Справа № 727/3244/17
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 727/3244/17

Головуючий у 1-й інстанції: Семенко О.В.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

12 жовтня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С.

секретар судового засідання: Бондаренко С.А.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Матюшенко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України про зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 квітня 2017 року позов задоволено. Зобов`язано Центральну військово-лікарську комісію Державної прикордонної служби України надати ОСОБА_1 висновок про обставини смерті її чоловіка ОСОБА_2 внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час проходження служби при виконанні службових обов`язків (обов`язків військової служби), необхідний для реалізації права ОСОБА_1 на призначення пенсії в разі втрати годувальника.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судовому засіданні представник відповідачів доводи апеляційної скарги підтримала та просила скасувати рішення суду першої інстанції.

Позивач під час розгляду справи заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду скасувати, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 дружина військовослужбовця ОСОБА_2 , звільненого з військової служби, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження, копією свідоцтва про смерть, витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, та посвідченням (а.с.8-11).

Позивач звернулася до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України із заявою для отримання висновку про обставини смерті її чоловіка ОСОБА_2 внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час проходження служби при виконанні службових обов`язків (обов`язків військової служби), необхідний для реалізації її права на призначення пенсії в разі втрати годувальника.

Листом №293 від 22.07.2016 відповідач відмовив у наданні такого висновку, посилаючись на те, що визначення причин смерті інваліда у разі, коли законодавством передбачено надання пільг членам сім`ї померлого покладається на міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії (а.с.13).

В подальшому, ОСОБА_1 повторно зверталася до відповідача з проханням розглянути подані нею документи, однак листом від 21.11.2016 №442 їй знову було відмовлено у розгляді поданих документів.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Положеннями ст. 70 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" від 19.11.92 № 2801-XII визначено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою.

Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань.

На виконання вищезазначеної норми Закону в Державній прикордонній службі України створені та діють військово-лікарські комісії (ВЛК) при клінічних госпіталях, а також Центральна військово-лікарська комісія Держприкордонслужби, яка є органом забезпечення Держприкордонслужби, медичною установою спеціального призначення.

Повноваження ЦВЛК ДПС України визначені Положенням про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 06 травня 2009 року № 333 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 15 серпня 2016 року № 804) (долі - Положення)

Згідно з п. 8 ст. 2 Розділу II вказаного Положення, ЦВЛК ДПС України має право:

- приймати постанови згідно з Положенням, переглядати або скасовувати постанови позаштатних ВЛК (ЛКК);

- розглядати, переглядати, затверджувати (не затверджувати), а також контролювати постанови будь-якої ВЛК (ЛКК) Держприкордонслужби;

- витребувати документи, що характеризують обставини отримання особою, оглядається, захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, а саме: документи з особових та пенсійних справ, медичні документи.

Відповідно до п.2.4 Розділу 2 Положенням у прийнятті постанов усі ВЛК та ЛКК є незалежними.

За приписами п. 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 міські, міжрайонні, районні медико-соціально експертні комісії (далі - МСЕК) визначають причини смерті інваліда або особи, ступінь втрати працездатності на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого.

Аналізуючи доводи апелянта стосовно правомірності відмови у наданні вказаного висновку позивачу, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 зверталася до відповідача з заявою для отримання висновку про обставини смерті її чоловіка ОСОБА_3 внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час проходження служби при виконанні службових обов`язків (обов`язків військової служби), з метою реалізації її права на призначення пенсії в разі втрати годувальника.

З наданих позивачем в судовому засіданні пояснень апеляційним судом встановлено, що позивач вважає, що зазначений висновок повинен надати саме відповідач, оскільки відповідні роз`яснення щодо документів, необхідних для призначення пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_1 отримала від Головного управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області (а.с. 28).

Вказаний вище лист з роз`ясненнями також був прийняті до уваги судом першої інстанції як підтвердження протиправності дій відповідача.

Однак, колегія суддів критично ставиться до зазначеної позиції суду першої інстанції, та зауважує, що положеннями пп. 5 п. 2.1. розділу II Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1) визначено, що для оформлення пенсій, можуть надаватися документи, які засвідчують особливий статус особи.

До документів, які засвідчують особливий статус особи належать, зокрема, висновок МСЕК щодо причинного зв`язку смерті особи з пораненням, контузією, каліцтвом, одержаними при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або захворюванням, пов`язаним з перебуванням на фронті, ліквідацією Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку.

Також судова колегія приймає до уваги той факт, що на підтвердження доводів апеляційної скарги представником відповідача надано лист Пенсійного фонду України, зі змісту якого вбачається, що відповідно до Порядку № 22-1 для призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника сім`ї військовослужбовця, якщо смерть настала після звільнення з військової служби, подаються свідоцтва ДРАЦС про смерть, довідка військового комісаріату про проходження військової служби із зазначенням дати призову, дати і підстав звільнення з військової служб та висновок МСЕК про те, що смерть військовослужбовця пов`язана з проходженням військової служби (а.с. 89).

За таких обставин, в ході апеляційного перегляду справи встановлено, що відмовляючи позивачу у наданні висновку щодо причинного зв`язку смерті її чоловіка з пораненням, контузією, каліцтвом, одержаними при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), відповідач діяв у спосіб, на підставах та в межах повноважень, що надані чинним законодавством України.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що зобов`язуючи Центральну військово-лікарську комісію Державної прикордонної служби України надати ОСОБА_1 висновок про обставини смерті її чоловіка ОСОБА_2 внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час проходження служби при виконанні службових обов`язків (обов`язків військової служби), суд першої інстанції зобов`язував суб`єкта владних повноважень приймати певне рішення, чим фактично втрутився у його дискреційні повноваження.

На підставі вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення у справі та допустив порушення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

За приписами ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції вирішив скасувати її, з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України задовольнити повністю.

Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України про зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 17 жовтня 2017 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Граб Л.С.