Справа № 202/3705/17
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2017 рокусправа № 202/3705/17 (2-а/202/169/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Прокопчук Т.С. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

за участю представника відповідача: Порохня Д.А..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі

на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2017 року у справі №202/3705/17 (2а/202/169/2017) за позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

01 червня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом в якому просила: визнати дії відповідача щодо відмови у відновленні з 01 квітня 2015 року виплати пенсії ОСОБА_2 протиправними, зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком, призначену відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01 квітня 2015 року.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що згідно рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного суду України визнано такими, що не відповідають Конституції положення частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої ст.. 141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та положень п. 5 розділу ІІІ «Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» в частині норм призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». Також, в рішенні Конституційного суду зазначено, що пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку. Вказане, на думку позивача, свідчить про протиправність дій пенсійного органу щодо зупинення виплати їй пенсії призначеної відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв'язку з тим, що вона продовжує працювати на посаді судді.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2017 року задоволено частково: визнано протиправною відмову у відновленні позивачу виплати пенсії, зобов'язано відповідача нарахувати та виплачувати позивачу пенсію, призначену відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення», з 08 червня 2016 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач перебуває на обліку у Лівобережному об'єднаному УПФУ в м. Дніпрі, отримує пенсію за віком у відповідності до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та працює на посаді судді. Заявник зазначає, що ст.. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка визначає порядок виплати пенсії, встановлено, що пенсії особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених, зокрема ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії, щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Відтак, оскільки позивач працює на посаді судді підстави для виплати їй пенсії за віком - відсутні, виплата пенсії ОСОБА_2 може бути відновлена після звільнення з посади.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 з 1998 року працює на посаді судді Господарського суду Дніпропетровської області.

З 21 вересня 2009 року позивач перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні ПФУ в м. Дніпрі та отримує пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

з 01 квітня 2015 року виплату пенсії позивачу було зупинено, у зв'язку з чим позивач звернулась до відповідача із заявою при відновлення виплати пенсії за віком.

Листом від 13.05.2017 року №К-3 відповідач відмовив позивачу у поновленні виплати пенсії до моменту звільнення з посади судді.

Вважаючи дії відповідача протиправними з приводу невиплати їй пенсії за віком, ОСОБА_2 звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції виходив з того, що невиплата призначеної позивачу пенсії за віком, так само як і невиплата довічного утримання судді у відставці не узгоджується з конституційними гарантіями незалежності судів, тобто є незаконним. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного суду України визнано такими, що не відповідають Конституції положення частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої ст.. 141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та положень п. 5 розділу ІІІ «Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» в частині норм призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», тому підстави для зупинення виплати пенсії позивачу - відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону(крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується.

Аналогічні зміни також внесено до положень ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень вищезазначеного Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширювався на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Крім того, з 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року, яким було продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року було передбачено, що тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Крім того, ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» було встановлено, що тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про прокуратуру", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі.

У подальшому, п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/довічне грошове утримання призначаються, зокрема відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Однак, 08.06.2016 року Конституційним Судом України прийнято рішення № 4-рп/2016 (справа №1-8/2016), яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 року у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015;

- пункту 5 розділу III Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 в частині скасування з 01.06.2015 норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 було визнано неконституційною заборону виплати пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року особам, які працюють на окремих посадах, у тому числі на посаді судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку щодо правомірності поновлення позивачу виплати пенсії за віком, а саме з 08.06.2016 року, оскільки в рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року визнано зазначені нормативно-правові акти як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Відтак, Рішення Конституційного Суду України N4-рп/2016 від 08.06.2016 року в частині визнання неконституційними положень вказаного законодавства підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли після 08.06.2016 року та зворотної сили не має.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу відсутності підстав для зупинення виплати пенсії позивачу за віком з 08.06.2017 року та необхідності зобов'язання відповідача поновити ОСОБА_2 виплату пенсії призначеної відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованість висновків суду першої інстанції, тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі - залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2017 року у справі №202/3705/17 (2а/202/169/2017) - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів у відповідності до ст. 212 КАС.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: А.В. Шлай