Справа № 201/12543/17
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

провадження 2а/201/362/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем - Пухловою О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Дніпро Департаменту патрульної поліції роти № 2 батальйону № 3 лейтенанта поліції Назаренко Миколи Олексійовича і Управління патрульної поліції у місті Дніпрі Департаменту патрульної поліції НП України про визнання дій протиправними і скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 04 вересня 2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Дніпро Департаменту патрульної поліції роти № 2 батальйону № 3 лейтенанта поліції Назаренко М.О. і Управління патрульної поліції у місті Дніпрі Департаменту патрульної поліції НП України про визнання дій протиправними і скасування постанови про адміністративне правопорушення. Позивач в своєму позові посилається на те, що 31 серпня 2017 року о 16.00 інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Дніпро ДПП роти № 2 батальйону № 3 лейтенантом поліції Назаренко М.О. винесена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 122 КУпАПП (рух транспортного засобу через суцільну смугу) і накладено штраф в розмірі 255 грн. Вважає вказану постанову незаконною, оскільки хоча його автомобіль і зупинявся в тому місці, де вказано в постанові, але рухався він правильно, без порушення правил про швидкість і паркування, руху по належній смузі чи відповідно до дорожнього знаку та дорожнього руху, обгону, постанова складалася інспектором без врахування його зауважень та конкретної дорожньої обстановки, автомобіль інших учасників цієї пригоди інспектор поліції не зупиняв і не оглядав, доказів правопорушення не надано, тобто факт порушення оснований на припущенні, що є порушенням закону, протокол про адміністративне правопорушення не складався, місце розгляду правопорушення вказане не вірно. Вважає дії, вчинені вказаним інспектором протиправними і незаконними, оскаржувана постанова є протиправною, не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності належних доказів та з порушенням законодавства, тому просив її скасувати, задовольнивши позов в повному обсязі.

Відповідач інспектор патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Дніпро ДПП роти № 2 батальйону № 3 лейтенант поліції Назаренко М.О. і представник відповідача УПП позовні вимоги не визнали, надали письмові заперечення суду, вказавши, що дійсно у вказаний позивачем день і час ним дійсно було зафіксоване адміністративне правопорушення з боку водія ОСОБА_1, в передбаченому законом порядку ним було складено постанову з роз'ясненням її змісту водію, постанова вручена. Сам позивач на місці події не весь час вів себе зухвало і не вірно по відношенню до поліцейського. Оспорювана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 122 КУпАПП і накладенню штрафу в розмірі 255 грн. обґрунтована. Вважають вказану постанову законною, складена постанова вірно, всі істотні умови при її складанні дотримано і правильно відображено, є відеозапис події і порушення позивача. Вважають, що все ними зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобов'язань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували і будь-якої шкоди не завдавали. Позов вважають не доведеним і безпідставним та не можливим його задоволення. Фактично просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

З'ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позов не обгрунтованим і не підлягаючим задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В обґрунтування звернення з позовом до адміністративного суду позивач посилався на норми Кодексу адміністративного судочинства України. За приписами ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. КАС України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Згідно зі ст. З КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дії їй бездіяльності Конституцією чи іншими законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У судовому засіданні встановлено, що 31 серпня 2017 року о 16 годині 00 хвилин інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Дніпро ДПП роти № 2 батальйону № 3 лейтенантом поліції Назаренко М.О. було зафіксовано і помічено, що автомобіль «Форд Фокус», державний номер НОМЕР_1, під керуванням позивача ОСОБА_1 в цьому автомобілі під час руху в районі будинку № 1 на вулиці Бульвар Зоряний в м. Дніпрі здійснив рух через вузьку суціль ну смугу дороги, чим допустив порушення п. 34.1.1 Правил дорожнього руху України - порушено межі проїзної частини дороги, на які в'їзд заборонено. Стосовно водія цього автомобіля позивача ОСОБА_1 складено постанову про те, що він в тому місці за кермом вказаного свого автомобіля, рухаючись по тій дорозі, не виконав вимог правил дорожнього руху про заборону виїзду за межі проїзної частини дороги допустив перетин суцільної смуги, чим допустив порушення правил дорожнього руху і постановою від 31 серпня 2017 року його притягнуто до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 122 КУпАП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 255 грн., вказану постанову від 31 серпня 2017 року по справі про адміністративне правопорушення відразу в той же день було вручено позивачу як порушнику.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом. Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 6 ст. 71 КАС України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Суд вважає, що позивачем по даній справі не пропущено строк для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки позивач відразу отримав вказану оскаржувану постанову і в десятиденний термін звернувся з позовом до суду, не позбавлений права на оскарження постанови інспектора ПП.

У тексті постанови зазначено, що позивач 31 серпня 2017 року о 16 годині 00 хвилин рухався на автомобілі «Форд Фокус», державний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_1 в цьому автомобілі під час руху біля будинку № 1 на вулиці Бульвар Зоряний в м. Дніпрі здійснив рух через вузьку суціль ну смугу дороги, чим допустив порушення п. 34.1.1 Правил дорожнього руху України - порушено межі проїзної частини дороги, на які в'їзд заборонено і постановою від 31 серпня 2017 року його притягнуто до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 122 КУпАП в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 255 грн..

Для таких висновків у особи, яка винесла постанову, були підстави. При розгляді справи були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, також посадовою особою було з'ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи. Постанова інспектора патрульної служби є законною та такою, що не підлягає скасуванню.

Не може суд прийняти до уваги пояснення позивача про те, що в начебто інспектором поліції не складався протокол, не правильно вказане місце розгляду правопорушення, не взяття до уваги зауважень правопорушника та інш., оскільки вищезазначене спростовується вказаним та об'єктивно нічим не підтверджено, належних доказів про протилежне суду не надано.

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248). Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб'єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб'єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку). Статтею 268 Кодексу встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу). Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 статті 247); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249); оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо. Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення. Зміст постанови, що оскаржується, відповідає і вимогам статті 283 КУпАП.

Крім того, обставини вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, зазначені в постанові, що оскаржується, відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 порушував вимоги пункту п. 34.1.1 ПДР України і 31 серпня 2017 року о 16 годині 00 хвилин на автомобілі «Форд Фокус», державний номер НОМЕР_1, дійсно керував автомобілем в цьому автомобілі під час руху в районі будинку № 1 на вулиці Бульвар Зоряний в м. Дніпрі здійснив рух через вузьку суцільну смугу дороги, чим допустив порушення п. 34.1.1 Правил дорожнього руху України - порушено межі проїзної частини дороги, на які в'їзд заборонено.

При таких обставинах суд вважає, що дії, вчинені інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Дніпро роти № 2 батальйону № 3 молодшим лейтенантом поліції Назаренко М.О. при розгляді справи про адміністративне правопорушення, слід визнати правомірними, а постанову від 31 серпня 2017 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача за ч. 1 ст. 122 КУпАП слід вважати як винесену доказово, вона основана не на припущеннях і без порушень прав позивача, а тому її не слід скасовувати.

Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача та його представника на позові, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджуються, порушення прав позивача допущені не були.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вони не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 255, 2565, 258, 288, 289 КУпАП, ст. ст. 70, 71, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Дніпро Департаменту патрульної поліції роти № 2 батальйону № 3 лейтенанта поліції Назаренко Миколи Олексійовича і Управління патрульної поліції у місті Дніпрі Департаменту патрульної поліції НП України про визнання дій протиправними і скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 171-2 КАС України постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя -