгляду вказаної скарги першим заступником начальника регіонального управління начальника штабу Західнного регіонального управління Державної прикордонної служби України повідомлено майора ОСОБА_1 , що відповідно до адресованого останньому листа начальника Львівського прикордонного загону від 23.03.2017 року №30/3525 другу частину щорічної основної відпустки буде надано позивачу у серпні 2017 року.

Не погоджуючись з вказаним наказом, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

В той же час, ч. 17 ст. 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються, зокрема, такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до пп. 186-188 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, щорічна основна відпустка надається згідно з графіком відпусток на наступний рік, що до 1 грудня затверджується командиром (начальником), який має право надавати відпустки військовослужбовцям, і доводиться під підпис до відома кожного військовослужбовця.

Щорічна основна відпустка надається військовослужбовцю з урахуванням необхідності підтримання постійної бойової готовності та проведення заходів з підготовки військових частин, часу використання відпусток у попередньому році, побажань і сімейних обставин військовослужбовця, висновку (постанови) військово-лікарської комісії.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію щорічна основна відпустка військовослужбовцям надається за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності певної категорії військовослужбовців відповідного підрозділу.

Щорічна основна відпустка переноситься на інший період або продовжується командиром військової частини зокрема в разі: захворювання військовослужбовця, на підставі довідки закладу охорони здоров`я, завіреної міським (районним) військовим комісаром, - на кількість діб хвороби військовослужбовця.

Облік відпусток, що надаються військовослужбовцям, та постійний контроль за наданням відпусток згідно із затвердженими графіками відпусток здійснюються штабами військових частин.

Накази командирів (начальників) військових частин про надання щорічних основних відпусток видаються не пізніше ніж за два тижні до встановленого графіком відпусток строку на підставі рапорту військовослужбовця, розглянутого його прямим начальником.

Згідно п. 8.8 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, під час планування щорічних чергових відпусток передбачається рівномірне їх надання військовослужбовцям протягом календарного року. Під час складання графіка відпусток повинно бути враховано надання відпусток у зручний час для: ветеранів війни та осіб, на яких поширюється Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Судом встановлено, що у даному випадку спір виник у зв`язку з незадоволенням рапорту позивача та у зв`язку з відмовою у перенесенні йому основної частини чергової відпустки у більш зручний для нього час як учаснику бойових дій.

Позивач посилається на п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та вважає, що його право (пільга) як учасника бойових дій з використання чергової щорічної відпустки у зручний для нього час, є безумовним і має бути задоволене по факту подання ним відповідного рапорту.

Однак, суд не бере до уваги таке покликання позивача та зазначає, що передбачена у п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пільга з використання відпустки у зручний час має розумітися з врахуванням інших положень законодавства щодо надання відпусток військовослужбовцям, зокрема, вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України щодо складання графіку відпусток на наступний рік та ч. 17 ст. 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: з урахуванням одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу.

Надання позивачу пільги з надання відпустки у зручний для нього час реалізовується на стадії складання та погодження відповідного графіку, коли згідно п. 8.8 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України враховуються, в тому числі, пільги згідно п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Як пояснив позивач у судовому засіданні, що він узгоджуючи з іншими військовослужбовцями відділу графік виходу у відпустку, висловив своє бажання використати чергову відпустку у зручний для нього час у липні та жовтні 2017 року.

В подальшому, 29 листопада 2016 року начальником прикордонного загону затверджено графік відпусток, відповідно до якого перша половина щорічної основної відпустки буде надана позивачу - у березні 2017 року, а друга - у жовтні 2017 року.

Як встановлено судом з матеріалів справи та не заперечувалось ані позивачем, ані відповідачем, позивач жодного разу з моменту погодження графіку відпусток та включно до 13 березня 2017 року не висловлював зауважень саме щодо термінів відпустки.

Крім того, суд не приймає до уваги покликання позивача на відсутність підпису на графіку відпусток, як на підставу його необізнаності з таким, та зазначає, що відсутність підпису позивача про ознайомлення з графіком не може бути безумовним підтвердженням його необізнаності з графіком, оскільки такий графік перебував у вільному доступі у військовій частині, а відтак, позивач у будь-який час мав можливість реалізувати своє право на ознайомлення.

Також, суд не бере до уваги покликання позивача на те, що йому стало відомо про надану частину щорічної основної відпустки з 21 березня 2017 року лише 21 березня 2017 року під час проходження служби в штабі прикордонного загону, тобто в день, коли він мав перебувати у відпустці, оскільки судом з`ясовано, що рапорт майора ОСОБА_1 про перенесення йому частини відпустки розглядався на нараді командування в присутності останнього, відповідно рішення доведено йому особисто начальником прикордонного загону.

Судом встановлено, що право позивача на отримання чергової щорічної відпустки, згідно п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у зручний для нього час реалізовано, шляхом перенесення другої частини щорічної основної відпустки з жовтня на серпень 2017 року.

Як випливає з оспорюваної частини наказу командира військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 було надано частину щорічної основної відпустки тривалістю 20 календарних днів, а саме: з 21 березня по 09 квітня 2017 року, тому на час вирішення цієї справи оспорюване рішення вичерпало свою дію фактом виконання такого, тобто позивачем використано частину щорічної відпустки.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки у даній справі оспорюється рішення, прийняте відповідачем - суб`єктом владних повноважень, то судом відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України встановлено, що такий при прийнятті оскаржуваного наказу діяв у відповідності до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, з урахуванням необхідності підтримання постійної бойової готовності та проведення заходів з підготовки військових частин.

Таким чином, базуючись на встановлених дійсних обставинах справи в їх сукупності, відповідних приписах чинного законодавства України, керуючись наведеними вище міркуваннями, суд не знаходить достатнього підтвердження доводам позивача та вважає їх необґрунтованими, а відтак, у задоволенні позову належить відмовити.

Щодо позовної вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, то суд роз`яснює, що оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним наказу, а тому в силу положень ст. 94 КАС України, така вимога задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :
1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Судовий збір стягненню не підлягає.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.
Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі, до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст постанови складено та підписано 17.10.2017 року.