Справа № 804/91/17
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2017 рокусправа № 804/91/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Спірічева Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Соборному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року по справі №804/91/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гір-Інтернешнл" до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гір-Інтернешнл" звернулося до суду з позовом, в якому просило скасувати податкове повідомлення - рішення від 07.07.2016 року №, яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на безпідставні висновки перевіряючих осіб щодо нереальності господарських взаємовідносин з ТОВ «Бастія», і вказував на реальність цих господарських операцій, за наслідками яких позивачем визначено податкові зобов'язання з податку на додану вартість та сформовано податковий кредит.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року позов задоволено. Постанова суду фактично мотивована встановленими обставинами справи, які, на думку суду першої інстанції, свідчать про реальність господарських операцій, які не визнаються відповідачем та підтвердження цих операцій належним чином оформленими первинними документами.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Державна податкова інспекція у Соборному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (яка є правонаступником Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області) подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована висновками перевіряючих осіб, які зроблено в Акті перевірки та яким, на думку заявника апеляційної скарги, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська, на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та на підставі наказу №549 від 02.06.2016 року, проведено позапланову документальну виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Гір-Інтернешнл" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при документальному підтвердженні господарських відносин придбання товарів (робіт, послуг) у Товариства з обмеженою відповідальністю "Бастія" у червні 2015 року та подальшої їх реалізації , їх реальності та повноти відображення в обліку.

За результатами перевірки 16.06.2016 року складений акт №2005/14-02/35832123, в якому зроблено висновок про порушення підприємством пунктів 198.1,198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, а саме безпідставно включено до складу податкового кредиту суми ПДВ не підтверджені первинними документами, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на загальну суму 416667 грн.

Такі висновки контролюючого органу, з огляду на акт перевірки, ґрунтуються на наступному.

Так, перевіркою встановлено відображення ТОВ "Гір-Інтернешнл" у податковому обліку господарських операцій з ТОВ "Бастія" з приводу оренди нерухомого майна.

Вказані господарські операції ДПІ вважає нереальними. Нереальність господарських операцій контролюючий орган пов'язує з наступним:

- відповідно до бази даних ЄРПН ТОВ "Бастія" зареєстровано податкові накладні на реалізацію товарів з номенклатурою, яка не зазначена в отриманих податкових накладних від постачальників;

- додаткова угода від 30.06.2015 року № 1 складена у м. Димитров Донецької області, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 30.06.2015 року № 85 складений у м.Кіровоград, акт прийому-передачі об'єкту із суборенди від 30.06.2015 року № б/н складений у м.Київ, усі документи складені в один день у різних місцях та підписані одними особами, що свідчить про відсутність фактичного надання послуг.

На підставі акта перевірки 07.07.2016 року ДПІ прийняте податкове повідомлення-рішення № , яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 416667,0грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 208333,5грн.

У межах оскарження зазначеного податкового повідомлення-рішення в адміністративному порядку, ДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Гір-Інтернешнл" за результатами якої складено акт від 03.10.2016р., яким підтверджено висновки попередньої перевірки щодо нереальності господарських операцій між ТОВ "Гір-Інтернешнл" та ТОВ "Бастія". В цьому акті перевірки ДПІ також вказує на те, що ТОВ "Гір-Інтернешнл" не надано жодних відомостей щодо використання нежитлового приміщення, яке є предметом договору та яке знаходиться в м.Києві, у власній господарській діяльності.

Правомірність та обґрунтованість зазначеного податкового повідомлення-рішення є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду судового рішення суд апеляційної погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Так, встановлені обставини справи свідчать про те, що заниження ТОВ "Гір-Інтернешнл" податкових зобов'язань з податку на додану вартість контролюючий орган пов'язує з завищенням підприємством податкового кредиту по господарським взаємовідносинам з ТОВ "Бастія", з огляду на позицію контролюючого органу щодо нереальності цих господарських операцій та не підтвердження використання отриманих результатів від цих операцій у власній господарській діяльності позивача.

Відповідно до пп. 14.1.181 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними нормами матеріального права визначено підстави для формування платником податкового кредиту і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідком якої є поставка товарів (робіт, послуг), сплата (нарахування) ПДВ, у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використання придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У спірних правовідносинах, з огляду на зазначену позицію податкової служби, враховуючи приписи ст..138 КАС України, у вказаній справі підлягають встановленню обставини, які підтверджують (спростовують) факт (реальність) здійснення спірних господарських операцій та використання позивачем отриманих послуг у власній господарській діяльності.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 01.04.2015 року між позивачем (Суборендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бастія" (Орендар) було укладено договір суборенди № Р-11/15. За умовами договору Орендар зобов'язався передати Суборендарю в строкове платне користування нежитлове приміщення згальною площею 1350 м.кв., яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Вадима Гетьмана, 27.

Фактична передача нерухомого майна підтверджені актом прийому-передачі від 01.04.2015р. №б/н, в якому визначено об'єкт суборенди, його місце знаходження та площа, сторони господарських операцій та особи відповідальні за здійснення цих операцій.

30.06.2015р. між сторонами складено акт виконаних робіт (наданих послуг) №85, в якому зазначено про те, що за договором оренди № Р-11/15 від 01.04.2015р. у червні 2015 року послуги надані в повному обсязі. Вартість наданих послуг за червень 2015р. становить 2500000,0грн (у т.ч. ПДВ 416666,67грн.).

Оплата за надані послуги позивачем здійснена частково у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням №857.

30.06.2015р. між сторонами укладено до договору Додаткову угоду №1, якою змінено п.8.1 Розділу 8 Договору «Строк дії договору та строк суборенди» та якою визначено, що Договір дії до 30.06.2015р.

В той же день, 30.06.2015р. між сторонами складено Акт приймання-передачі об'єкта суборенди із суборенди по Договору суборенди № Р-11/15 від 01.04.2015 року, згідно якого Суборендар передав, а Орендар прийняв зі строкового платного користування об'єкт нерухомості.

Таким чином, надані позивачем документи, в яких відображено зміст та обсяг господарських операцій, вид наданих послуг, визначено предмет господарських взаємовідносин, визначено вартість наданих послуг, сторін господарських операцій, свідчать про те, що вказані господарські взаємовідносини мали місце між зазначеними сторонами.

Посилання контролюючого органу на нереальність господарських операцій з огляду на отриману податкову інформацію відносно ТОВ "Бастія", суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги з огляду на наступне. Так, посилання ДПІ на те, що відповідно до бази даних ЄРПН ТОВ "Бастія" зареєстровано податкові накладні на реалізацію товарів з номенклатурою, яка не зазначена в отриманих податкових накладних від постачальників, не мають значення для вирішення питання щодо реальності спірних господарських операцій, оскільки такі пояснення стосуються продажу товару, а у спірному випадку суттю господарських операцій є надання послуг. Доводи ДПІ про те, що додаткова угода від 30.06.2015 року № 1 не могла бути підписана в цей день, є лише припущеннями відповідача, які жодними доказами не підтвердженні. Крім цього, вказана додаткова угода стосується повернення об'єкта нерухомості, а не передачі його в користування позивачу. В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що на ТОВ "Бастія" працює одна особа ОСОБА_1, який є керівником підприємства та який, за позицією ДПІ, не мав фізичної можливості виконати умови договору. За позицією ДПІ (стор.4 апеляційної скарги) для виконання обсягу господарських операцій, який декларувався ТОВ "Бастія", необхідно значні матеріальні, технічні ресурси та відповідний штат працівників. При цьому, ДПІ знову вказує на операції з придбання та продажу товарів. Але, ДПІ не зазначає, які матеріальні, технічні ресурси та відповідний штат працівників необхідні для виконання умов договору Суборенди у межах виконання якого і виникли спірні правовідносини між сторонами.

З огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості доводів контролюючого органу про нереальність господарських операцій.

Щодо використання орендованого майна у власній господарській діяльності позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, податкова служба в акті перевірки від 03.10.2016р. зазначає, що зареєстрованим місцезнаходженням ТОВ "Гір-Інтернешнл" є м.Дніпропетровськ вул.Космічна, буд.49-Б. У періоді, що перевірявся ТОВ "Гір-Інтернешнл" використовував у своїй діяльності офісне приміщення загальною площею 334,93кв.м за адресою: м.Дніпропетровськ вул.Космічна, буд.49Б. Вказуючи на існуюче у підприємства місце знаходження, орендоване в м.Дніпропетровску нерухоме майно, яке використовуються у господарській діяльності, податкова служба зазначає про те, що позивач не надав жодних доказів того, що використання нежитлового приміщення у м.Києві загальною площею 1350,0 кв.м. пов'язане з господарською діяльністю ТОВ "Гір-Інтернешнл".

Дослідженням вказаних обставин судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Так, сам факт передачі об'єкта оренди у користування позивачу доведено належними доказами і вказане, як зазначено вище, не спростовується доводами відповідача, а необхідність придбання вказаного майна в користування, а також пов'язаність цієї господарської операції з господарською діяльністю позивача (ділова ммета), обумовлена наступним.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що станом на 14.04.2014р. позивач здійснював свою господарську діяльність за юридичною адресою: м.Донецьк вул..Постишева, 60/626 (витяг з ЄДР). У зв'язку з проведенням антитерористичної операції підприємство змінило своє місцезнаходження з м.Донецьк на м.Димитров. Учасниками підприємства було прийнято рішення про пошук офісного приміщення в м.Києві та визначено критерії такого відбору (протокол №8/2 від 18.12.2014р Загальних зборів учасників та наказ по підприємству №30-а від 18.12.2014р.). Критерії відбору приміщення обумовлені видами діяльності підприємства, у зв'язку з чим враховувалися як обов'язкова наявність складських та офісних приміщень. З пояснень позивача, які не спростовані відповідачем, вбачається, що вказане приміщення підприємством використовувалось у межах господарської діяльності до остаточного переїзду до міста Дніпра з метою, зокрема, проведення зустрічей та переговорів із діловими партнерами. В подальшому, у зв'язку з із зниженням обсягів продажів продукції, з огляду на зміни цінових тенденцій на ринку нерухомості та враховуючи значно нижчу, порівняно з м.Києвом, вартість оренди комерційної нерухомості в місті Дніпрі, учасниками підприємства було прийнято рішення про зміну місця розташування підприємства на м.Дніпро, що і зумовило розірвання договору оренди зазначеного нерухомого майна у червні 2015 року.

Отже, надані позивачем пояснення, які підтвердженні відповідними документами, свідчать про те, що вказане нерухоме майно використовувалось позивачем у власній господарській діяльності, у зв'язку з чим підприємство мало право формувати податковий кредит по операціям з оренди нерухомого майна.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Соборному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року по справі №804/91/17 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст..212 КАС України.

(Ухвалу виготовлено у повному обсязі 18.10.2017р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк