Справа № 820/2647/17
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 р.Справа № 820/2647/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Бартош Н.С. , Курило Л.В.

за участю секретаря судового засідання Дудка О.А. Русанової В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.08.2017р. по справі № 820/2647/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області

про визнання дій незаконними,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:

- визнати дії Головного Управління Державної казначейської служби України у Харківській області щодо несвоєчасного надання інформації на запит ОСОБА_1 від 11.10.2016 р. незаконними.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 02.08.2017р. позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Головного Управління Державної казначейської служби України у Харківській області щодо несвоєчасного надання інформації на запит ОСОБА_1 від 11.10.2016 р.

Стягнуто з Головного Управління Державної казначейської служби України у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати за надання правової допомоги на користь ОСОБА_1 у розмірі 8320,00 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову - про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального права.

Відповідно до ст.ст.12,41 КАС України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.10.2016 року позивач звернувся до відповідача з запитом на отримання публічної інформації - належним чином завіреної копії наказу Головного управління ДКСУ в Харківській області від 27.11.2015р. № 137 «Про затвердження Порядку здійснення безспірного списання коштів державного бюджету з рахунків боржника та за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів" (далі наказ № 137) (а.с.11)

Відповідач листом від 18.10.2016р. № 12-20/797-7581 відмовив в наданні інформації, посилаючись на те, що затребуваний наказ не є публічною інформацією в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації" та виданий для службового користування, про що повідомив позивача, направив відповідь простою поштовою кореспонденцією 19.10.2017 р. ( а.с.12,55-58)

Позивач, не погодившись з діями відповідача, звернувся 20.06.2017 року до суду з відповідним адміністративним позовом.

Під час розгляду справи в суді ГУ ДКСУ в Харківській області було відкликало лист від 18.10.2016р. № 12-20/797-7581, та направлено позивачу наказ № 137, про що позивача повідомлено листом від 05.07.2017р. № 12-20/711-4230. ( а.с. 59)

Відкликання листа від 18.10.2016 р. № 12-20/797-7581 та надання позивачу копії наказу № 137 було обумовлено тим, що зазначений наказ було визнано таким, що втратив чинність, на підставі наказу ГУ ДКСУ в Харківській області від 20.03.2017 року № 27. ( а.с. 62).

В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати неправомірними дії щодо несвоєчасного надання інформації на його звернення.

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Розпорядники інформації зобов'язані: вести облік запитів на інформацію; надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію (п.3, п.6 ч.1 ст.14 названого Закону).

Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту (ч.1 ст.20 названого Закону).

Закон України «Про доступ до публічної інформації" встановлює конкретні строки для розгляду запитів про надання публічної інформації.

Згідно зі ст. 20 вказаного Закону, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Судом встановлено, що запитувана 11.10.2016р. позивачем інформація фактично була йому надана відповідачем у липні 2017 року, поза межами 5 денного строку, відповідачем не надано, а отже з порушенням вимог ст. 20 Закону.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення позивачем строку звернення до суду та необхідність залишення позову без розгляду, оскільки позивач про порушення свого права дізнався 24.10.2016р., проте до суду звернувся 22.06.2017р., з уточненим позовом 21.07.2017р., колегія суддів вважає помилковими.

Судом встановлено, та визнається відповідачем, що на звернення позивача від 11.10.2016р. відповідачем надана відповідь про відмову, датована 18.10.2016р. Проте в цей же день ГУ ДКСУ в Харківській області було відкликало свій лист-відмову від 18.10.2016р. № 12-20/797-7581, однак повідомлено про це, та надано запитувану інформацію позивачу лише 05.07.2017р.

У спірних правовідносинах вирішальним є встановлення обставин, коли саме особа дізналась про порушення своїх прав та наявність доказів, на підтвердження зазначеного.

На запит позивача, відповідачем надана відповідь-відмова 18.10.2016р. № 12-20/797-7581, яка направлена простою поштовою кореспонденцією.

Позивач стверджує, що отримав зазначений лист 30.12.2016р., до суду звернувся 20.06.2017р. подавши позовну заяву засобами поштового зв'язку, а тому в строки передбачені ст.99 КАС України.

Також судом встановлено, що 05.07.2017р. позивач отримав запитувану інформацію, що не спростовується відповідачем. До суду позивачем подано уточнюючий позов 21.07.2017р. про визнання незаконними дій щодо своєчасного надання інформації, а отже строків звернення до суду, визначених ст. 99 КАС України позивачем не порушено.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано, а судом не встановлено доказів отримання зазначеної відповіді в інші строки, ніж зазначено позивачем, а отже доводи апеляційної скарги щодо пропущення позивачем строку звернення до суду не ґрунтуються на доказах.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставне стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції стягнуто на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 8320, 0 грн.

Частинами 1 та 2 ст. 16 КАС України встановлено, що кожен має право користуватися правовою допомогою при вирішенні справ в адміністративному суді, яка надається в порядку, встановленому законом. Для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура. У випадках, встановлених законом, правова допомога може надаватися й іншими фахівцями в галузі права. Порядок і умови надання правової допомоги, права й обов'язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст. 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на правову допомогу.

Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом ч. 1 ст. 90 КАС України до витрат на правову допомогу відносяться витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором.

Судом встановлено, що на підтвердження факту понесення позивачем витрат до суду надано договір про надання правової допомоги між позивачем та ОСОБА_2 від 16.06.2017р., диплом магістра ОСОБА_2, виписку про види діяльності, калькуляції-рахунки вартості наданої правової допомоги № 1 від 21.06.2017р. та № 2 від 21.07.2017р., акти виконаних робіт від 21.06.2017р. та від 21.07.2017 р., які підписані замовником та виконавцем за договором про надання правової допомоги від 16.06.2017 р, квитанції до прибуткового касового ордеру ФОП ОСОБА_2 від 21.06.2017р. на суму 7040 грн. та від 21.07.2017р. на суму 1280 грн., а загалом - 8320,00 грн. ( а.с. 21-31, 92-94).

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не брав участь у справі в суді, не є адвокатом, надані документи мали консультативний характер та не стосувалися представництва, не містять доказів пов'язаності їх з наданням правової допомоги саме по цій справі, колегія суддів вважає необґрунтованими, з наступних підстав.

Надані позивачем документи в підтвердження понесених витрат на правову допомогу містять види та загальну вартість послуг, яка складається з кількості годин участі особи, яка надавала правову допомогу позивачеві помножених на 640 грн. (40 відсотків від 1600 грн), а отже є належними доказами підтвердження надання правових послуг позивачу.

Посилання відповідача на те, що особа, яка надавала правову допомогу не є адвокатом не позбавляє права на відшкодування таких витрат, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України до витрат на правову допомогу відносяться витрати, пов'язані з оплатою допомоги також іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором.

Доводи апеляційної скарги, що судом у даній справі не проводилися окремі процесуальні дії поза судовим засіданням, а отже відсутні підстави для відшкодування витрат на правову допомогу є помилковими, оскільки згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації виплачується за участь особи, яка надавала правову допомогу як у судовому засіданні, так і під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а не за проведення процесуальних дій судом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Згідно ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини по справі, прийняв рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а отже постанова суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.08.2017р. по справі № 820/2647/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Русанова В.Б.
Судді Бартош Н.С. Курило Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 12.10.2017 р.