Справа № 357/5798/17
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/5798/17 Головуючий у 1-й інстанції: Кошенль Б.І.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Приходько К.М.,

за участю представника відповідача Теремцової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову відповідача, викладену у листі від 12.05.2017 № 29/Г-318 у проведенні виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням позивачу другої групи інвалідності;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Київській області прийняти рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановлення другої групи інвалідності в розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб, в сумі 320 000, 00 грн.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Київській області у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням другої групи інвалідності. Зобов'язано відповідача призначити і виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням другої групи інвалідності відповідно до Закону України «Про Національну поліцію». В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Головне управління Національної поліції в Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення невірно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відомостями трудової книжки, у період з 01.09.2005 року по 06.11.2015 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, а саме: в ГУ МВС України в Київській області.

З 07.11.2015 року ОСОБА_3 зараховано на службу в Головне управління Національної поліції в Київській області.

Згідно із наказом Головного управління Національної поліції в Київській області за №567 о/с від 26 вересня 2016 позивача було звільнено зі служби.

Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0761342 від 27.03.2017 за результатами первинного огляду ОСОБА_3 встановлено другу групу інвалідності, причиною інвалідності зазначено захворювання пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

З копії довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках вбачається, що у позивача ступінь втрати професійної працездатності у відсотках становить 80 %.

Свідоцтвом про хворобу № 338/3В від 20.06.2016, виданим Військо-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Київській області», підтверджено наявність у позивача захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Позивач звернувся до Головного управління МВС України в Київській області із заявою, в якій просив здійснити йому виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Листом від 12.05.2017 року № 29/Г-318 у виплаті допомоги позивачу було відмовлено.

Відмова мотивована тим, що до Закону України «Про Національну поліцію» не внесені зміни щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги колишнім поліцейським, причиною інвалідності яких стало захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 20).

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_3 встановлено ІІ групу інвалідності з 27.03.2017, тому він має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 р. № 4, згідно з яким заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

Перевіряючи законність та обґрунтованість такого висновку суду, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання зазначеної статті постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850).

З 07.11.2015 набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VІІІ).

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію» (Відомості Верховної Ради УРСР, 1991 р., № 4, ст. 20 із наступними змінами).

Пунктом 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги, розміри та підстави, за яких призначення та виплата допомоги не здійснюється, визначено статтями 97-101 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до пп. б п. 3 ч.1 ст. 97 цього Закону в редакції на час звернення позивача до відповідача із заявою про виплату розмір одноразової грошової допомоги поліцейським, в разі встановлення інвалідності II групи становив 200 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Згідно з ч. 2 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97 - 101 Закону України «Про Національну поліцію», наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок № 4), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Відповідно до пп. 4 п. 5 р. І Порядку 4 ОГД призначається у разі встановлення інвалідності поліцейського, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ - обставина, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Згідно з п. 1 р. ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання ОГД у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 3 Розділу ІІІ Порядку № 4 визначено, що заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

Відповідно до пункту 5 розділу III Порядку №4 для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу:

1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності;

2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії, які звіряються з оригіналом документа: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

Пунктом 1 Розділу IV Порядку № 4 передбачено, що фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2. Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський.

Керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у п'ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати ОГД, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови (п.2 Розділу IV Порядку № 4).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач, як колишній поліцейський, інвалідність якого пов'язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ, має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату (на дату звернення із заявою про виплату) відповідно до Порядку № 4.

Посилання відповідача як на підставу для відмови на ту обставину, що порядок виплати є неврегулюваним є безпідставним, оскільки спірні правовідносини врегульовано Порядком № 4. Пунктом 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Разом з тим, заява позивача щодо вирішення питання про надання йому одноразової грошової допомоги по суті не розглядалась, фінансовим підрозділом відповідний висновок не готувався, рішення з питання призначення позивачу одноразової грошової допомоги уповноваженим на те органом не приймалося.

Оскільки, відповідного рішення відповідач по суті заяви не приймав, колегія суддів приходить до висновку, що заяву позивача щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності у встановлений законодавством порядок та строки не розглянуто, відтак, при розгляді цієї заяви відповідачем допущена протиправна бездіяльність, яка призвела до порушення прав позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом вказаної правової норми вбачається, що адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Завдання правосуддя полягає в гарантуванні дотримання вимог права та контролю за легітимністю прийняття рішень.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, наділений дискреційними повноваженнями, тобто повноваженнями з певним ступенем свободи адміністративного органу при прийнятті рішення, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. А суди не мають право втручатися в дискреційні функції органів владних повноважень.

Суд може прийняти рішення про зобов'язання органу владних повноважень прийняти певне рішення, в разі, якщо можливість прийняття єдиного альтернативного рішення виключена судом.

Суд першої інстанції, зобов'язуючи відповідача вчинити певні дії, не звернув увагу, що заява позивача по суті не розглядалася.

Відповідно до частини першої статті 162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Частиною третьою статті 162 КАС України надано адміністративному суду повноваження на прийняття іншої постанови, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Колегія суддів, враховуючи відсутність рішення відповідача по поданій позивачем заяві, вважає, що порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом зобов'язання відповідача розглянути заяву позивача щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до вимог законодавства та з урахуванням висновків суду.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно пп. 1. 3. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним в частині так, як прийняте з порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, оскаржувану постанову належить скасувати в частині та прийняти нове рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2017 року скасувати в частині про зобов'язання Головного управління Національної поліції в Київській області призначити і виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до Закону України «Про Національну поліцію».

Прийняти в цій частині нову постанову.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Київській області повторно розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 як інваліду ІІ групи, захворювання якого пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, та прийняти відповідне рішення за його заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності.

В іншій частині постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

Постанову в повному обсязі виготовлено 12.10.2017

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Грибан І.О.

Губська О.А.