Справа № 810/1859/17
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року м.Київ № 810/1859/17

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Панової Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління МВС України в Київській області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління МВС України в Київській області (далі - відповідач) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Відділ зони Чорнобильськох АЕС ГУ МВС України у Київській області у довідці від 21.03.2012 не правильно визначив розмір його фактичної заробітної плати за роботу у зоні відчуження, оскільки передбачені діючим законодавством виплати за участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС йому не нараховувались і не виплачувались.

Вказані обставини, у свою чергу, призвели до суттєвого заниження розміру його пенсії.

З огляду на зазначене, він звернувся до відповідача з заявою про здійснення перерахунку та виплати всіх належних йому згідно з вимогами законодавства коштів за роботу у зоні відчуження, а також видати нову довідку про фактичний заробіток.

Водночас, за результатом розгляду вказаного звернення відповідач повідомив йому, що нарахування та виплата його грошового забезпечення відбулася правильно, а тому підстави для видачі нової довідки про заробітну плату відсутні.

Як стверджує позивач, в обґрунтування прийнятого рішення відповідач зазначив, що архівні дані про нарахування йому грошового забезпечення під час проходження служби в зоні відчуження та виплати йому разової грошової винагороди - відсутні, добові та пайкові не виплачувались, а тому ці виплати в довідку для призначення пенсії не включаються.

На думку позивача дії Головного управління МВС України в Київській області щодо відмови у нарахуванні йому грошового забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з червня по жовтень 1986 року з урахуванням подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням у розмірі 3721,52 крб; добових у розмірі 238,00 крб.; одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 630,00 крб. відповідно до постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРП № 524-156 від 07.05.1986, постанови Ради Міністрів СРСР № 964-рс від 17.05.1986, постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7 та видачі відповідної довідки про грошове утримання з урахуванням перерахунку і врахуванням раніше оплаченої заробітної плати з коефіцієнтом 5 за роботу в зоні відчуження з якої раніше нараховувалась пенсія для пред'явлення до органів Управління Пенсійного фонду України для нарахування пенсії - є неправомірними.

За наведених обставин позивач звернувся до суду про визнання вказаних дій відповідача протиправними та зобов'язання провести нарахування та виплату йому відповідного грошового забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з червня по жовтень 1986 року відповідно до постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРП № 524-156 від 07.05.1986, постанови Ради Міністрів СРСР № 964-рс від 17.05.1986, постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7, а саме з урахуванням:

- подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням у розмірах 3721,52 крб;

- добових у розмірі 238,00 крб.;

- одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 630,00 крб.

Крім того, позивач просить суд зобов'язати відповідача видати йому відповідну довідку про грошове утримання з урахуванням перерахунку і врахуванням раніше оплаченої заробітної плати з коефіцієнтом 5 за роботу в зоні відчуження з якої раніше нараховувалась пенсія для пред'явлення до органів Управління пенсійного фонду України для нарахування пенсії.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.05.2017 відкрито провадження в адміністративній справі № 810/1859/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання, призначене на 11.07.2017 з'явився позивач.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечив та разом з цим надав до суду клопотання про заміну первинного відповідача - Головне управління МВС України в Київській області на належного - Відділ зони ЧАЕС ГУ МВС України в Київській області. При цьому, розгляд вказаного клопотання відповідач просив здійснити без участі його уповноваженого представника.

З огляду на зазначене та враховуючи приписи частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішив здійснити розгляд даної справи та, відповідно, клопотання відповідача у порядку письмового провадження.

Розглянувши клопотання Головного управління МВС України в Київській області про заміну первинного відповідача на належного, заслухавши думку позивача та дослідивши наявні у справі докази, суд протокольною ухвалою вирішив відмовити у задоволенні вказаного клопотання відповідача.

У ході судового засідання позивач підтримав доводи позовної заяви та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач, у свою чергу, на виконання вимог ухвали Київського окружного адміністративного суду від 29.05.2017 письмових заперечень проти позову та докази на обґрунтування цих заперечень (які наявні у відповідача) до суду не надав.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи посвідчень, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС № 1 та інвалідом другої групи, що надає йому право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни (а.с. 15, 16).

Судом встановлено, що старший лейтенант міліції ОСОБА_1 приймав участь у заходах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та знаходився у зоні відчуження у місті Прип'ять у період з 15.06.1986 по 19.10.1986 року, а саме 68 днів (а.с. 12, 13).

Згідно з даними картки обліку радіоактивного опромінення позивач за період перебування в зоні відчуження з 27.05.1986 по 30.06.1987 отримав дозу опромінення 24,537 рентген (БЕР), що дорівнює 245,37 мілізіверта (а.с.14).

21.03.2012 ОСОБА_3 було видано довідку № 208 про те, що йому за роботу в населених пунктах зони відчуження Прип'ять з 15.06.1986 по 19.10.1986 по місцю роботи Прип'ятському МВВС України на посаді дільничного інспектора міліції виплачена заробітна плата у розмірі 2372,61 крб. з урахуванням окладу (тарифної ставки) у розмірі 90,00 крб., а також коефіцієнта 5 відповідно до постанови Ради Міністрів УСРС та Укрпрофради від 01.06.1986 № 207-7.

З вказаної довідки та розрахунку до неї та маршрутного листа, судом встановлено, що денна тарифна ставка для зони була визначена у розмірі 210,00 крб. з урахуванням посадового окладу позивача у сумі 90,00 крб. та надбавки за звання - 120,00 крб.

У зв'язку з цим, у вказаній довідці уповноважений орган визначив, що у червні та вересні 1986 року було 30 робочих днів, тому денна тарифна ставка ОСОБА_3 складала 7,00 крб. (210 крб./30 днів = 7 крб.). Разом з цим, у червні позивач працював 7 днів, а у вересні 14 днів, що разом складає 21 день. Таким чином, за період роботи 15, 17, 19, 22, 26-27 та 29 червня, а також 11, 14-19, 21-22, 24-25, 27-28 та 30 вересня грошове забезпечення ОСОБА_3 визначено у розмірі 147,00 крб. (7,00 крб.х21 день = 147,00 крб.) При цьому, судом встановлено, що при здійсненні розрахунку грошового забезпечення позивача у вказаний період відділом зони Чорнобильської АЕС ГУ МВС України було враховано кратність 4 (відповідно до зони небезпеки в якій працював ОСОБА_3.). Отже, загальна сума грошового забезпечення позивача за цей період була визначена у розмірі 588 крб. (147,00 крб. х 4 (кратність) = 588,00 крб.)

У свою чергу, у липні, серпні та жовтні був 31 робочий день, тому денна тарифна ставка ОСОБА_3 складала 6,77 крб. (210 крб./31 днів = 6,77 крб.). Разом з цим, вулипні позивач працював 16 днів, у серпні 19 днів, а у жовтні 12 днів, що разом складає 47 днів. Таким чином, за період роботи 01-02, 05, 12-16, 18-19, 21, 23, 25, 27, 30 липня, 02-05, 07, 09, 11, 14, 16, 18, 21, 23, 25-26, 28-30 серпня, та 01-02, 04-06, 08, 10-12, 15, 17, 19 жовтня грошове забезпечення ОСОБА_3 визначено у розмірі 318,19 крб. З урахуванням кратності 4 загальна сума грошового забезпечення позивача за цей період була визначена у розмірі 1272,76 крб. (318,19 крб. х 4 (кратність) = 1272,76 крб.).

З огляду на зазначене, оплата праці ОСОБА_3 у період з 15.06.1986 по 19.10.1986 за підвищеними тарифними ставками (посадовими окладами) з урахуванням зони небезпечності в якій він перебував була визначена відділом зони Чорнобильської АЕС ГУ МВС України у розмірі 1860,76 крб.

Разом з цим, збережений середній заробіток ОСОБА_1 за дні роботи в зоні відчуження встановлено у розмірі 511,85 крб. виходячи з розрахунку посадового окладу позивача у сумі 90,00 крб., надбавки за звання - 120,00 крб. та вислугу років - 21,00 крб. (231, 00 крб./30 днів = 7,70 крб.; 231,00 крб./31 день = 7,45 крб.; 7,70 крб.х 21 день = 161,70 крб.; 7,45 крб.Ч 47 днів = 350,15 крб.; 161,70 крб. + 350,15 крб. = 511,85 крб.)

Отже, враховуючи наведені розрахунки фактична заробітна плата за роботу у зоні відчуження із якої визначається пенсія була визначена суб'єктом владних повноважень у розмірі 2372,61 крб.

Як стверджує позивач, дізнавшись про зняття грифу "таємно" з урядових рішень щодо нарахування оплати праці особам, які безпосередньо брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження в 1986 році та встановивши, що його робота в зоні ЧАЕС була оплачена неправильно, а заробітна плата була визначена без врахування всіх належних йому сум, він звернувся до відповідача з заявою про здійснення перерахунку та виплати всіх належних йому сум заробітної плати, а також видати довідку про фактичний заробіток.

Під час судового розгляду справи позивач пояснив суду, що, всупереч нормам чинного законодавства йому не було виплачено частину заробітної плати за роботу у зоні ЧАЕС у розмірі 4589,52 крб., яка складається з наступного:

- подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням з коефієнтом 5 за 68 діб роботи в третій зоні небезпечності місті Прип'ять з череня по жовтень 1986 року в розмірі 3721,52 крб. (68 днів х денну тарифну ставку х 5-кратність х подвійний розмір = 3721, 52 крб.);

- одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення більше 50 мілізівертів (245,4 мілізівертів) офіцерам у розмірі 3-х місячних окладів по посаді і званню - 630 крб. (210 крб. х 3);

- добових у розмірі 3,50 крб. за 68 діб = 238 крб.

З наявного у матеріалах справи листа № 29/М-165 від 05.04.2017 вбачається, що за результатом розгляду вказаного звернення позивача ГУ МВС в Київській області повідомило останньому, що згідно з вимогами постанови ЦК КПРС, Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦ РПС від 07.05.1986 № 524-156 "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення робітників підприємств та організацій зони Чорнобильської атомної електростанції" надано право керівникам виплачувати військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконують службові обов'язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадові оклади і оклади за військове або спеціальне звання у подвійному розмірі.

Згідно з вимогами постанови Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних спілок від 10.06.1986 № 207 "Про оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією н аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забрудненню навколишнього середовища" надано право керівникам міністерств і відомств і заступникам провадити оплату праці працівників, зайнятих на ліквідації наслідків аварії у відповідних зонах небезпеки, в передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964.

У свою чергу, розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964-рс "Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати" з метою прискорення робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції було дозволено керівникам міністерств і відомств, що беруть участь у ліквідації аварії, за узгодженням з головою урядової комісії проводити у виняткових випадках оплату праці працівників, зайнятих на цих роботах у III зоні небезпеки, у п'ятикратному розмірі, порівняно з установленими чинним законодавством нормами, у II зоні - у чотирикратному розмірі і в І зоні - у трикратному розмірі.

Відповідно до розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 № 1031-рс порядок і розміри підвищеної оплати праці зазначеним розпорядженням поширюються на військовослужбовців, начальницький і рядовий склад органів внутрішніх справ, зайнятий на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції.

Позивачу було також роз'яснено, що довідки видаються відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7 на підставі довідки про підтвердження факту участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і розрахункового листа, який є первинним документом нарахування грошового забезпечення за роботи в зоні ЧАЕС. Розрахунок проводиться виходячи із середньо тарифної ставки та фактично відпрацьованих днів у зоні.

Разом з цим, суб'єкт владних повноважень також зазначив, що оплата праці працівників, зайнятих на третій, другій і першій зонах небезпеки, проводиться відповідно у чотирьох-, трьох- і двократному розмірах понад середньомісячну заробітну плату виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем тобто без їх підвищення на 100%.

Відповідач також звертав увагу, що у картці про нарахування грошового забезпечення відсутній запис про те, що ОСОБА_1 отримував разову грошову винагороду за отриману максимально допустиму дозу радіації, а тому підстав для включення її у довідку про грошове забезпечення, отримане в зоні відчуження немає.

Разом з цим, відповідачем зазначено, що грошові винагороди, які позивач отримав у зоні відчуження, носять разовий характер та у довідку, видану на підставі постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 р. № 207-7, не включаються. При цьому, згідно з розрахунковим листом за 1986 рік нарахування пайкових та добових не проводилось.

У вказаному листі ГУ МВС в Київській області також роз'яснило позивачу, що архівні дані з нарахування йому грошового забезпечення - відсутні.

Вважаючи прийняте рішення та дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд зазначає про таке.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII, який також створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

У свою чергу, умови оплати праці в період виконання позивачем робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначалися постановами та розпорядженнями Кабінету Міністрів СРСР та УРСР у залежності від категорії працюючих (працівники, особи рядового та начальницького складу, військовозобов'язані, призвані на збори, військові строкової служби) та місця знаходження працівника залежно від встановлених зон в період виконання цих робіт (1-ша, 2-га, 3-тя зони небезпеки, зона іонізуючого випромінювання (30-ти кілометрова зона).

При цьому, базовим документом, який визначав порядок оплати праці ліквідаторам аварії на ЧАЕС, є постанова Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Професійних Спілок від 7 травня 1986 року № 524-156 "Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції".

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про правонаступництво України", закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України як такі, що не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України.

Порядок та умови оплати праці осіб, що приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році, іншими нормативними актами не передбачені, відповідно вказаний Порядок є чинним.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР "Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати" № 964-рс від 17 травня 1986 року було дозволено керівникам міністерств та відомств, що беруть участь в ліквідації аварії, за узгодженням з головою урядової комісії здійснювати у виключних випадках оплату праці працівників, зайнятих на вказаних роботах в ІІІ зоні небезпеки, в п'ятикратному розмірі в порівнянні з установленими чинним законодавством нормами. Розпорядженням РМ СРСР "Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС" на начальницький і рядовий склад органів внутрішніх справ, зайнятих на роботах по ЛНА на ЧАС було розповсюджено порядок та розміри підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням РМ СРСР від 17.05.1986 року № 964.

Водночас, постановою № 665-195 від 05.06.1986 була встановлена оплата праці працівників, зайнятих на роботах в 3, 2 та 1 зонах небезпеки, відповідно у 4-х, 3-х і 2-кратних розмірах (із врахуванням 100 % тарифної ставки), понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановлену по основному місцю роботи (п.1). Ця ж норма продубльована в п.1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7.

Як вже зазначалось, позивач працював у третій зоні небезпеки, тому оплата праці ОСОБА_1 мала бути визначена у чотирикратному розмірі понад середньомісячну заробітну плату виходячи з його тарифної ставки (окладу).

Як було встановлено судом, фактична заробітна плата за роботу у зоні відчуження з якої визначається пенсія була нарахована ОСОБА_1 виходячи з денної тарифної ставки за посадовим окладом та з урахуванням коефіцієнта 4, а також з врахуванням розміру збереженого за основним місцем роботи середнього заробітку.

При цьому, суд, зауважує, що у виданій позивачу довідці Відділом зони Чорнобильської АЕС ГУ МВС України у Київській області зазначено, що заробітна плата ОСОБА_1 була виплачена з урахуванням коефіцієнта 5 (п'ять) відповідно до постанови Ради Міністрів УСРС та Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7.

Таким чином, на підставі вказаних даних довідки № 208 від 21.03.2017 та розрахунку до неї, суд дійшов висновку, що заробітна плата у розмірі 2372,61 крб. була визначена відповідачем з урахуванням коефіцієнта 5 (а саме: денна тарифна ставка Ч кратність зони 4 плюс збережений заробіток).

Отже, з наведеного вбачається, що у довідці про заробітну плату від 21.03.2012 відповідачем було враховано коефіцієнт, який відповідає передбаченим законодавством вимогам, зокрема, постанови Ради Міністрів УСРС та Укрпрофради від 01.06.1986 № 207-7.

Таким чином, судом встановлено, що в цій частині дії відповідача відповідають чинному законодавству і порушень не містять.

У свою чергу, суд зазначає, що пунктом 1 постанови ЦК КПРС, Президії ВР СРСР, РМ СРСР, ВЦРПС від 07.05.1986 року № 524-156 "Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції" було постановлено "виплачувати військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, які виконують службові обов'язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадові оклади і оклади по військовому чи спеціальному званню в подвійному розмірі".

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до абзацу другого пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії ВР СРСР, РМ СРСР, ВЦРПС від 07.05.1986 року № 524-156) тарифні ставки і посадові оклади працівників, які виконували роботи в районах і на роботах з підвищеною радіоактивністю, підвищувались до 15%.

Разом з цим, згідно з Розпорядженням Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 року № 530-рс міністерствам, відомствам, облвиконкомам, Київському та Севастопольському міськвиконкомам надано право установлювати працівникам, які були зайняті на роботах в районах, з яких евакуйовано населення у зв'язку з аварією на Чорнобильській АЕС надбавки, та підвищувати до 25 % тарифні ставки(посадові оклади).

Виходячи з викладених положень, грошове забезпечення позивача під час виконання робіт з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у місті Прип'ять, яке відноситься до третьої зони небезпеки, повинно бути розрахованим виходячи з подвійного розміру посадового окладу (окладу по військовому чи спеціальному званню) підвищеного на 15% за виконання робіт з підвищеною радіоактивністю.

Таким чином, збережений середній заробіток ОСОБА_1 за 68 днів роботи в зоні відчуження (з урахуванням наданих відповідачем даних розрахунку заробітної плати позивача та відповідно до вказаних норм законодавства) повинен бути визначеним у розмірі 1177,26 крб. (511,85 крб.х 2 + 15% надбавки ).

Натомість, вказані відповідачем у довідці № 208 від 21.03.2012, а також розрахунковому листі дані свідчать про те, що заробітна плата позивача обрахована в одинарному розмірі та без 15% надбавки за підвищення окладу.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що всупереч вимог постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 7 травня 1986 року № 524-156 відповідач, при розрахунку грошового забезпечення позивача та видачі йому відповідної довідки, положення в частині подвоєння посадового окладу не врахував.

Крім того, до розрахунку грошового забезпечення позивача відповідачем також не враховано надбавку у розмірі 15% за роботи з підвищеною радіоактивністю, відповідно до постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 524-156, розпорядження Ради Міністрів СРСР від 3 вересня 1986 року № 1767, розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 року № 530-рс.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про недостовірність даних довідки № 208 від 21.03.2012, а саме розрахунку заробітної плати позивача у частині відсутності подвоєння посадового окладу (окладу по військовому чи спеціальному званню) ОСОБА_1 та не врахування надбавки у розмірі 15% за роботи з підвищеною радіоактивністю.

У свою чергу, як вбачається зі змісту наданого відповідачем листа від 05.04.2017 № 29/М-165, відмовляючи позивачу у видачі нової довідки з урахуванням відповідних норм законодавства, ГУ МВС України у Київській області зазначило, що оплата працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, проводиться відповідно у 4-х, 3-х та двократному розмірах понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи, тобто без їх підвищення на 100%.

Разом з цим, суд констатує, що такі доводи суб'єкта владних повноважень є протиправними, оскільки не мають належного правового обґрунтування та суперечать чинним нормам законодавства, якими передбачені відповідні права та обов'язки щодо призначення пенсії з урахуванням посадового окладу (окладу по військовому чи спеціальному званню) у подвійному розмірі та врахування 15% надбавки до окладу.

Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий адміністративний суд України, про що вказано в ухвалі від 16.03.2017 по справі № К/800/49848/15.

Таким чином, судом встановлено, що розмір грошового забезпечення позивача з урахуванням подвійного розміру посадового окладу (окладу по військовому чи спеціальному званню), підвищеного на 15% за виконання робіт з підвищеною радіоактивністю, а також середньої заробітної плати за основним місцем роботи.

Водночас, як вбачається зі змісту адміністративного позову позивач просить суд визнати неправомірними дії Головного управління МВС України в Київській області щодо відмови у нарахуванні йому грошового забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із червня по жовтень 1986 року з урахуванням подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням у розмірах 3721,52 карб., а також зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату йому відповідних сум.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 в адміністративному позові не просить суд враховувати при визначенні фактичного розміру його заробітної плати 15% надбавки до окладу.

Відповідно до приписів частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Проте, вказаною нормою встановлено, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що позивач мав право на отримання грошового забезпечення позивача у розмірі подвійного посадового окладу (окладу по військовому чи спеціальному званню), підвищеного на 15% за виконання робіт з підвищеною радіоактивністю, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати неправомірними дії Головного управління МВС України в Київській області щодо відмови у нарахуванні позивачу грошового забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із червня по жовтень 1986 року з урахуванням подвійного посадового окладу (окладу по військовому чи спеціальному званню) підвищеного на 15% за виконання робіт з підвищеною радіоактивністю, а також зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату відповідних сум ОСОБА_1

У свою чергу, суд зазначає, що позивачем неправильно розраховано розмір належних йому сум, а саме: замість вказаних позивачем 3721,52 крб. до виплати (з урахуванням встановлених в ході розгляду справи обставин) належить 3038,02 крб. (1860,76 крб. - оплата з урахуванням кратності 4 + 1177,26 крб. - подвійний посадовий оклад підвищений на 15%).

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Щодо наявності у позивача права на отримання одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 630 крб., а також добових в за 68 днів перебування в зоні відчуження у розмірі сумі 238 крб., суд зазначає про таке.

Розпорядженням Ради міністрів СРСР "Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати" від 17 травня 1986 року № 964-рс визначено, що у тих випадках, коли працівник отримує гранично допустиму дозу радіації і в зв'язку з цим не допускається для подальшої роботи в зазначених зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода у розмірі п'ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського та начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового утримання за посадою та військовим чи спеціальним званням, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 руб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 руб.

Позивач мав звання: старший лейтенант міліції та, як вже зазначалось, отримав дозу опромінення 24,537 рентген (БЕР), що дорівнює 245,37 мілізіверта.

Відповідно до Положення "Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР 29 липня 1991 за № 114 посада старший лейтенант міліції віднесена до категорії "Середній начальницький склад".

Таким чином, за наведених обставин та враховуючи приписи вказаного Розпорядження позивачу належить до виплати одноразова грошова винагорода (як особі, яка відноситься начальницького складу органів внутрішніх справ), у розмірі трьох місячних окладів грошового утримання по посаді і спеціальному званню, що становить 630,00 крб. Посадовий оклад - 90 крб., звання - 120 крб. (90+120) х 3 = 630,00 крб.

Суд також звертає увагу, що відповідно до приписів наказу Управління ВС виконкому Київської обласної Ради народних депутатів від 29 жовтня 1986 року № 440 "Про виплату одноразової винагороди особовому складу Прип'ятського МВВС, які брали участь по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС" начальнику ФПО УВС було наказано до 156 листопада цього року забезпечити нарахування і виплату одноразової винагороди особовому складу Прип'ятського МВВС, які брали участь у заходах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС.

При цьому, як стверджує позивач та вказує (у листі від 05.04.2017 № 29/М-165) відповідач зазначена одноразова винагорода не була виплачена позивачу.

Отже, судом встановлено, що позивач має право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 630,00 крб., та разом з цим, вказана сума коштів всупереч вимогам чинного законодавства не була виплачена останньому.

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у цій частині.

Щодо наявності підстав для донарахування позивачу добових суд зазначає, що відповідно до умов підпункту 2 пункту 1 постанови Ради Міністрів України РСР та Української республіканської ради професійних спілок від 10 червня 1986 року № 207-7 "Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, які зайняті на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища" міністерствам і відомствам дозволялось виплачувати працівникам, у тому числі військовослужбовцям військових частин і органів КДБ СРСР, військовозобов'язаним, призваним на збори, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, направленим на роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища, добові в розмірі 3,50 крб.

Водночас, як стверджує позивач та не заперечується відповідачем, добові позивачу, всупереч наявного у нього права на їх отримання, не нараховувались і не виплачувались.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог у частині визнання неправомірними дій Головного управління МВС України в Київській області щодо відмови у нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із червня по жовтень 1986 року з урахуванням добових у розмірі 238,00 крб., а також одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 630,00 крб. та зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату відповідних сум.

При цьому доводи відповідача про те, що грошові винагороди, які позивач отримав у зоні відчуження, носять разовий характер та у довідку, видану на підставі постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 р. № 207-7, не включаються, не приймаються судом до уваги з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 2 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Таким чином, доводи відповідача, відносно того, що грошові винагороди носять разовий характер, а тому до розрахунку заробітної плати не включаються є безпідставними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.

Слід зазначити, що аналогічна позиція викладена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 10 грудня 2014 року по справі К/800/48786/14.

У свою чергу, суд також критично розцінює посилання відповідача про відсутність первинних відомостей (архівних даних) з нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1, оскільки відповідно до вимог частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з цим, ГУ МВС України в Київській області не було надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про знищення саме вказаних документів, зокрема, Акт знищення.

Крім того, в ході розгляду справи відповідачем не було доведено суду обставин, які б унеможливлювали внесення всіх відомостей про заробітну плату позивача відповідно до вимог законодавства на підставі наявних документів.

При цьому, суд зауважує, що відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 листопада 1993 року № 1006-р "Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС" з метою соціального захисту колишніх співробітників апарату МВС-учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесених до першої категорії а також тих, які в 1986-1987 роках отримали дозу опромінення в 25 бер і більше, органам внутрішніх справ дозволено перераховувати їх грошове утримання за періоди роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальним званням, що діяли в період роботи в зоні ЧАЕС у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу. Крім того, доручено МВС та Мінсоцзахисту призначати і перераховувати пенсії відповідно до норм чинного законодавства із перерахованого згідно з названим розпорядженням грошового утримання.

За наведених обставин, судом встановлено, що Відділом зони Чорнобильської АЕС ГУ МВС України у Київській області при видачі довідки № 208 від 21.03.2012 не було враховано ряду обставин, що в подальшому значно вплинуло на розмір пенсії позивача та відповідно обмежило його конституційні права.

У свою чергу, судом також встановлено, неправомірність дій Головного управління МВС України в Київській області щодо відмови у нарахуванні позивачу грошового забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із червня по жовтень 1986 року з урахуванням:

- подвійного посадового окладу підвищеного на 15% за виконання робіт з підвищеною радіоактивністю у розмірі 3038,02 крб.;

- добових у розмірі 238,00 крб.,

- одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 630,00 крб.

та видачі відповідної довідки про грошове утримання з урахуванням перерахунку і врахуванням раніше оплаченої заробітної плати з коефіцієнтом 5 за роботу в зоні відчуження з якої раніше нараховувалась пенсія для пред'явлення до органів Управління пенсійного фонду України для нарахування пенсії.

Щодо вимог про зобов'язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з урахуванням подвійного посадового окладу та окладу за спеціальним званням у розмірі 3721,52 крб; добових - 238,00 крб. та одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 630,00 крб., а також зобов'язати видати відповідну довідку про грошове утримання з урахуванням перерахунку і врахуванням раніше оплаченої заробітної плати з коефіцієнтом 5 за роботу в зоні відчуження з якої раніше нараховувалась пенсія для пред'явлення до органів Управління пенсійного фонду України для нарахування пенсії, суд зазначає про таке.

Відповідно до листа Мінпраці, Мінчорнобиля та Мінфіну України від 29 жовтня 1992 року № 09-3751/1032/3к/13-412/308 в разі, якщо робота в зоні відчуження оплачена невірно, без врахування урядових рішень, то повинен бути здійснений перерахунок заробітної плати згідно законодавства.

Згідно листа Мінсоцполітики від 09 червня 1995 року №224/8.13 підприємства і організації в разі неправильної оплати праці в зоні відчуження повинні зробити перерахунок заробітної плати особам, які в 1986-1987 роках брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

З оляду на зазначені норми законодавтсва, а також викладені у даному рішенні висновки суду, позивачу повинен бути проведений розрахунок грошового забезпечення з урахуванням подвійного посадового окладу підвищеного на 15% за виконання робіт з підвищеною радіоактивністю у розмірі 3038,02 крб.; добових у розмірі 238,00 крб., одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 630,00 крб.

Разом з цим, суд також вважає за необхідне зазначити, що Постановою Ради Міністрів УРСР і УРРПС № 207-7 від 10.06.1986 року "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища" (пункт 3) було вирішено виділяти в розпорядження міністерства енергетики і електрифікації СРСР для заохочення працівників підприємств, установ і організацій (незалежно від їх підвідомчої підпорядкованості), які безпосередньо беруть участь в роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, кошти. Розмір премії не повинен перевищувати 400 крб. на місяць (понад встановлені максимальні розміри премії).

Суд також звертає увагу, що у Постанові Ради Міністрів УРСР і УРРПС № 207-7 від 10.06.1986 зазначено, що витрати, пов'язані з відрядженням всіх працівників, виробляються понад ліміти на службові відрядження і не обмежуються граничними асигнуваннями на ці цілі.

Отже, з наведеного вбачається, що позивач, виконуючи роботу в зоні відчуження в період з 15.06.1986 по 19.10.1986 мав право на отримання премії у розмірі до 400 крб.

Постановою КМУ від 25 березня 2011 року № 112 затверджено Порядок обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. В пункті 6 Порядку зазначено, що в усіх випадках, премія, передбачена пунктом 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10 червня 1986 № 207-7 (не більше як 400 крб. на місяць), що була визначена умовами оплати праці для осіб, які безпосередньо брали участь у роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи і запобіганню забрудненню навколишнього природного середовища, після проведеного розрахунку додається до суми обчисленого заробітку.

Проте, судом встановлено, що сума премії у довідку № 208 від 21.03.2012 та відповідно грошове забезпечення позивача включена не була.

Водночас, в адміністративному позові позивач не вказує про факт отримання зазначеної грошової винагороди та не просить суд зобов'язати Головне управління МВС України в Київській області провести нарахування та виплату йому цього грошового забезпечення та/або включити цю суму у довідку про його грошове утримання.

При цьому, судом встановлено, що з відповідними вимогами позивач до відповідача також не звертався.

У свою чергу, як вже зазначалось, відповідно до приписів частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

За наведених обставин, з метою забезпечення одержання позивачем бажаного результату суд дійшов висновку, що пенсія ОСОБА_1 відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 листопада 1993 року № 1006-р "Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС" має бути перерахована з урахуванням розміру премії належної до виплати ОСОБА_1 у сумі 400 крб.

Суд також зазначає, що з 1 січня 2012 року набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою проведено перерахунок пенсії чорнобильцям, виходячи із розміру заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсії призваних на військові збори військовозобов'язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, І - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.

Отже, наділивши позивача певними соціальними гарантіями, що випливають з його статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, інваліда із захворюванням, пов'язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи, держава взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень цих осіб.

Тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист осіб, які постраждали і є інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з частиною 1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210, визначений механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 7 Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додається, у тому числі, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, форма якої затверджена постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 9 березня 1988 № 122; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (при призначенні пенсії із використанням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Відповідно до статті 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" довідки про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період надаються підприємствами, установами та організаціями за основним місцем роботи працівників або їх правонаступниками.

Таким чином, з метою належного виконання прийнятого судом рішення, уникнення будь-яких перешкод в отриманні позивачем вказаної довідки та відновлення його порушеного права, суд дійшов висновку, про обґрунтованість позовної вимоги в частині зобов'язання Головного Управління МВС України в Київській області провести нарахування та виплату йому грошового забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із червня по жовтень 1986 року з урахуванням подвійного посадового окладу підвищеного на 15% за виконання робіт з підвищеною радіоактивністю у розмірі 3038,02 крб.; добових у розмірі 238,00 крб. та одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 630,00 крб.

Крім того, суд також дійшов висновку про необхідність зобов'язання відповідача видати ОСОБА_1 довідку про грошове утримання з урахуванням перерахунку і врахуванням раніше оплаченої заробітної плати з коефіцієнтом 5 за роботу в зоні відчуження з якої раніше нараховувалась пенсія та розміру премії у сумі 400 крб. для пред'явлення до органів Управління пенсійного фонду України для нарахування пенсії.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав в ході судового розгляду справи належних та достатніх доказів, які б спростували всі доводи позивача, а також будь яких заперечень проти позовних вимог.

Враховуючи зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до статті 97 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Як встановлено судом, позивач, відповідно до пункту 10 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, витрати позивача, пов'язані з залученням свідків та проведенням судових експертиз також відсутні, отже, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Разом з цим, відповідач також не поніс судових витрат, тому вони на їх користь стягненню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Приймаючи до уваги обставини справи суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача, який є суб'єктом владних повноважень, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 128, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати неправомірними дії Головного управління МВС України в Київській області щодо відмови у нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із червня по жовтень 1986 року з урахуванням: подвійного посадового окладу підвищеного на 15% за виконання робіт з підвищеною радіоактивністю у розмірі 3038,02 крб.; добових у розмірі 238,00 крб. та одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 630,00 крб.

3. Зобов'язати Головне Управління МВС України в Київській області нарахувати та виплатити користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за роботу по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за період з 15.06.1986 по 19.10.1986 з урахуванням: подвійного посадового окладу підвищеного на 15% за виконання робіт з підвищеною радіоактивністю у розмірі 3038,02 крб.; добових у розмірі 238,00 крб. та одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 630,00 крб.

4. Зобов'язати Головне Управління МВС України в Київській області включити в довідку про заробітну плату ОСОБА_1 за період з 15.06.1986 по 19.10.1986 за роботу у зоні відчуження м.Прип'ять по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС такі виплати: збережений середній заробіток у розмірі 3038,02 крб за 68 днів роботи в зоні відчуження у подвійному розмірі та підвищеному на 15% за виконання робіт з підвищеною радіоактивністю; оплату праці працівників в межах тридцяти кілометрової зони ЧАЕС, розділеної на III, II, І зони небезпеки, у 4 кратному розмірі, що дорівнює 1860,76 крб.; одноразову виплату за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання особам офіцерського складу внутрішніх справ в сумі 630,00 крб.; премію за роботу в зоні відчуження в період з 15.06.1986 по 19.10.1986 р. в розмірі 400,00 крб.; а також добові в сумі 238,00 крб.

5. Зобов'язати Головне Управління МВС України в Київській видати ОСОБА_1 нову довідку встановленого зразка про грошове забезпечення з урахуванням зазначених виплат для пред'явлення до органів Управління пенсійного фонду України для нарахування пенсії.

6. У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

7. Встановити для Головного Управління МВС України в Київській строк для надання суду звіту про виконання судового рішення - один місяць з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд.

Згідно з частиною другою статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.