Справа № 442/6113/17
Суддя: Кучаковський Ю. С.
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 442/6113/17
Провадження № 2-а/442/205/2017
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кучаковського Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Кравців Х.В.,

за участю представників

від позивача: не зявилися

від відповідача: не зявилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобичі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори про визнання дій протиправними та скасування рішення,

о б с т а в и н и c п р а в и :

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори про визнання протиправним внесення Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна реєстраційного запису № 3871468 на підставі повідомлення Бориславського відділення Держбанку б/н від 23.12.1983 та про скасування обтяження нерухомого майна, зареєстрованого 11.10.2006 за № 3871468 Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Бориславського відділення Держбанку б/н від 23.12.1983, власник ОСОБА_2, обєкт обтяження невизначене майно, не вказано, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що 16.09.2016 помер ОСОБА_2, єдиною спадкоємицею за заповітом померлого є ОСОБА_1. Позивач звернулась до приватного нотаріусу ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини, проте, в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна міститься архівний запис про заборону відчуження майна спадкодавця.

Вказана заборона є архівним записом, архівний номер якого 1946031LVOV41, архівна дата: 17.12.1999, дата виникнення: 23.12.1983, має реєстраційний № 3871468.

Реєстрація здійснювалась 11.10.2006 Першою дрогобицькою державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б/н від 23.12.1983, надісланого Бориславським відділенням Держбанку.

Приватний нотаріус ОСОБА_3 повідомила позивача про те, що згідно п. 20 „Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, до Державного реєстру прав будуть перенесені відомості про заборону відчуження кожного обєкту спадкування. Це, в свою чергу, позбавить можливості позивача розпоряджатись майном, отриманим у спадок.

Таким чином, позивач вважає, що наявність реєстраційного запису про заборону відчуження майна ОСОБА_2 порушує її законні інтереси, у звязку з чим остання звернулась до суду з проханням визнати протиправним внесення Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна реєстраційного запису № 3871468 на підставі повідомлення Бориславського відділення держбанку б/н від 23.12.1983 та скасувати таку заборону.

Сторони в судове засідання не зявилися.

Позивач просив розглядати справу у її відсутності, що повязано із значним віддаленням її місця проживання від місця знаходження суду.

Відповідач просив слухати дану справу у відсутності його представників, з приводу задоволення позовних вимог поклався на думку суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області,

в с т а н о в и в :

Як вбачається із свідоцтва про смерть від 16.09.2016 серія І-СГ № 437525 16.09.2016 помер ОСОБА_2.

За життя ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений 19.08.2014 секретарем Опаківської сільської ради Дрогобицького району ОСОБА_4, відповідно до якого, єдиною спадкоємницею є ОСОБА_1.

З метою прийняття спадщини позивач звернулась до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини.

03.03.2017 нотаріусом було відкрито спадкову справу, якій було присвоєно номер у Спадковому реєстрі 60328933 (копія Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 46968072).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 90277924 в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна міститься архівний запис про заборону відчуження майна спадкодавця.

Вказана заборона є архівним записом, архівний номер якого 1946031LVOV41, архівна дата: 17.12.1999, дата виникнення: 23.12.1983, має реєстраційний № 3871468. Реєстрація здійснювалась 11.10.2006 Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б/н від 23.12.1983 Бориславського відділення Держбанку.

Згідно п. 20 „Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2015 № 1127, за наявності зареєстрованих речових прав на такий обєкт нерухомого майна, обєкт незавершеного будівництва або обтяжень таких прав у спеціальному розділі Державного реєстру прав, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек державний реєстратор одночасно з відкриттям розділу у Державному реєстрі прав переносить такі відомості про речові права на таке майно та їх обтяження, про субєктів цих прав до відповідного відкритого розділу.

Вважаючи, що перенесення до Державного реєстру прав відомостей про заборону відчуження кожного обєкту спадкування позбавить позивача можливості розпоряджатись майном, отриманим у спадок, ОСОБА_1, для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів спадкоємця, звернулася до суду з позовом про скасування відповідної заборони.

Відповідно до абз. 2, 3 1 ч. 1 ст. 2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Державний реєстр прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі Державний реєстр прав) єдина державна інформаційна система, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обмеження, субєктів речових прав, технічні характеристики обєктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких обєктів нерухомого майна.

Згідно з абз. 5 ч. 2 ст. 8 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в редакції Закону України, що діяла на момент проведення відповідачем реєстрації, державний реєстратор прав у межах своїх повноважень: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законів та інших нормативно-правових актів, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на обєкт нерухомого майна, наявності інших підстав для державної реєстрації прав або відмови в такій реєстрації.

Водночас державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: облік заяви про державну реєстрацію речових прав; прийняття і перевірка документів, поданих для державної реєстрації речових прав; установлення відсутності підстав для відмови в державній реєстрації речових прав; державна реєстрація речових прав або відмова в такій реєстрації прав та внесення даних до Державного реєстру прав; присвоєння кадастрового номера обєкту нерухомого майна; видача документів, що підтверджують зареєстроване речове право (ст. 17 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в редакції Закону України, що діяла на момент проведення відповідачем реєстрації).

Згідно відповіді Львівського державного нотаріального архіву № 1803/01-21 від 10.08.17 на запит приватного нотаріуса ОСОБА_3 № 259/02-14 від 28.07.17, документи, які стали підставою для накладення заборони відчуження нерухомого майна належного ОСОБА_2 на зберігання до архіву не передавались. Таким чином, єдиною підставою для вчинення оскаржуваних дій слугував архівний запис про заборону.

При цьому, на момент вчинення оскаржуваних дій, реєстрація обтяжень нерухомого майна проводилась на підставі Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна, яке було затверджене Наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 № 31/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004 № 85/5) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.06.1999 за № 364/3657.

Так, відповідно до п. 1.5 Положення, в редакції, що діяла на момент проведення відповідачем реєстрації, Реєстраторами Реєстру заборон є, зокрема, державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з Адміністратором і мають повний доступ до Реєстру заборон через компютерну мережу.

Реєстратори приймають заяви про реєстрацію обтяження обєкта нерухомого майна від державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів, які не є Реєстраторами, посадових осіб виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, судів та слідчих органів та постанови про арешт майна боржника органів державної виконавчої служби та інших осіб, визначених цим Положенням; уносять та вилучають записи до (з) Реєстру заборон про заборони, арешти щодо нерухомого майна; отримують (видають) витяги з Реєстру заборон (абз. 3 п. 1.5 Положення).

Відповідно до п. 2.1 Положення, в редакції, що діяла на момент проведення відповідачем реєстрації, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на обєкти нерухомого майна є:

2.1.1. Накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом Реєстратором заборони відчуження на обєкти нерухомого майна.

2.1.2. Заява про реєстрацію (вилучення) обтяження обєкта нерухомого майна (додатки 1-3), що подається:

державною нотаріальною конторою та приватним нотаріусом, які не є Реєстраторами, у звязку з накладенням (зняттям) ними заборони відчуження на обєкти нерухомого майна;

посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради - у звязку з накладенням (зняттям) ними заборони відчуження на обєкти нерухомого майна;

судами і слідчими органами у звязку з накладенням ними арешту на обєкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту).

2.1.3. Постанови органів державної виконавчої служби про арешт (звільнення з-під арешту) майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, складені відповідно до Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 № 74/5, зареєстрованої в Мінюсті 15.12.1999 за № 865/4158 (із змінами та доповненнями).

Таким чином, законодавство України, чинне на момент внесення відомостей про обтяження, не передбачало можливості вносити відомості до Реєстру заборон на підставі архівного запису та/або повідомлення від банку.

Разом з тим, згідно п. 2.6 Положення, в редакції, що діяла на момент проведення відповідачем реєстрації, до Реєстру заборон уносяться такі відомості про обтяження:

2.6.1. Дані про підстави виникнення обтяження: назва документа, його номер та дата, повне найменування органу, що накладає обтяження.

2.6.2. Дані про особу, щодо майна якої встановлено обтяження:

для власників (співвласників) фізичних осіб громадян України прізвище, імя та по батькові, ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обовязкових платежів та, за наявності, дата та місце народження, адреса постійного місця проживання, дані документа, що посвідчує особу;

для іноземних громадян - прізвище, імя та по батькові (за наявності останнього), адреса постійного місця проживання за межами України, дані документа, що посвідчує особу;

для власників (співвласників) - юридичних осіб резидентів - назва, код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, адреса постійного місцезнаходження;

для власників юридичних осіб нерезидентів найменування, адреса постійного місцезнаходження та країна, де зареєстровано юридичну особу.

2.6.3. Дані про обєкт обтяження: ідентифікаційні номери обєкта нерухомого майна та відомості про його місцезнаходження.

Водночас, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 90277924, у відомостях щодо „обєкту обтяження вказано: „невизначене майно, не вказано, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, комментарий: Опака Львівська обл. Дрогобицький р-н с. Опака вул. не вказ. (с.Опака).

В графі „Власник зазначено: „ОСОБА_2, причина відсутності коду: архівний запис.

З вищенаведеного вбачається, що інформація про обєкт обтяження не містить ідентифікуючих відомостей щодо обєкту обтяження (відсутній ідентифікаційний номер обєкту та конкретні відомості його місцезнаходження в частині назви вулиці, номер будинку, тощо), а також, відсутня інформація про особу, якій таке майно належить (ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обовязкових платежів, дата та місце народження, адреса постійного місця проживання, дані документа, що посвідчує особу).

Таким чином, нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори було внесено відомості до Реєстру з порушенням вимог Положення, що свідчить про протиправність таких дій та є підставою для скасування відповідного реєстраційного запису.

Як зазначалось вище, підставою для обтяження слугувало повідомлення Бориславського відділення Держбанку б/н від 23.12.1983.

Згідно з п. п. 2, 3 Постанови Верховної ради України „Про порядок введення в дію Закону України „Про банки і банківську діяльність від 20.03.1991 № 873-XII Верховною Радою України було оголошено власністю України Український державний республіканський банк Держбанк СРСР і створено на його базі Національний банк України.

З метою встановлення кредитора/обтяжувала майна спадкодавця, представник позивача ОСОБА_5 звернувся до Національного банку України з відповідним адвокатським запитом, у відповідь на який, НБУ в листі від 06.07.17 зазначав, що станом на

05.07.2017 Державний реєстр банків не містить запису про Бориславське відділення Держбанку чи його правонаступників. Крім того, НБУ не було зареєстровано банк, який є правонаступником Держбанку СРСР. Український республіканський банк мав свої підрозділи лише в обласних центрах України.

Таким чином, відділення Українського республіканського банку не могло функціонувати в Бориславі, який не є обласним центром, а правонаступника Держбанку СРСР взагалі не було зареєстровано.

Крім того, позивач зверталась також до Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України для отримання інформації про заборгованість, наявну у покійного ОСОБА_2, на запит якої ПАТ „ОЩАДБАНК листом від 17.07.2017 № 34-15/5858 надав інформацію про відсутність будь-якої заборгованості у спадкодавця ОСОБА_2 та про те, що ПАТ „ОЩАДБАНК не є правонаступником Ощадного банку СРСР.

Разом з тим, з відповіді ПАТ „Промінвестбанк на заяву ОСОБА_1 від 04.07.2017 вбачається, що Бориславське відділення Будбанку СРСР входило до складу і було структурним підрозділом Будбанку СРСР.

З реорганізацією Будбанку СРСР в Державний комерційний промислово-будівельний банк СРСР, зазнали реорганізації і його структурні підрозділи. В результаті цього процесу був створений Український республіканський банк Державного комерційного промислово-будівельного банку (Укрпромбудбанк), а Бориславське відділення Будбанку СРСР було перетворено в Бориславське відділення Державного комерційного промислово-будівельного банку СРСР, яке входило до мережі „Укрпромбудбанку.

20.03.1991 Постановою Верховної Ради України № 873 Укрпромбудбанк з його мережею, обчислювальним центром, активами і пасивами оголошено власністю України. Відповідно до зазначеної постанови „Укрпромбудбанк був перетворений в „Державний комерційний промислово-будівельний банк України. Відповідно до ст. 1 Статуту „Промбудбанку України правонаступником „Українського республіканського державно-комерційного банку Промбудбанку СРСР став „Промбудбанк України.

В звязку з тим, що „Промбудбанк України був державним банком і відповідно до ст. 12 його Статуту діяльність банку могла бути припинена шляхом його реорганізації або ліквідації за рішенням Уряду України, то і реорганізація або ліквідація „Промбудбанку України мала бути здійснена за рішенням відповідного органу державної влади.

У ПАТ „Промінвестбанк відсутні відомості про прийняггя рішення відповідними державними органами України про реорганізацію або ліквідацію „Промбудбанку України.

Разом з тим, зазначено, що „Промінвестбанк України створений 26.08.1992 за рішенням зборів акціонерів „Промінвестбанку України. В подальшому, в процесі перейменування „Промінвестбанк України змінив найменування на ПАТ „Промінвестбанк.

Статтею 25 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963, що діяв на час створення ПАТ „Промінвестбанк та реєстрації Національним банком України його статуту (26.08.1992), встановлено, що юридична особа діє на підставі статуту. В жодній редакції статуту ПАТ „Промінвестбанк не встановлений правовий звязок між ПАТ „Промінвестбанк та „Промбудбанком України і не зазначено, що ПАТ „Промінвестбанк є правонаступником „Промбудбанку України.

Таким чином, відповідно до викладеного та згідно установчих документів, відсутні підстави вважати ПАТ „Промінвестбанк правонаступником „Промбудбанку України та, відповідно, установ „Будбанку СРСР, зокрема, Бориславського відділення „Будбанку СРСР.

В той же час, незважаючи на відсутність підстав для правонаступництва згідно законодавства, ПАТ „Промінвестбанк через свої установи фактично продовжував виконувати комплексне банківське обслуговування частини фізичних осіб за кредитними та депозитними договорами, що були укладені установами „Промбудбанку України та, відповідно, установами „Будбанку СРСР на Україні до створення ПАТ „Промінвестбанк, тобто добровільно в цій частині приймав на себе обовязки за такими договорами.

Одночасно ПАТ „Промінвестбанк повідомило, що відповідно до переліку документів із зазначенням термінів зберігання Державного банку СРСР, установ і організацій його системи від 09.06.1983 № 556 та відповідно до діючого на сьогодні переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку та банків України із зазначенням строків зберігання, затвердженого постановою Правління НБУ від 08.12.2004 № 601, строк зберігання документів по кредитах (позиках), що надавались в 1983 році „Будбанком СРСР через його установи на Україні, в тому числі і через Бориславське відділення Будбанку СРСР, сплив.

Отже, факт наявності документів щодо отримання кредиту ОСОБА_2, а також факт накладення у 1983 році заборони на відчуження обєкту нерухомого майна на сьогоднішній день підтвердити чи спростувати неможливо.

Крім того, згідно відповіді Львівського державного нотаріального архіву від 28.07.2017 № 1803/01-21 ідентифікувати особу ОСОБА_2 за даними архіву неможливо.

Відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в редакції Закону України, що діяла на момент проведення відповідачем реєстрації, дані до розділу Державного реєстру прав вносяться в разі прийняття рішення про державну реєстрацію прав.

Ч. 2 ст. 26 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в редакції Закону України, яка діє на момент винесення даної постанови, визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом „а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи те, що особа, яка заявлена як обтяжувач майна ліквідовано, здійсненими заходами правонаступника обтяжувача встановлено не було, відомості про заборону стосуються невизначеного майна, а також, зважаючи на відсутність необхідних та обовязкових ідентифікаційних даних особи, щодо майна якої існує заборона, а також враховуючи те, що нотаріус не мав права вносити заборону на підставі архівної довідки, то суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 14.06.2016 №21-41а16 у справі за позовом ОСОБА_7 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України ОСОБА_8, держреєстратора реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві Сипчу Крістіни Миколаївни, ДРСУ, Головного управління юстиції у м. Києві, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю „Кей-Колект, ТОВ „Сол-Істейт, про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, скасування запису, зазначено, що спірні правовідносини повязані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди, внаслідок чого колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України, внаслідок чого провадження у справі закрито.

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області під час розгляду справи встановив, що відсутні будь-які докази того, що оскаржувана реєстрація була вчинена на підставі цивільного правочину. Зокрема, на звернення позивача банківські установи факту існування такого цивільного правочину не підтвердили. Відтак відсутні підстави вважати, що реєстрація була здійснена на підставі цивільного правочину, а отже спір є публічно-правовим і дана справа має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Такий ж висновок міститься в п. 8 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України „Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів від 20.05.2013 № 8.

Статтею 18 КАС України визначено правила предметної підсудності адміністративних справ.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Згідно ч. 2 ст. 18 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 3 Закону України „Про нотаріат від 02.09.1993 № 3425-XII

Нотаріус це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Нотаріус не може займатися підприємницькою, адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських обєднань, перебувати на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, у штаті інших юридичних осіб, а також виконувати іншу оплачувану роботу, крім викладацької, наукової і творчої діяльності.

Враховуючи зазначені норми законодавства та те, що нотаріуси Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори не є перебувають на державній службі, а тільки є субєктами, яким державою делеговані повноваження реєстраційної служби, то з врахуванням положень ч. 5 ст. 18 КАС України, дана справа підсудна Дрогобицькому міськрайонному суду Львівської області як адміністративному.

До такого ж висновку дійшов і Львівський апеляційний адміністративний суд в ухвалі від 26.01.2017 у справі № 303/6770/16-а (876/9655/16).

Згідно зі ст. 97 КАС України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Враховуючи той факт, що позивачем вимог про відшкодування судових витрат не було заявлено, судові витрати стягненню на користь позивача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 17, 69-71, 158-163 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори про визнання дій протиправними та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним внесення Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна реєстраційного запису № 3871468 на підставі повідомлення Бориславського відділення Держбанку б/н від 23.12.1983.

Скасувати обтяження нерухомого майна, зареєстрованого 11.10.2006 за № 3871468 Першою Дрогобицькою державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Бориславського відділення Держбанку б/н від 23.12.1983, власник - ОСОБА_2, обєкт обтяження - невизначене майно, не вказано, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле;

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного адміністративного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом 10 днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ю.С. Кучаковський