Справа № 331/2901/17
Суддя: Світлицька В. М.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/331/214/2017
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.09.2017 року м. Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Світлицька В.М., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства Оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову зазначено, що з 07.08.1986 р. по 07.08.1988 р. позивач виконував обов`язки військової служби на території Афганістану. Під час виконання обов`язків військової служби, ОСОБА_1 отримав множинні вогнепальні осколкові поранення, закриту черепно-мозкову травму, контузію головного мозку. 07.08.2013 року ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності (безстроково) у зв`язку з пораненням, контузією та захворюванням, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії. 13.11.2015 р. позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про направленням особистих документів до Міністерства Оборони України для прийняття рішення, щодо виплати одноразової грошової допомоги. Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 18.12.2015 року № 248/3/6/4035 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки з 01.01.2014 р. відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», виплата одноразової грошової допомоги передбачена тільки військовослужбовцям та звільненим особам, які отримали первинно інвалідність після 01.01.2014 р. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням ІІІ групи інвалідності та зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу та стягнути витрати на правову допомогу.
Ухвалою суду від 06.09.2017 р. відкрито скорочене провадження по справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суд розглядає справу в порядку скороченого провадження без судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Наданими суду письмовими запереченнями представник відповідача зазначив, що військовий комісаріат відмовив позивачу у направлені документів до головного розпорядника бюджетних коштів щодо призначення одноразової грошової допомоги, документи позивача не були направлені до Міністерства оборони з висновком щодо можливості проведення грошової допомоги, Міністерство оборони України висновків щодо призначення або відмови у призначення не приймало, то дії Міністерства оборони України не обґрунтовано визнано позивачем неправомірними. Разом з тим, оскільки уповноважений орган (військовий комісаріат) не подав відповідний висновок до розпорядника бюджетних коштів, то вимога позивача про зобов`язання Міністерства оборони України до вчинення дій є передчасною. Враховуючи викладене, просить суд відмовити позивачу в задоволенні вимог.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан в період з 07.08.1986 р. по 07.08.1988 р., що підтверджується довідкою № п/37 від 19.04.2013 р. виданою Центральним об`єднаним районним військовим комісаріатом м. Запоріжжя.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Управлінням праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району від 12.08.2013 року безстроково, ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 480646, при повторному огляді 07.08.2013 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково, у зв`язку з пораненням, контузією та захворюваннями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Згідно з витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 759 від 29.03.2013 р., поранення, ЗЧМТ-контузія головного мозку і захворювання рядового у відставці ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

13.11.2015 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до військового комісаріату ІНФОРМАЦІЯ_2 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням поранень при службі в ДРА, контузії при виконанні інтернаціонального боргу в ДРА.

Листом Департаменту фінансів міністерства оборони України до ІНФОРМАЦІЯ_1 за № 248/3/6/4035 від 18.12.2015 року документи ОСОБА_1 повернуто без реалізації. Посилаючись на постанову КМУ від 28.05.2008 р. № 499, згідно з якої одноразова грошова допомога здійснювалася у разі поранення (контузії, травми або каліцтва без встановлення групи інвалідності), заподіяного в період проходження військової служби, чи у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з військової служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження. У зв`язку із внесенням змін з 01.01.2014 року до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (на виконання якого було прийнято постанову КМУ від 25.12.2013 р. № 975), виплата одноразової грошової допомоги передбачена тільки військовослужбовцям та звільненим особам, які отримали первинно інвалідність (поранення, травму, каліцтво) після 01.01.2014 року. Так, відповідач посилається на ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, тобто наполягає на тому, що дія постанови КМУ від 25.12.2013 №975 та нової редакції ст.16 вищезазначеного закону поширюється тільки на військовослужбовців та звільнених осіб, які отримали первинну інвалідність після 01.01.2014 р.

Проте суд із таким висновком погодитися не може.

Згідно з ч.5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі в Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Військовослужбовцям у зв`язку із особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закону). Згідно з ч.1 ст.16 вищевказаного Закону, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога) - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим законом мають право на її отримання.

Згідно з ч.2 ст.16 Закону у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою КМУ від 28 травня 2008 року № 499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - Порядок №499).

Відповідно до п.2 Постанови № 975 особам, які до набрання чинності Порядком №975 мали право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Зазначений Порядок № 975 визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги, згідно якому днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є в разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена в довідці МСЕК.

Так, суд погоджується із доводами позивача, що зважаючи на те, що йому встановлено ІІІ групу інвалідності 07.08.2013 року, до спірних правовідносин слід застосувати Порядок № 499, оскільки інших відмінних чітких визначень щодо дати встановлення групи інвалідності законодавець не передбачив.
Згідно з ч.2 ст.16 Закону та пп.2 п.2 Порядку №499 одноразова грошова допомога призначається та виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, в розмірі 27-місячного грошового забезпечення - в разі встановлення інвалідності ІІІ групи.

Таким чином, змістовний аналіз наведених норм права дозволяє зробити висновок про те, що особа набуває прав на отримання одноразової грошової допомоги в разі встановлення їй інвалідності та не залежить від первинного чи вторинного встановлення такої інвалідності.

Так, оскільки позивачу встановлено інвалідність ІІІ групи після звільнення з військової служби та набранням законної сили Закону та Порядку № 499, то розмір і порядок виплати одноразової грошової допомоги, якщо інвалідність настала внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, визначається з урахуванням положень вищезазначених нормативно-правових актів, і буде складати для позивача - 27-місячне грошове забезпечення.

Аналогічна практика розгляду даної категорії справ спостерігається в ухвалах Вищого Адміністративного суду від 22.05.2014р. у справі №К/800/62429/13, від 09.07.2015р. у справі №К/800/19036/15, а також постановах ВСУ від 10.06.2014р., від 18.11.2014р. у справі №21-446а14, від 21.04.2015р. у справі №21-183а13, останні, в свою чергу, не може бути залишена судом поза увагою на підставі ст.244-2 КАС України.

Згідно з ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, якщо вони пом`якшують відповідальність або скасовують відповідальність особи.

Надаючи офіційне тлумачення вищезазначених положень Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999р. у справі №1-рп/99 зазначив, що принцип, закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно з п.2 Постанови №975 особам, які до набрання чинності Порядком №975 мали право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Судовим розглядом достовірно встановлено, що моментом виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги є встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності внаслідок поранення, контузії чи захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії 07.08.2013 р., і саме цього часу стосується Порядок № 499, яким установлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 р., здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, при цьому права громадян не можуть бути скасовані.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 КАС України.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Суд приходить до висновку, що відповідач не довів, що діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Таким чином, зважаючи на обставини справи, досліджені в судовому засіданні докази та системний аналіз положень діючого законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

При розгляді справи за адміністративним позовом про зобов`язання органів Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу по інвалідності, суд вправі зобов`язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про виплату такої допомоги, що не належить до компетенції суду.

Позовна вимога щодо зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити позивачу одноразової грошової допомоги по інвалідності ІІІ групи за своєю формою є втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, на думку суду, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти таке, що призводить до потрібних результатів, наслідків, що дають найбільший ефект та виключають повторні звернення громадянина-інваліда війни до суду щодо поновлення порушених прав, які підлягають захисту у цій справі. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до абз.10 п.9 Рішення Конституційного суду України від 30 січня 2003 року №3 рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Таким чином, проаналізувавши вищезазначені нормативні акти, а також ознайомившись із зібраними по справі доказами, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є доведеними та обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно з наданих суду копій квитанцій та розрахунку витрат на правову допомогу, позивачем дійсно понесено витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн., але вимоги в цій частині не є обґрунтованими, оскільки участі адвоката у судовому засіданні не було, бо розгляд здійснено в порядку скороченого провадження, ознайомлення з матеріалами справи не підтверджено, так як вказаний документ підписаний самим позивачем.

Крім того, в договорі про надання юридичних послуг № 526 від 28.02.2017 р. не визначено порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни гонорару, порядок його сплати та умови повернення, що суперечить ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та ст.28 «Правил адвокатської етики».

Таким чином, в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн. позивачеві слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 17, 18, 19, 70, 71, 158-163 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 499 від 28.05.2008 р. «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України № 499 від 28.05.2008 р. у розмірі встановленому законом на день встановлення інвалідності.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя шляхом подання в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Суддя : В.М. Світлицька