Справа № 357/8551/17
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/8551/17 Головуючий у 1-й інстанції: Ярмола О.Я.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Лічевецького І.О. Твердохліб В.А. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області, Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, Київської обласної державної адміністрації про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області, Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, Київської обласної державної адміністрації, в якому просила: - визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області у прийнятті документів для встановлення статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи; - зобов'язати Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області прийняти документи для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1; - визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області щодо невнесення подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для встановлення статусу особи, як постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1; - зобов'язати Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області внести подання Київської обласної державної адміністрації для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1; - зобов'язати Київську обласну державну адміністрацію розглянути вказане подання про встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 зразка встановленого Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997р. за № 51.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області щодо встановлення ОСОБА_5 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення.

Зобов'язано Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області прийняти документи ОСОБА_5 для встановлення їй статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Зобов'язано Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області протягом місяця внести подання до Київської обласної державної адміністрації для встановлення ОСОБА_5 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Зобов'язано Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації розглянути документи ОСОБА_5 та подання про встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати ОСОБА_5 відповідне посвідчення зразка, встановленого Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Не погодившись з постановою суду, апелянт - Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 має посвідчення громадянина, який постійно проживає або працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4). З 21.06.2017 року позивачу встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності - захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС. Зазначене підтверджено довідкою МСЕК та експертним висновком.

Позивач звернулася до відповідача із заявою щодо встановлення їй статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, надавши ряд необхідних документів, що передбачені Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Однак, згідно листа Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області від 13.07.2017 року № 4840, позивачу було відмовлено у прийняті документів для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Вказана відмова мотивована тим, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014 року виключено абзац п'ятий частини другої ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, а тому відповідач вважає, що відсутні правові підстави для надання позивачу статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 11 цього Закону, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4 належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Статтею 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються, зокрема, такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи як особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 має посвідчення громадянина, який постійно проживає або працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4). З 21.06.2017 року позивачу встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності - захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС. Зазначене підтверджено довідкою МСЕК та експертним висновком.

Статтею 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначалося, що до зон радіоактивного забруднення належать: зона відчуження, зона безумовного (обов'язкового) відселення, зона гарантованого добровільного відселення та зона посиленого радіоекологічного контролю.

Аналогічне визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій містилося у статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З 01 січня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. № 76-VIII.

Вказаним Законом статтю 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виключено, а також виключено абз. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», який визначав зону посиленого радіоекологічного контролю як одну із зон радіоактивно забруднених територій.

Колегія суддів звертає увагу, що виключення із правового регулювання такої зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зона посиленого радіоекологічного контролю, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 01.01.2015р. В той же час, жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не відбулось.

При цьому, виключення законодавцем з 01.01.2015р. з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015р.

Відтак, статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, оскільки його отримання до 01.01.2015р. відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015р.

Отже, посвідчення позивача категорії 4 є діючим, а тому на момент звернення із заявою про надання посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, позивач мала статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Статтею 12 названого Закону передбачено, що причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Так, позивач належить до осіб, які відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» мають право на встановлення категорії 1 потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 із змінами і доповненнями.

Абзацом третім пункту 10 цього Порядку передбачено, що видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Відповідно до абзаців 4 та 9 пункту 10 вказаного Порядку, посвідчення видаються інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Згідно п. 10 вищевказаного Порядку, рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Тобто, передумовою для розгляду і вирішення питання про видачу або відмову у видачі посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, є надходження до органу, що видає посвідчення (в даному випадку, Київська обласна державна адміністрація), необхідних документів.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, однак не було враховано судом першої інстанції, подані ОСОБА_5 документи не були прийняті УСЗН Білоцерківської міськради, а відтак, на розгляд Київської ОДА не передавалися. Наведене, на переконання колегії суддів, свідчить про передчасність позовних вимог до Київської обласної державної адміністрації, оскільки нею не могло бути вчинено жодних дій з розгляду і вирішення питання про надання позивачу статусу постраждалої від Чорнобильської катастрофи особи категорії 1.

В свою чергу, захист прав, свобод та інтересів слід відрізняти від їх охорони. Охорона прав та інтересів має на меті запобігти їх порушенню. Охорона здійснюється шляхом встановлення відповідних норм права, правових стимулів, заборон тощо. Натомість, захист прав здійснюється виключно у разі їх порушення.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу також на те, що відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997р., кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, під час розгляду справи, суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, а позивачу при зверненні до суду із позовом до суб'єкта владних повноважень в порядку адміністративного судочинства необхідно довести попереднє виникнення між сторонами у справі публічно-правових відносин та порушення своїх прав.

Водночас, зі змісту позовної заяви та матеріалів справи не вбачається, що на час вирішення даної справи Київською обласною державною адміністрацією було будь-яким чином порушено права позивача, зокрема, відмовлено у вирішенні питання про видачу посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, у зв'язку з чим, колегія суддів вважає такі позовні вимоги передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

На думку колегії суддів, належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача, в даному випадку, буде зобов'язання УСЗН Білоцерківської міськради прийняти у ОСОБА_5 документи та передати їх для підготовки подання для оформлення посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, а також зобов'язання виконкому Білоцерківської міськради внести подання до Департаменту Київської ОДА як структурного підрозділу Київської обласної державної адміністрації для розгляду.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_5 в частині зобов'язання Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації розглянути документи ОСОБА_5 та подання про встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати ОСОБА_5 відповідне посвідчення зразка, встановленого Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому постанова суду в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення в цій частині - про відмову позивачу у задоволенні вказаної позовної вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому, доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі, частково спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, в частині зобов'язання Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації розглянути документи ОСОБА_5 та подання про встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати ОСОБА_5 відповідне посвідчення зразка, встановленого Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції частково не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції частково порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи в частині, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню в частині Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації розглянути документи ОСОБА_5 та подання про встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати ОСОБА_5 відповідне посвідчення зразка, встановленого Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову в цій частині.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 167, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2017 року в частині зобов'язання Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації розглянути документи ОСОБА_5 та подання про встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати ОСОБА_5 відповідне посвідчення зразка, встановленого Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи - скасувати та прийняти в цій частині нове рішення.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 в частині зобов'язання Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації розглянути документи ОСОБА_5 та подання про встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати ОСОБА_5 відповідне посвідчення зразка, встановленого Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи - відмовити.

В решті постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Лічевецький І.О. Твердохліб В.А.

Повний текст постанови виготовлено 12.10.2017 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Лічевецький І.О.

Твердохліб В.А.