Справа № 824/382/17-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2017-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/382/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Григораш В.О. Суддя-доповідач: ОСОБА_1

13 жовтня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Матохнюка Д.Б. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Апеляційного суду Чернівецької області, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державної судової адміністрації України та Державної казначейської служби України про визнання частково недійсним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2017 позивач - ОСОБА_2 звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду із позовом до Апеляційного суду Чернівецької області, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державної судової адміністрації України та Державної казначейської служби України про визнання частково недійсним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.08.2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами адміністративної справи. Разом з тим, до початку судового розгляду справи, відповідач надав суду клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, що згідно відомостей з трудової книжки БТ-І№0086136 від 25.11.1977 року, Наказом Управління юстиції в Чернівецькій області № 90 від 30.07.1996 року ОСОБА_2 призначено на посаду судді Заставнівського районного суду Чернівецької області з 05.08.1996 року. 12.07.2001 року ОСОБА_2 обрана безстроково суддею Заставнівського районного суду.

Наказом апеляційного суду Чернівецькій області №24-к від 11.06.2003 року, на підставі Постанови Верховної Ради України від 03.04.2003 року №721-IV, ОСОБА_2 обрано суддею апеляційного суду безстроково. Зараховано в штат судової палати в цивільних справах, по переводу з посади судді місцевого Заставнівського районного суду Чернівецької області з 12.06.2003 року.

На підставі Рішення Вищої ради юстиції від 08.12.2016 року №3138/0/15-16 "Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді апеляційного суду Чернівецької області у відставку, Наказом голови апеляційного суду Чернівецької області від 14.12.2016 року №05-02/249-к "Про відрахування зі штату суду ОСОБА_2М.", наказано:

1. Відрахувати ОСОБА_2 зі штату апеляційного суду Чернівецької області 14.12.2016 року у зв'язку з поданням заяви про відставку.

2. ОСОБА_2 виплатити вихідну допомогу в розмірі 3 місячних суддівських винагороди за останньою посадою.

3. Відповідно до статті 83 КЗпП України виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за 2 календарних дні щорічної основної відпустки за період роботи з 12.06.2016 року по 13.12.2016 року.

Таким чином, позивач працювала на посаді судді з 05.08.1996 року до 14.12.2016 року, що складає стаж 20 років 4 місяці, що підтверджується записами в трудовій книжці.

13.06.2017 року позивач звернулась до голови апеляційного суду Чернівецької області з заявою, в якій просив видати наказ про виплату 17-ти місячних заробітних плат з врахуванням одержаних 3-х місячних заробітних плат.

Розглянувши вказане звернення позивача від 13.06.2017 року, відповідач листом від 13.06.2017 року за №01-54/П повідомив, що згідно ст. 143 Закону "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції Закону на момент звільнення ОСОБА_2М.) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою. Отже, на даний час відсутні підстави щодо задоволення заяви про видачу відповідного наказу та виплати допомоги у розмірі 17 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Конституції України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів", прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на слідуюче.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 року №2862-XII судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.

Згідно з частиною першою статті 116 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VIII (у редакції, яка діяла на час звільнення позивача) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Відповідно до частини третьої статті 116 цього Закону заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до Вищої ради правосуддя, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

Частиною першою статті 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VIII передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно - правових актів, які діяли на час прийняття рішення Вищою радою юстиції про звільнення позивача, якими передбачена виплата вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на день подання ОСОБА_2 заяви про відставку та на час прийняття Вищою радою правосуддя рішення про його звільнення, Закон України "Про статус суддів" від 15.12.1992 року №2862-XII, на норми якого посилається позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги, втратив чинність із набранням чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення Вищої ради юстиції від 08.12.2016 року №3138/0/15-16 "Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді апеляційного суду Чернівецької області у відставку" та наказ голови апеляційного суду Чернівецької області від 14.12.2016 року №05-02/249-к "Про відрахування зі штату суду ОСОБА_2М." прийняті після набрання чинності Законом № 1402-VIII.

А тому, колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно здійснено усі належні виплати позивачу, у зв'язку зі звільненням відповідно до ч. 1 ст. 143 цього Закону, оскільки у відповідача на час звільнення позивача з посади судді у зв'язку з виходом у відставку, були відсутні правові підстави для здійснення виплати вихідної допомоги ОСОБА_2 в розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожний повний рік роботи на посаді судді.

Таким чином, виходячи з вказаних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції , що відповідач при здійсненні виплат судді Перепелюк Л.М. суддівської винагороди у розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її апеляційного розгляду, а відтак відсутні підстави для її задоволення.

Відповідно ч. 1 ст. 200 КАС, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4