Справа № 826/23323/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 жовтня 2017 року № 826/23323/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Качура І.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до Управління Держземагентства в Обухівському районі Київської області, Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, за участю третьої особи - державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентства в Обухівському районі Київської області Лади Галини Володимирівни про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось публічне акціонерне товариство «БМ Банк» (надалі - позивач, ПАТ «БМ Банк») до Управління Держземагенства в Обухівському районі Київської області (надалі - відповідач 1), Козинської селищної ради Обухівського району Київської області (надалі - відповідач 2), за участю третьої особи - державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентства в Обухівському районі Київської області Лади Галини Володимирівни, в якому просить:

визнати протиправними та скасувати рішення № РВ-015, № РВ-015, № РВ-015, № РВ-015 від 03.09.2015 Управління Держземагентства в Обухівському районі Київської області про відмову у проведенні реєстрації в Державному земельному кадастрі земельних ділянок загальною площею 5,8000га, що знаходяться в смт. Козин, Обухівського району, Київської області;

зобов'язати Козинську селищну раду розглянути та погодити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок АТ «БМ Банк» за кадастровими номерами: НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4, що знаходяться за адресою: смт. Козин, Обухівського району, Київської області;

зобов'язати Управління Держземагентства в Обухівському районі Київської області зареєструвати в Державному земельному кадастрі земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4 загальною площею 5,8000га, що знаходяться в смт. Козин, Обухівського району, Київської області.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав про неправомірність оскаржуваних рішень відповідача 1 щодо відмови у внесенні відомостей (реєстрації) до Державного земельного кадастру, оскільки ним були подані всі документи у відповідності з вимогами Закону України «Про державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру. На його думку, відповідачі безпідставно відмовляються визначити та погодити межі земельних ділянок позивача. Внаслідок таких протиправних дій відповідачів позивач не може реалізувати своє право щодо реєстрації в Державному земельному кадастрі земельних ділянок та подальшого розпорядження ними.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі та третя особа в судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, заперечень проти позову чи пояснень з приводу заявлених позовних вимог суду не надали.

З урахуванням положень частини шостої статті 128 КАС України, за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі актів державного виконавця про реалізацію предметів іпотеки позивачем отримано свідоцтва про придбання земельних ділянок з публічних торгів від 12.07.2011 та від 07.10.2014.

На підставі вказаних свідоцтв 19.09.2014 та 31.10.2014 Реєстраційною службою Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області проведено державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за АТ «БМ Банк» на земельні ділянки, які знаходяться в смт. Козин Обухівського району Київської області кадастрові номери яких: НОМЕР_1 площею 1,2000га, НОМЕР_2 площею 1,4000га, НОМЕР_3 площею 1,6000га, НОМЕР_4 площею 1,6000га.

В подальшому, позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг в м. Обухові із заявою та пакетом документів з метою проведення державної реєстрації в Державному земельному кадастрі.

Рішеннями від 03.09.2015 №РВ-015, №РВ-015. №РВ-015, №РВ-015 Управління Держземагенства в Обухівському районі Київської області відмовило позивачу у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Позивач не погоджується з висновками, викладеними в даних рішеннях, вважає їх протиправними та безпідставними, а тому звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Стаття 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 №3613-VІ (надалі - Закон №3613-VІ) дає визначення державній реєстрації земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до визначених статтею 5 цього Закону загальних засад, порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону. Забороняється вимагати для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону №3613-VІ земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер.

Так, розділом ІV цього Закону визначено порядок ведення державного земельного кадастру.

Відповідно до статті 21 Закону №3613-VІ відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру:

на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні;

на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками;

на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель;

на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) - у разі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

Згідно статті 23 Закону №3613-VІ документація із землеустрою та оцінки земель, яка є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, подається органу, що здійснює внесення таких відомостей, також у формі електронного документа. Вимоги до змісту, структури і технічних характеристик електронного документа визначаються Порядком ведення Державного земельного кадастру. Електронний документ подається Державному кадастровому реєстратору, який здійснює внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру, разом із документацією, яка є підставою для такого внесення, у паперовому вигляді.

Перевірка відповідності наданого електронного документа наявним даним Державного земельного кадастру та встановленим вимогам до змісту, структури і технічних характеристик щодо розроблення такого документа здійснюється Державним кадастровим реєстратором, уповноваженим здійснювати внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру, протягом строку, встановленого статтею 21 цього Закону для їх внесення.

Згідно з частинами 4 - 6 статті 24 цього ж Закону для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви:

перевіряє відповідність документів вимогам законодавства;

за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:

розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Аналогічні приписи містяться й у Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051.

Відтак, внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та у відповідності до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012 (надалі - Порядок).

Пунктом 12 Порядку передбачено, що відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом.

Згідно пунктів 66, 67 цього Порядку до Державного земельного кадастру державними кадастровими реєстраторами вносяться відомості (зміни до них), зазначені у пунктах 21-25 цього Порядку, про об'єкти Державного земельного кадастру.

Внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку.

Забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України «Про Державний земельний кадастр».

Пунктом 110 Порядку передбачено, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22;

2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації);

3) електронний документ.

За приписами пункту 111 цього Порядку державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку; електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій:

здійснює державну реєстрацію земельної ділянки:

- за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці;

- відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки);

- робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до підпункту 2 пункту 75 цього Порядку;

- надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у підпункті 1 пункту 197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування;

приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку в разі:

- невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам законодавства;

- розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини;

- розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

- подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі.

Згідно з пунктом 70 Порядку державний кадастровий реєстратор у момент надходження до нього заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, перевіряє:

1) повноваження особи, що звернулася за внесенням відповідних відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

2) наявність повного пакета документів, необхідних для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

3) розташування об'єкта Державного земельного кадастру на території дії його повноважень;

4) придатність електронного документа для проведення його перевірки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

Як встановлено судом з матеріалів справи, державним кадастровим реєстратором після отримання заяви позивача перевірено відповідність документів вимогам законодавства та встановлено невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом №3613-VІ та Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме акт встановлення меж не відповідає наказу Держкомзему від 18.05.2010 №376 «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», а саме межі земельних ділянок за кадастровими номерами: НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4 не погоджені з усіма землевласниками (землекористувачами). Право власності на вищевказані земельні ділянки посвідчені Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.10.2014 №28891100, від 19.09.2014 №27059300, від 19.09.2014 №27061227, від 19.09.2014 №27060615. Відсутність інформації згідно програмного комплексу ведення Державного земельного кадастру «Національна кадастрова система» про зареєстровані речові права на зазначені земельні ділянки унеможливлює надання Витягу з Державного земельного кадастру про дані земельних ділянок.

Також, державним кадастровим реєстратором встановлено зі поданих документів по усім чотирьом земельним ділянкам невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме документи, що посвідчують право власності на земельні ділянки в електронному документі не відповідають даним Витягу з Державного реєстру речових прав. Стосовно земельної ділянки з кадастровим НОМЕР_3 встановлено, що перетин ділянок з ділянкою НОМЕР_5: площа співпадає на 81,251%, перетин ділянок з ділянкою НОМЕР_6: площа співпадає на 18,7516%.

Стосовно земельних ділянок з кадастровими НОМЕР_1 та НОМЕР_7 реєстратором виявлено також подання заявником документів в повному обсязі.

Окрім того, перевіривши відповідність документів, поданих щодо земельної ділянки з кадастровим НОМЕР_3, державним кадастровим реєстратором встановлено знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Виявлення вказаних недоліків стало підставою для прийняття оскаржуваних рішень про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру.

У спірних рішеннях відповідачем 1 зазначено про те, що необхідно привести акт прийомки-передачі межових знаків у відповідність до чинного законодавства, пункт 3.12 Інструкції про встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками, а саме погодити межі з представником Козинської селищної ради як суміжного землевласника (землекористувача). Електронні документи привести також у відповідність.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 08.05.2015 звернувся до Козинської селищної ради із заявою про погодження технічної документації з землеустрою та встановлення меж земельних ділянок як з суміжним землекористувачем.

Козинська селищна рада надала відповідь на вказану заяву від 09.06.2015 №475, в якій зазначила, що ні смт. Козин, ні Козинська селищна рада не є суміжним землекористувачем, внаслідок чого технічна документація повернута позивачу без погодження меж земельних ділянок.

При цьому, відповідач 1 у своєму листі зазначив, що погодження меж земельних ділянок позивача повинно відбуватися за участю відповідача 2, оскільки суміжні земельні ділянки відносяться до території Козинської селищної ради.

Тобто, з наведеного вбачається, що між позивачем та Козинською селищною радою існує спір про межі користування земельними ділянками, що знаходяться за адресою: смт. Козин, Обухівського району, Київської області, тому зміна меж земельних ділянок між землекористувачами можлива лише після їх погодження між вказаними землекористувачами та внесенням змін до документації із землеустрою, що, в даному випадку, позивачем надано не було.

Враховуючи вище викладене, суд вважає обґрунтованим висновок відповідача 1 про невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом та Порядком, в частині погодження меж із суміжними землекористувачами.

Згідно зі статтею 11 Закону №3613-VІ відомості про об'єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

Відтак, оскільки державним кадастровим реєстратором під час опрацювання технічної документації позивача встановлено підстави відмови у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, передбачених пунктом 6 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пункту 111 Порядку ведення Державного земельного кадастру, рішення відповідача від 03.09.2015 № РВ-015, № РВ-015, № РВ-015, № РВ-015 про відмову позивачу у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру є правомірними.

Системно проаналізувавши обставини справи, вимоги чинного законодавства України та зважаючи на наявність обставин, з якими законодавець пов'язує наявність підстав для відмови у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, суд дійшов висновку, що рішення відповідача 1, які пов'язані з такою відмовою є правомірними, оскільки відповідач 1 діяв у спосіб, встановлений законами і підзаконними нормативно-правовими актами України з питань земельного законодавства.

Стосовно вимоги позивача про зобов'язання Козинської селищної ради розглянути та погодити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок АТ «БМ Банк» за кадастровими номерами: НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4, що знаходяться за адресою: смт. Козин, Обухівського району, Київської області суд зазначає наступне.

Статтею 106 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Відповідно до статей 106, 107 Земельного кодексу України, статей 14, 55 Закону України «Про землеустрій» та з метою визначення порядку встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 № 376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 2.1 Інструкції встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до пункту 2.8 Інструкції після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі, якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж.

Пунктом 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур'єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Як пояснив позивач, згідно з технічною документацією суміжними землекористувачами позивача є фізичні особи та Козинська селищна рада. З фізичними особами межі земельних ділянок погоджено без претензій з обох сторін.

Водночас, Козинська селищна рада у своєму листі від 09.06.2015 №475 зазначила, що не є суміжним землекористувачем, у зв'язку з чим технічна документація повернута позивачу з відповідним роз'ясненням.

З приводу цього, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 158 Земельного кодексу України, земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах вирішують органи місцевого самоврядування.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина 5 статті 158 Земельного кодексу України).

Отже, у разі відмови суміжного землекористувача підписати акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання (погодити межі земельної ділянки), з метою вирішення земельного спору позивач наділений правом на звернення до органу місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки.

На думку суду, належним способом захисту порушених прав та законних інтересів позивача є вирішення земельного спору із власником суміжної земельної ділянки у порядку ст.ст. 158, 159 Земельного кодексу України.

Більш того, беручи до уваги те, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача 2 погодити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок АТ «БМ Банк», з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача 2, виходять за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання Управління Держземагентства в Обухівському районі Київської області вчинити дії щодо реєстрації зареєструвати в Державному земельному кадастрі земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4 загальною площею 5,8000га, що знаходяться в смт. Козин, Обухівського району, Київської області, суд зауважує, що такі вимоги можуть застосовуватись лише за наявності протиправного рішення, дій чи бездіяльності, тобто є похідними від вимог про визнання протиправною відмови та скасування рішення про відмову позивачеві у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру. Відтак, ураховуючи той факт, що судом встановлено правомірність рішень відповідача щодо відмови позивачеві у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов'язання відповідача вчинити дії з внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки позивача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Беручи до уваги положення статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур