Справа № 130/980/17
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 130/980/17

Головуючий у 1-й інстанції: Вернік В.М.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

12 жовтня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С. ,

секретар судового засідання: Бондаренко С.А.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Вініцької Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу №1 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області Нікітіна Сергія Станіславовича на постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу №1 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області Нікітіна Сергія Станіславовича про оскарження рішення,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2017 року позивач - ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу №1 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області Нікітіна Сергія Станіславовича, в якому просила скасувати постанову № 130 від 24.04.2017 по справі про адміністративне правопорушення, постановлену головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу № 1 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області - Нікітіним Сергієм Станіславовичем, якою визнано ОСОБА_5 винною у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн.

Постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 липня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просять скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

11 вересня 2017 року на адресу суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу (вх.№ 13238/17) від позивача.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримала та просила суд скасувати рішення суду першої інстанції.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до копії акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил № 479-ПП від 14.05.2014 (а.с.6) встановлено, що позивач самовільно без розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації здійснила реконструкцію сараю та будівництво санвузла за адресою: АДРЕСА_1, чим порушила вимоги ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність".

В той же день, Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області винесено припис №6 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил (а.с.7), відповідно до якого від ОСОБА_5 вимагалося привести об'єкти реконструкції до вимог чинного законодавства у термін до 30.05.2015.

28.03.2017 Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області видано направлення №315-ПП на проведення позапланової перевірки (а.с.8), з метою здійснення перевірки виконання вимог припису №6 від 14.05.2014 позивачем.

За наслідками проведеної перевірки Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 11.04.2017 № 315-ПП (а.с.9), яким встановлено, що під час виконання робіт з реконструкції господарської будівлі позивачем було вчинено порушення, а саме: проведена реконструкція без затвердженого будівельного паспорта і зареєстрованого повідомлення про початок виконання будівельних робіт, за що позивач вже була притягнута до відповідальності і для усунення виявлених порушень отримала припис №6 від 14.05.2014, термін виконання якого закінчився 30.05.2015, однак станом на 11.04.2017 вимоги припису не виконано.

Також 11.04.2017 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області відносно ОСОБА_5 був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 188-42 КУпАП (а.с.10-11).

24.04.2017 за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем винесена постанова № 130 (а.с.12-13), відповідно до якої позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернулася до суду для її скасування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у діях позивача відсутні ознаки умисної бездіяльності щодо невжиття заходів для виконання припису №6 від 14.05.2014, а відтак оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності є неправомірною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність; адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП визначено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

За приписами ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Положеннями ч. 1 ст. 188-42 КУпАП встановлено, що невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналізуючи доводи апелянта стосовно правомірності винесення постанови від 24.04.2017, відповідно до якої позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Як слідує з матеріалів справи, на позивача покладався обов'язок з виконання припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, із вимогою привести об'єкт реконструкції до вимог чинного законодавства у термін до 30.05.2015. Вказана обставина не заперечувалась представниками сторін в судовому засіданні.

Натомість оскаржувана постанова була винесена 24.04.2017, тобто з пропущенням строку встановленого ст. 38 КУпАП, оскільки відповідачу було відомо про строк виконання припису, так як останнім самостійно встановлено даний строк.

Колегія суддів приймає до уваги ту обставину, що апелянтом не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції відносно того, що правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, є триваючим, враховуючи, що, на думку суду, перебіг строку для притягнення позивача до адміністративної відповідальності розпочався з 31.05.2015, тобто з події закінчення кінцевої дати встановленого приписом строку, а відтак дане правопорушення має разовий характер після спливу граничного терміну, визначеного приписом.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що винесення оскаржуваної постанови від 24.04.2017 відповідачем здійснено поза межами встановленого ч. 1 ст. 38 КУпАП двомісячного строку з дня вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зі спливом якого положеннями п. 7 ст. 247 КУпАП передбачено неможливість початку провадження в справі про адміністративне правопорушення та обов'язковість закриття розпочатого провадження, чого, в свою чергу, не було дотримано відповідачем.

Аналогічна позиція щодо неправомірності притягнення органом архітектурно-будівельного контролю до адміністративної відповідальності з порушенням строків, визначених ст. 38 КУпАП, викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 28.03.2016 по справі № К/800/6311/16.

Крім того, відповідно до копії листа виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області від 27.11.2015 №894/ЗВ-01-04 з розгляду заяви позивача з приводу затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 0,2105 га земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Шевченко, 27, площею 0,0465, виконавчий комітет Жмеринської міської ради повідомив, що станом на теперішній час здійснює заходи щодо приведення існуючої містобудівної документації відповідно до вимог вищевказаного Закону, а тому розгляд її питання буде можливим після затвердження відповідної містобудівної документації (а.с. 14).

Листом від 22.02.2017 №128 виконавчий комітет Жмеринської міської ради Вінницької області повідомив, що станом на час підготовки відповіді на запит позивача, генеральний план міста Жмеринка, складовою якого є план зонування, знаходиться у розробника містобудівної інспекції, а саме у ТОВ "Інститут Харківпроект" та надати інформацію щодо дати можливого затвердження детального плану міста Жмеринка виконавчий комітет Жмеринської міської ради не має можливості, оскільки не володіє такою інформацією.

Також в матеріалах справи містяться копії технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки Жмеринської міської ради для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: вул. Шевченка, 27, м. Жмеринка Вінницької області, розроблені землевпорядною організацією на замовлення позивача (а.с.19-44).

Таким чином, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що в матеріалах справи достатньо належних та допустимих доказів, які підтверджують факт звернення позивача до Жмеринської міської ради з метою поділу земельної ділянки, на якій зведено самочинно збудовані споруди, що вказують на добросовісне намагання позивача виконати вимоги наданого їй припису в період до прийняття оскаржуваної постанови.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що у вказаних діях ОСОБА_5 відсутні ознаки умисної бездіяльності щодо невжиття заходів для виконання припису №6 від 14.05.2014, що вказує на відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, суб'єктивна сторона якого характеризується наявністю вини у формі умислу, відсутність якої виключає склад вказаного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судова колегія зауважує, що відповідачем не надано належного правового обґрунтування з посиланням на конкретні норми матеріального права, які б підтвердили, що останній діяв у спосіб та в межах повноважень, що визначені законодавством України, а відтак не доведено правомірності винесення оскаржуваної постанови від 24.04.2017.

Враховуючи досліджені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що викладені в апеляційній скарзі відповідача твердження про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді справи та ґрунтуються на помилковому трактуванні норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на вищевказане, судом апеляційної інстанції не вбачається підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та винесено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу №1 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області Нікітіна Сергія Станіславовича залишити без задоволення, а постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 липня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 18 жовтня 2017 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Граб Л.С.