Справа № 592/5973/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 р. Справа № 592/5973/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.07.2017р. по справі № 592/5973/17

за позовом ОСОБА_1

до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області

про визнання дій протиправними та дискримінаційними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі по тексту - Сумське об'єднане УПФУ, відповідач), в якому просила суд визнати протиправними та дискримінаційними дії Сумського об'єднаного УПФУ щодо припинення нарахування та виплати позивачці пенсії; зобов'язати Сумське об'єднане УПФУ поновити ОСОБА_1 нарахування і виплату пенсії, а також сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії з 01.04.2017 року.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.07.2017 року по справі № 592/5973/17 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправними та дискримінаційними дії Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо припинення нарахування та виплати пенсії та про зобов'язання Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області поновити позивачці нарахування і виплату пенсії, а також сплатити заборгованість, яка виникла з 01.04.2017 року - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.07.2017 року по справі № 592/5973/17 скасувати, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі по тексту - Закон № 1058-IV) передбачено припинення виплати лише у 2 випадках : за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду, однак, жоден з них не був підставою для припинення виплати пенсії позивачці. Цим Законом не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які мають статус внутрішньо переміщених. Відповідачем рішення про припинення виплати пенсії позивачці не виносилось, виплату пенсії припинено за відсутності такого рішення та за відсутності встановлених законодавством підстав для такого припинення, оскільки рішення Комісії по розгляду заяв громадян з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, на яке посилається відповідач, і яке фактично слугувало підставою для припинення виплати пенсії, не є таким рішенням у розумінні ч.1 ст.49 Закону № 1058-IV.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на обліку у Департаменті соціального захисту населення Сумської міської ради, як особа, яка переміщена з району проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради № від 17.04.2015 року (а.с. 9).

З часу переміщення до Сумської області ОСОБА_1 перебувала на обліку у Сумському об'єднаному УПФУ Сумської області та отримувала пенсію за віком як внутрішньо переміщена особа з Луганської області.

З 01.04.2017 року позивачці виплата пенсії була припинена.

03.05.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Сумського об'єднаного УПФУ Сумської області із запитом щодо надання відомостей про підстави припинення нарахування (виплати) пенсії (а.с. 11).

Листом від 11.05.2017 року № 10144/11-23 Сумське об'єднане УПФУ Сумської області повідомило, що рішенням Комісії по розгляду заяв громадян з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради (протокол №10 від 15.03.2017 року) позивачці з 01.04.2017 року припинено виплати всіх видів соціальних виплат як внутрішньо переміщеної особи у зв'язку зі скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідно до п.п.4 п.12 Постанови КМУ від 08.06.2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» на підставі письмової інформації Держприкордонслужби. (а.с. 12).

Не погодившись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом про визнання їх протиправними та дискримінаційними, зобов'язання Сумського об'єднаного УПФУ поновити виплату пенсії та сплатити заборгованість з виплати пенсії, що виникла з 01.04.2017 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Сумським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області не порушене право позивача на отримання пенсії, оскільки рішення про відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати приймає Комісія з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

20.10.2014р. Верховною Радою України прийнято Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" № 1706-VІІ (набрав чинності з 22.11.2014р., далі по тексту - Закон України № 1706-VІІ), відповідно до ст.1 якого внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

У відповідності до ст. 4 Закон України № 1706-VІІ факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України від 09.07.2003, № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту - Закону № 1058-IV).

За правилами, встановленими ч.1 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені в статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

У відповідності до ч.1 ст.4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються, зокрема, коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з ч.2 ст.45 Закону № 1058-IV пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України (ч.1 ст.47 Закону № 1058-IV).

Положеннями ст.49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. N 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

З огляду на вищенаведену норму права, колегія суддів вказує, що припинення виплати пенсії здійснюється або на підставі рішення органу Пенсійного фонду, або на підставі рішення суду.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ані відповідачем, ані судом рішення про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 не приймалося.

Як встановлено судом апеляційної інстанції з листа відповідача від 11.05.2017 року (а.с.12), фактично підставою для припинення виплати пенсії позивачці слугувало рішення Комісії по розгляду заяв громадян з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради (протокол № 10 від 15.03.2017 року) про припинення виплати всіх видів соціальних виплат як внутрішньо переміщеній особі у зв'язку зі скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідно до пп.4 п.12 Постанови КМУ від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі».

Разом з тим, закон не передбачає такої підстави для припинення виплати пенсії особі, як рішення Комісії по розгляду заяв громадян з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Департаменту соціального захисту населення.

Судження суду першої інстанції про те, що відповідно до чинного законодавства України органи Пенсійного фонду України проводять виплату пенсії на підставі рішення управління соціального захисту населення, не обґрунтовано посиланням на жодну норму закону, та зроблене без урахування того, що в силу ст.44, 45, 47, 49 Закону № 1058-IV призначення виплати пенсії та її припинення здійснюється виключно за рішеннями органів Пенсійного фонду.

Зазначивши, що з 14 червня 2016 року рішення про призначення (відновлення) пенсій органами Пенсійного фонду України можуть прийматися на підставі копії рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у містах Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах рад, суд першої інстанції залишив поза увагою, що у спірних відносинах жодного рішення про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 відповідачем по справі не приймалось.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що Сумським об'єднаним УПФУ Сумської області жодним чином не порушено права позивача на отримання пенсії.

При цьому, як вбачається з листа Сумського об'єднаного УПФУ від 11.05.2017 року № 10144/11-23, відповідачем не було надано позивачці копії рішення Комісії по розгляду заяв громадян з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про припинення виплати пенсії ОСОБА_1

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає недоречними доводи відповідача про те, що позивачем не оскаржене вищевказане рішення Комісії. Такі твердження не спростовують порушення відповідачем встановленої законом процедури припинення виплати пенсії та не є доказом правомірності дій відповідача у спірних відносинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач у спірних відносинах щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1, діяв на не підставі та не у спосіб, що передбачені законом.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено "Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до п.1.5 якого заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Пунктом 2.8 вказаного Порядку встановлено, що поновлення виплати раніше призначеної пенсії здійснюється за документами, що є у пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на момент призначення цього виду пенсії.

Беручи до уваги вищенаведені норми Порядку та встановлену під час судового розгляду справи безпідставність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу, з урахуванням приписів ч.2 ст.49 Закону № 1058-IV колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_1

У відповідності до ст.202 КАС України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно ч.2 ст.205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може прийняти нову постанову, якою суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.07.2017 року по справі № 592/5973/17 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.41. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.07.2017р. по справі № 592/5973/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій протиправними та дискримінаційними, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо припинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області поновити ОСОБА_1 нарахування і виплату пенсії, а також сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії з 01.04.2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Любчич Л.В. Жигилій С.П.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 17.10.2017 р.