Справа № 546/787/17
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 р.Справа № 546/787/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бершова Г.Є.

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Решетилівського районного суду Полтавської області від 05.09.2017 по справі № 546/787/17

за позовом ОСОБА_2

до Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2О.) звернувся до Решетилівського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті йому пенсії та зобов'язати Решетилівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області відновити виплату пенсії з 27 вересня 2016 року.

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 05.09.2017 позовні вимоги ОСОБА_2 за період з 27 вересня 2016 року по 20 лютого 2017 року залишено без розгляду.

Постановою Решетилівського районного суду Полтавської області від 05.09.2017 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, пов'язані з відмовою у поновленні виплати ОСОБА_2 пенсії.

Зобов'язано Решетилівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області поновити виплату ОСОБА_3 пенсії на загальних підставах з 21 лютого 2017 року.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд скасувати постанову Решетилівського районного суду Полтавської області від 05.09.2017 та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування доводів апеяційної скарги стверджує про правомірність своїх дій, оскільки проведення виплати пенсії позивачу можливо тільки після надходження до управління оригіналу пенсійної справи або довідки про взяття на облік позивача як внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2, ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що відповідач оскаржує постанову суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 отримував пенсію по інвалідності, яка була призначена довічно, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (а.с. 16).

Позивач, починаючи з 25.12.2014, перебував на обліку в Управлінні праці та соціального населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області як внутрішньо переміщена особа з району проведення антитерористичної операції (м. Ровеньки Луганскої області)(а.с. 14).

Виплата пенсії проводилася Бердянським об'єднаним Управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області як внутрішньо переміщеній особі.

27 вересня 2016 року позивач зареєстрував своє постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією його паспорта (а.с. 12-13) та копією довідки про склад сім'ї (а.с. 6).

Судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що 27 вересня 2016 року позивач звернувся до Диканського сектору обслуговування громадян Решетилівського об'єднаного УПФУ в Полтавській області із заявою про перевід пенсії з Бердянського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області.

Листом від 15.08.2017 № 45/С-02 позивача проінформовано про відсутність підстав для продовження виплати пенсії через ненадходження до управління оригіналу пенсійної справи. Також повідомлено, що у вересні та жовтні 2016 року Решетилівським об'єднаним УПФУ в Полтавській області до Бердянського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області було направлено запити пенсійної справи позивача і у відповідь надійшла електронна пенсійна справа та макет пенсійної справи, сама пенсійна справа позивача до управління не надійшла, тому для відновлення виплати пенсії позивачу необхідно довідку про взяття на облік позивача як внутрішньо переміщеної особи (а.с. 17).

Не погодившись з такими діями відповідача та вважаючи протиправною відмову пенсійного органу в поновленні виплати пенсії, позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги з урахуванням строку звернення до адміністративного суду, суд першї інстанції виходив з того, що з моменту реєстрації позивачем постійного місця проживання за новою адресою і відмови від статусу внутрішньо переміщеної особи характер правовідносин між ним та Пенсійним фондом України змінився, а тому з цього часу до спірних правовідносин не підлягало застосуванню законодавство, яким врегульовано питання виплати (перерахунку) пенсій внутрішньо переміщеним особам. З цього моменту у позивача знову виникло право на отримання пенсії на загальних підставах, а тому відмова в поновленні випати пенсії є протиправною.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах додів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Позивач є громадянином України та у встановленому законодавством порядку визнаний інвалідном ІІІ групи, у зв'язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV набув право на отримання пенсії по інвалідності з терміном виплати "довічно", що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с. 16).

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 Закону № 1058-IV, а саме: виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

За правилами частини другої статті 49 цього Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до пункту 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме листа відповідача від 15.08.2017 № 45/С-02, у вересні та жовтні 2016 року Решетилівським об'єднаним УПФУ в Полтавській області до Бердянського об'єднаного УПФУ в Запорізькій області було направлено запити пенсійної справи позивача і у відповідь надійшла електронна пенсійна справа та макет пенсійної справи, на підставі яких попереднім управлінням, де позивач перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа, здійснювалося нарахування пенсії, тобто в розпорядженні відповідача є документи, необхідні для поновлення виплати пенсії.

Разом із тим, відповідач відмовляючи в поновленні виплати пенсії, стверджує про необхідність надання оригіналу пенсійної справи, яка знаходиться за місцем первинного призначення пенсії - в управлінні Пенсійного фонду України в м. Ровеньки Луганської області.

Загальновідомо, що на території Луганської та Донецької областей відбувся збройний конфлікт, внаслідок якого частина цих областей була визнана окупованою (Постанова Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17 березня 2015 року № 254-VIII; Постанова Верховної Ради України "Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування" від 17 березня 2015 року № 252-VIII; Розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення"). Місто Ровеньки, де раніше мешкав позивач, відноситься до окупованих населених пунктів, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, відтак надати оригінал пенсійної справи не надається можливим.

Колегія суддів враховує посилання апелянта на те, що приписи пункту 4.8 Порядку № 22-1 передбачають при переїзді пенсіонера на нове місце мешкання обов'язкове витребування оригіналу пенсійної справи, разом із тим, відсутність можливості витребування пенсійної справи з органів, що знаходяться на тимчасово окупованій території не може ставити в залежність право позивача на отримання пенсії.

Оцінюючи таку відмову відповідача в поновленні виплати пенсії, колегія суддів вбачає в діях останнього ознаки дискримінації по відношенню до позивача.

Відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі "Тлімменос проти Греції" (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому обєктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи обєктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст.1 цього Закону непряма дискримінація ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, обєктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Саме в такій особливій ситуації опинився позивач у цій справі, який не маючи статусу внутрішньо переміщеної особи, але перемістився з території тимчасово окупованого м. Ровеньки, позбавлений можливості надати оригінал пенсійної справи.

Таким чином, вимоги відповідача, які є цілком виправданими в звичайній ситуації, оскільки формально вони базуються на положеннях пункту 4.8 Порядку № 22-1, становлять дискримінаційне поводження по відношенню до позивача, який навіть теоретично не може надати такі документи, а отже за такого підходу автоматично позбавляється права на пенсійне забезпечення.

З урахування вищевикладеного, колегія суд вважає, що дії відповідача, які в звичайних умовах можуть бути цілком обґрунтованими, в особливій ситуації позивача є проявом непрямої дискримінації. Крім того, хоча дії відповідача формально ґрунтуються на положеннях підзаконного нормативного акту та переслідують легітимну мету, в особливій ситуації позивача колегія суддів вважає їх явно непропорційними, тобто вчиненими без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Також безпідставними є посилання апелянта на необхідність надання позивачем довідки внутрішньо переміщеної особи, оскільки з моменту реєстрації позивачем постійного місця проживання за новою адресою і відмови від статусу внутрішньо переміщеної особи характер правовідносин між ним та Пенсійним фондом України змінився, а тому з цього часу до спірних правовідносин не підлягає застосуванню законодавство, яким врегульовано питання виплати (перерахунку) пенсій внутрішньо переміщеним особам. З цього моменту у позивача знову виникло право на отримання пенсії на загальних підставах.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання відповідача на ненадання позивачем довідки про взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи безпідставне, так як жодною нормою Закону № 1058 не передбачено, що для виплати пенсії на загальних підставах необхідно надати вказану довідку.

Проаналізувавши інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги положення чинного законодавства та правові позиції Європейського суду з прав людини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки.

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Решетилівського районного суду Полтавської області від 05.09.2017 по справі № 546/787/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає в силу приписів ч. 10 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Бершов Г.Є.
Судді Ральченко І.М. Катунов В.В.