Справа № 826/28231/15
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Желтобрюх І.Л. та Коротких А.Ю.,

за участю секретаря - Качак Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, за участю третіх осіб - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому з урахуванням уточнень просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. (далі - Уповноважена особа), яке оформлене наказом від 16 вересня 2015 року № 813 в частині про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у євро від 16 лютого 2015 року № 012-29518-160215, що укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, та застосування до нього наслідків нікчемності правочину (договору);

- зобов'язати Уповноважену особу включити до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відомості про ОСОБА_3 за договором від 16 лютого 2015 року № 012-29518-160215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у євро, що укладений між ним та ПАТ «Дельта Банк», та подати до Фонду додаткову інформацію про ОСОБА_3 як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором від 16 лютого 2015 року № 012-29518-160215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у євро за рахунок Фонду.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року вказаний адміністративний позов був задоволений.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема апелянт вказує на те, що договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у євро від 16 лютого 2015 року № 012-29518-160215 є нікчемним.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, про причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за їх відсутності.

Згідно зі ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Уповноваженої особи залишити без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем був укладений договір банківського вкладу, а тому він набув статусу вкладника та має право на відшкодування гарантованої суми депозиту згідно Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Суд встановив, що 16 лютого 2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір № 012-29518-160215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США (далі - договір № 012-29518-160215 від 16 лютого 2015 року). Згідно умов вказаного договору банк приймає від вкладника грошові кошти у сумі 7880 євро на строк до 18 березня 2015 року за процентною ставкою 4,5 відсотків річних.

Фактичне зарахування коштів на вкладний (депозитний) рахунок ОСОБА_3 платіжним дорученням в іноземній валюті від 16 лютого 2015 року № 45930668.

Постановою Правління Національного банку України № 150 від 02 березня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» був віднесений до категорії неплатоспроможних. У зв'язку з цим Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 51 від 02 березня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ТОВ «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України № 664 від 02 жовтня 2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 181 від 02 жовтня 2015 року «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Зазначеним рішенням призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову В.В. на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.

У відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут та надалі вказаний Законом зазначається у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Згідно ч. 1 ст. 27 вказаного Закону Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

ОСОБА_3 не був включений до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Натомість позивачу було направлене повідомлення про те, що договір № 012-29518-160215 від 16 лютого 2015 року є нікчемним згідно п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 2 ст. 38 вказаного Закону протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Положеннями ч. 10 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що усі або частина повноважень Фонду, визначених цією статтею, можуть бути делеговані Фондом уповноваженій особі Фонду.

Як раніше зазначалося, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 181 від 02 жовтня 2015 року Уповноваженій особі були делеговані повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, передбачені, зокрема, ст. 38 вказаного Закону.

Підстави, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, визначені у ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до протоколу засідання Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк» від 15 вересня 2015 року виявлені правочини (договори) за вкладами, що є нікчемними відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». До нікчемних договорів був віднесений також договір № 012-29518-160215 від 16 лютого 2015 року.

Як раніше зазначалося, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Таким чином, передумовою для включення ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами є наявність чинного договору банківського вкладу (депозиту). Не включивши ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, Уповноважена особа фактично застосувала наслідки нікчемності правочину.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», встановивши обставини, передбачені ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», має право не включити фізичну особу до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами посилаючись на нікчемність договору банківського вкладу. Натомість, вкладник, договір із яким Уповноважена особа вважає нікчемним, може захистити свої права, які випливають із договору банківського вкладу, шляхом пред'явлення позову про визнання протиправними дій Уповноваженої особи, вчинених у зв'язку з визнанням відповідного договору нікчемним.

У такому випадку висновок про визнання судом нікчемності правочину є правовою оцінкою, яка має бути викладена у мотивувальній частині судового рішення.

Такий же підхід до вирішення адміністративних спорів, пов'язаних із застосуванням наслідків нікчемності правочину, викладений у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2008 року (реєстраційний номер у Єдиному державному реєстрі судових рішень 2182152).

Таким чином, під час розгляду та вирішення даної справи суду необхідно перевірити обґрунтованість висновку Уповноваженої особи про нікчемність договору № 012-29518-160215 від 16 лютого 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк».

У протоколі комісії від 15 вересня 2015 року зазначено, що договір № 012-29518-160215 від 16 лютого 2015 року є нікчемним відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказана норма права передбачає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Зобов'язання ПАТ «Дельта Банк» були визначені у договорі № 012-29518-160215 від 16 лютого 2015 року та передбачали відкриття і обслуговування вкладного (депозитного) рахунку, забезпечення збереження вкладу, а також повернення суми вкладу та виплату нарахованих процентів.

Умовами вказаного договору не передбачено здійснення платежу чи передачу іншого майна, в тому числі з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Обґрунтовуючи свій висновок про наявність підстав, передбачених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для визнання договору № 012-29518-160215 від 16 лютого 2015 року нікчемним, Уповноважена особа посилалася на те, що кошти на вкладний (депозитний) рахунок ОСОБА_3 надійшли від іншого клієнта ПАТ «Дельта Банк», обсяг коштів на рахунку якого значно перевищує гарантовану до відшкодування суму. Відповідач вважає, що укладення такого договору спрямоване на незаконне збільшення суми коштів, які підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Так, Уповноважена особа зазначає, що кошти на рахунок, відкритий на ім'я позивача, надійшли із рахунку іншого вкладника - ОСОБА_4 Сума коштів на рахунку такого вкладника у ПАТ «Дельта Банк» значно перевищує 200000 грн. 00 коп. У зв'язку з цим, у разі ліквідації банку, він матиме право на повернення лише частини депозиту - у розмірі, що не перевищує гарантовану суму.

На думку Уповноваженої особи договір № 012-29518-160215 від 16 лютого 2015 року був укладений в інтересах ОСОБА_4, які полягали у тому, щоб перерахувати частину коштів з її рахунку на рахунок ОСОБА_3, цим самим збільшивши суму коштів, яка може бути повернута за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Уповноважена особа вважає, що про дійсний намір осіб, які брали участь в укладенні договору № 012-29518-160215 від 16 лютого 2015 року та перерахуванні коштів, свідчить та обставина, що Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затвердженими рішенням Ради Директорів ПАТ «Дельта Банк» від 20 березня 2013 року зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається.

Також відповідач посилається на те, що договір № 012-29518-160215 від 16 лютого 2015 року був укладений у період дії постанови Національного банку України № 692/БТ від 30 жовтня 2014 року «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», якою заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

Оцінивши зазначені доводи Уповноваженої особи за правилами ст. 86 КАС України, колегія суддів дійшла до висновку про те, що вони самі по собі не вказують на нікчемність договору № 012-29518-160215 від 16 лютого 2015 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Зазначена норма права вказує на те, що кошти у якості банківського вкладу (депозиту) можуть бути прийняті банком як безпосередньо від вкладника, так і від іншої особи для вкладника.

Правовідносини, що виникають під час відкриття банками, їх відокремленими підрозділами, які здійснюють банківську діяльність від імені банку, та філіями іноземних банків в Україні поточних і вкладних (депозитних) рахунків у національній та іноземних валютах суб'єктам господарювання, фізичним особам, іноземним представництвам, нерезидентам-інвесторам, ініціативній групі з проведення всеукраїнського референдуму врегульовані Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція).

Порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам і використання коштів за цими рахунками визначений у розділі 10 Інструкції.

Відповідно до абз. 2 п. 10.12 Інструкції на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім'я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. У цьому разі вважається, що власник рахунку погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про свій вкладний (депозитний) рахунок.

Особливості зарахування коштів на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті фізичної особи - резидента визначені у п. 10.19 Інструкції, який передбачає, що на такий рахунок зараховуються кошти, перераховані з поточного рахунку іншої фізичної особи, якщо це передбачено договором банківського вкладу.

Дослідивши умови договору банківського вкладу (депозиту) № 012-29518-160215 від 16 лютого 2015 року колегія суддів встановила, що він не містить обмежень щодо можливості зарахування коштів на вкладний (депозитний) рахунок ОСОБА_3 іншою особою.

Таким чином, спосіб зарахування коштів на вкладний (депозитний) рахунок позивача (внесення коштів на депозитний (вкладний) рахунок іншою особою, ніж вкладник) не суперечить вимогам закону та не свідчить про надання будь-якій особі переваг, прямо не встановлених законом.

Доводи Уповноваженої особи про те, що перерахування коштів з рахунку іншого вкладника на рахунок ОСОБА_3 було здійснене з метою незаконного отримання коштів від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ґрунтуються виключно на припущеннях відповідача та не підтверджені доказами.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що Уповноважена особа не надала доказів того, що договір № 012-29518-160215 від 16 лютого 2015 року є нікчемним в силу п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Також необґрунтованими є посилання Уповноваженої особи на укладення договору № 012-29518-160215 від 16 лютого 2015 року у період дії заборони проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, що була встановлена постановою Національного банку України № 692/БТ від 30 жовтня 2014 року «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних».

Здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства було віднесене до ознак нікчемності правочину з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку», який був чинності з 12 серпня 2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Положеннями ч. 1 ст. 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Зазначені норми права вказують на те, що договір є нікчемним, якщо його недійсність встановлена законом, чинним на час укладення такого договору. У разі внесення змін до законодавства та розширення переліку підстав нікчемності правочину після укладення договору, правовий статус такого правочину не змінюється.

Суд встановив, що договір № 012-29518-160215 від 16 лютого 2015 року був укладений до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» (12 серпня 2015 року).

Відповідно, такий договір не може бути віднесений до нікчемних з підстави, яка виникла після його укладення.

Відтак, посилання Уповноваженої особи, як на підставу недійсності правочину, на те, що ПАТ «Дельта Банк», будучи віднесений до категорії проблемних, уклав договір № 012-29518-160215 від 16 лютого 2015 року з порушенням вимог постанови Національного банку України № 692/БТ від 30 жовтня 2014 року «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних» є необґрунтованими.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

У зв'язку з цим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не могли знати про встановлення обмежень щодо здійснення ПАТ «Дельта Банк» операцій із залучення вкладів. Відповідно, укладення договору № 012-29518-160215 від 16 лютого 2015 року у період дії таких обмежень не може свідчити про намір зазначених осіб отримати переваги, прямо не встановлені для них законом.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в Уповноваженої особи були відсутні підстави для не включення даних про ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за договором банківського вкладу з підстав його нікчемності.

Відтак, постанова суду від 25 листопада 2016 року про задоволення адміністративного позову ОСОБА_3 є законною та обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги Уповноваженої особи не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 25 листопада 2016 року, та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Уповноваженої особи залишити без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича - відмовити.

Постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді І.Л. Желтобрюх

А.Ю. Коротких

Ухвала складена у повному обсязі 12 жовтня 2017 року.

Головуючий суддя Горяйнов А.М.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Коротких А. Ю.