Справа № 520/11152/16-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 520/11152/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Пучкова І.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на постанову Київського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси, в якому просила визнати протиправним рішення №2698 від 23 травня 2016 року про відмову в призначенні її пенсії за вислугу років та зобовязати зарахувати до пільгового стажу період навчання в технічному училище №1 м. Одеси з 01 вересня 1982 року по 10 липня 1984 року та період роботи в Чорноморському морському пароплавстві з 15 липня 1984 року по 07 листопада 1996 року, а також призначити та виплачувати з 12 травня 2016 року пенсію за вислугу років відповідно до п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В обґрунтування позову ОСОБА_1, з посиланням на вимоги Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про професійно-технічну освіту», «Про відпустки» зазначає, що набула право на пенсію за вислугу років як працівник плавскладу морського флоту, оскільки досягла 50 років і має спеціальний стаж не менше 10 років.

У звязку з реорганізацією органів Пенсійного фонду, в суді першої інстанції була проведена заміна відповідача УПФУ в Київському районі м. Одеси на Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (далі обєднане управління ПФУ в м. Одесі).

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2017 року позов задоволено частково.

Суд визнав неправомірним рішення УПФУ в Київському районі м. Одеси за № 2698 від 23 травня 2016 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу її років та зобовязав Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі зарахувати період її навчання в технічному училищі № 1 м. Одеси з 01 вересня 1982 року по 10 липня 1984 року, період роботи у Чорноморському морському пароплавстві з 15 липня 1984 року по 07 листопада 1996 року до стажу роботи, а також призначити з 09 серпня 2016 року пенсію за вислугу років, відповідно до п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не погоджуючись з рішенням суду, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, обєднане управління ПФУ в м. Одесі подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Оскільки відсутні клопотання від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, судом апеляційної інстанції справа розглянута в порядку письмового провадження, у відповідності до положень п.1 ч.1 ст.197 КАС України, за наявними у справі матеріалами,

Зясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга може бути частково задоволена, а рішення суду змінено з наступних підстав.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно записів трудової книжки позивач з 01 вересня 1982 року по 10 липня 1984 року навчалася у технічному училищі №1 м. Одеси за спеціальністю кухар.

Після закінчення навчання, наказом №459 від 09 липня 1984 року ОСОБА_1 була зарахована кухарем 4 розряду до Чорноморського морського пароплавства.

У Чорноморському морському пароплавстві позивач пропрацювала до 07 листопада 1996 року.

У травні 2016 року позивач звернулася до УПФУ в Київському районі м. Одеси із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівнику плавскладу морського флоту, зазначаючи, що вона досягла 50 років і має спеціальний стаж роботи не менш 10 років.

Рішенням УПФУ в Київському районі м. Одеси від 23 травня 2016 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вказаними підставами та зазначено, що спеціальний стаж позивача складає 9 років 1 місяць при загальному стажі роботи 21 рік 3 місяці.

Свій висновок про недостатність у позивача спеціального стажу пенсійний орган обґрунтував тим, що до цього стажу не входить періоди навчання у технічному училищі №1 м. Одеси з 01 вересня 1982 року по 10 липня 1984 року та період роботи в Чорноморському морському пароплавстві з 31 липня 1993 року по 30 липня 1996 року, оскільки позивач знаходилася у додатковій відпустці по догляду за дитиною та оплата праці за вищезазначений період не проводилася.

Позивач, не погоджуючись з рішенням УПФУ в Київському районі м. Одеси наголошує на тому, що вона має спеціальний стаж з урахуванням навчання у професійно технічному закладі та з урахуванням періоду знаходження у відпустці за доглядом за дитиною без збереження заробітної плати 14 років 3 місяці та 6 днів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, відповідно до ст.ст. 52, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки відповідає критеріям, зазначеним у вказаних нормах законодавства.

Відмовляючи позивачу щодо призначення пенсії саме з моменту її звернення до УПФУ в Київському районі м. Одеси, суд першої інстанції зауважив, що призначення пенсії органами Пенсійного фонду здійснюється з дати прийняття ними рішення за результатами розгляду заяви особи, яка звернулася з заявою про призначення пенсії, а не з моменту подання такої заяви.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції про те, що позивач має право на пенсію за вислугою років є законною та обґрунтованою.

Втім, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції, що строки призначення пенсії визначаються з моменту прийнятті Пенсійним фондом рішення про її призначення або відмову в призначенні.

Таких висновків суд апеляційної інстанції дійшов ураховуючи наступне.

Положеннями ст. 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають, зокрема плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз'їзних, приміського і внутріміського сполучення).

У відповідності до п.2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п. «б» ст. 13 та п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості після досягнення 50 років для жінок, які народилися по 31 березня 1965 року включно та мають загальний стаж 21 рік та спеціальний не менше 10 років.

Частиною першою статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» встановлено, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Як встановлено матеріалами справи, позивач після закінчення професійно-технічного навчального закладу на протязі пяти днів була зарахована за спеціальністю за набутою професією.

Тому, слід вважати необґрунтованими доводи апелянта про те, що чинним законодавством не передбачено зарахування до спеціального стажу періоди навчання у професійно-технічному навчальному закладі.

До того ж слід зазначити, що не відповідають вимогам Кодексу законів про працю України доводи апелянта про те, що відпустка по догляду за дитиною без збереження заробітної плати не зараховується до спеціального стажу, оскільки згідно з частиною другою статті 181 даного Закону, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення, вважаючи, що пенсія позивачу повинна бути призначена з моменту прийняття рішення УПФУ в Київському районі м. Одеси, а саме з 23 травня 2016 року, у резолютивній частині зазначив дату призначення пенсії з 09 серпня 2016 року.

Визначення судом першої інстанції дати, з якої повинна бути виплачена позивачу пенсія, є, на думку колегії суддів, помилковим з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Позаяк матеріалами справи встановлено, що позивач звернувся до УПФУ в Київському районі м. Одеси з заявою про призначення пенсії 12 травня 2016 року (а.с.9), відповідно і пенсія повинна бути йому призначена з 12 травня 2016 року.

Далі, слід зазначити про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що рішенням УПФУ в Київському районі м. Одеси про відмову позивачу в призначенні пенсії за вислугу років не зараховані лише періоди з 01 вересня 1982 року по 10 липня 1984 року та з 31 липня 1993 року по 30 липня 1996 року і необґрунтовано погодився з вимогами позивача щодо зобовязання субєкта владних повноважень включити в спеціальний стаж позивача період роботи у Чорноморському морському пароплавстві з 15 липня 1984 року по 07 листопада 1996 року.

Позивач вважає, що має спеціальний стаж для призначення пенсії за вислугу років 14 років 2 місяці 6 днів. Між тим, на думку відповідача, спеціальний стаж позивача складає 9 років 1 місяць. Різниця складає 5 років 1 місяць та 6 днів, тобто саме період навчання у професіонально технічному закладі та період додаткової відпустки без збереження заробітної плати у звязку з доглядом за дитиною. Спору щодо розміру загального стажу роботи між сторонами справи немає.

За таких обставин, у суду першої інстанції не було підстав для зобовязання обєднаного управління ПФУ в м. Одесі зараховувати до спеціального стажу позивача весь період часу її праці в Чорноморському морському пароплавстві.

Також, слід звернути увагу на те, що суд першої інстанції, зазначаючи в мотивувальній частині рішення про право позивача на призначення пенсії з 23 травня 2016 року, в резолютивній його частині, зобовязує обєднане управляння ПФУ в м. Одесі призначити її з 09 серпня 2016 року.

Одним із доводів апелянта є те, що він, на підставі п.18 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від його сплати, а тому присудження судом першої інстанції за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору, суперечить вищевказаній нормі закону.

Неможна погодитися з таким доводом апеляції, беручи до уваги наступне.

Дійсно, вказана норма Закону України «Про судовий збір» звільняє вказаного субєкта владних повноважень від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, але вона не розповсюджується на розподіл судових витрат у випадку постановлення судового рішення на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Резюмуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те що, вирішивши правильно справу по суті, суд першої інстанції помилково визначився з датою призначення пенсії, а також з періодами стажу, який необхідно зарахувати в спеціальний стаж.

Ці помилки суду першої інстанції є підставою для зміни судового рішення, позаяк відповідно до п.1 ч.1 ст.201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2017 року змінити, виклавши абзац другий та третій в наступній редакції.

Зобовязати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі зарахувати період навчання ОСОБА_1 в технічному училищі № 1 м. Одеси з 01 вересня 1982 року по 10 липня 1984 року, а також період її знаходження у додатковій відпустці за доглядом за дитиною без збереження заробітної плати в Чорноморському морському пароплавстві з 31липня 1993 року по 30 липня 1996 року.

Зобовязати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити ОСОБА_1 з 12 травня 2016 року пенсію за вислугу років, відповідно до п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова