Справа № 826/3973/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

17 жовтня 2017 року №826/3973/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Національної поліції у місті Києві
провизнання протиправним та скасування наказу про звільнення від 22.02.2017 №105, службової перевірки, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві, в якому просить (з урахуванням уточненого адміністративного позову):

- визнати протиправним та скасувати наказ заступника голови Національної поліції України - начальника Головного управління у місті Києві від 22.02.2017 №105 про звільнення ОСОБА_1 з посади слідчого слідчого відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров'я особи, Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві;

- визнати протиправним та скасувати службову перевірку, яка була проведена виключно відносно ОСОБА_1;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві від 21.03.2017 №263 о/с про призначення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0059424) дільничним офіцером поліції сектору превенції відділу поліції №1 (з обслуговування житлового масиву «Воскресенка») Дніпровського управління поліції з посадовим окладом 2500 грн., звільнення його з посади слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров'я особи, слідчого відділу цього ж управління поліції;

- поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров'я особи, Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві у спеціальному званні старший лейтенант поліції;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у місті Києві на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 22.02.2017 до дня фактичного поновлення на звільненій посаді за виключенням першого та останнього днів;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у місті Києві на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі потрійного середнього заробітку за час вимушеного звільнення з посади 22.02.2017 до дня фактичного поновлення на посаді за виключенням першого та останнього днів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що виходячи з положень Кримінального процесуального кодексу України, т.в.о. слідчого Головного слідчого управління Національної поліції не має повноважень здійснювати перевірку кримінальних проваджень інших слідчих. Також, позивачем наголошено на тому, що проведення службової перевірки відносно виконання ОСОБА_1 функціональних обов'язків проходило з багатьма недоліками та порушеннями вимог наказу Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України» від 12.03.2013 №230, що і вплинуло на прийняття та затвердження необ'єктивного та неправомірного наказу про звільнення позивача із займаної ним посади. Так, зокрема, позивачем вказано, що останнього не було ознайомлено з розпорядженням про проведення службової перевірки, а відповідачем не враховано факту проходження позивачем підвищення кваліфікації слідчих, обсягу виконуваних позивачем посадових обов'язків, рівня теоретичних знань та професійних якостей, оцінки з професійної і фізичної підготовки, а також результатів тестування.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши у письмових запереченнях проти позову про те, що оскаржувані накази винесено виключно на підставі висновків службового розслідування, у відповідності до статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. При цьому, відповідачем наголошено, що звільнення позивача із займаної посади відповідає тяжкості вчиненого позивачем проступку, який є грубим порушенням службової дисципліни.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Наказом Головного управління Національної поліції у місті Києві від 09.12.2016 №1111 «Про призначення та проведення службового розслідування» за фактом зазначення у рапорті тимчасово виконуючого обов'язки заступника начальника слідчого управління - начальника організаційно-методичного відділу підполковника поліції Давиденко-Лісогубенко В.І. від 02.12.2016 про виявлення фактів неналежного проведення службового розслідування у кримінальних провадженнях слідчим слідчого відділу Дніпровського управління поліції старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 призначено службове розслідування та визначено склад комісії.

За результатами вказаного службового розслідування, комісією складено висновок службового розслідування від 09.02.2017, в якому вказано, що за вчинення проступку, який виразився у неналежному досудовому розслідування кримінальних проваджень, що призвело до порушення вимог пунктів 5.3.1 та 5.3.2 розділу 5 Положення про органи досудового розслідування Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 09.08.2012 №686, пункту 23 Положення про паспорт громадянина України, пункту 2 статті 9, пункту 1 частини третьої статті 104, частин першої та другої статті 100 Кримінального процесуального кодексу України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки знищення, здійснення витрат, пов'язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 «Про реалізацію окремих положень КПК України», частини шостої статті 214, частини четвертої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України та абзацу 2 частини першої статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, слідчого слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 запропоновано звільнити з посади.

На підставі викладеного, Головним управлінням Національної поліції у місті Києві прийнято наказ від 22.02.2017 №105, яким за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у неналежному досудовому розслідуванні кримінальних проваджень, слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров'я особи, слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві старшого лейтенанта ОСОБА_1 наказано звільнити з посади.

Наказом Головного управління Національної поліції у місті Києві від 21.03.2017 №263 о/с «Щодо особового складу», відповідно до статті 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ та на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про національну поліцію», наказано призначити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0059424) дільничним офіцером поліції сектору превенції відділу поліції №1 (з обслуговування житлового масиву «Воскресенка») Дніпровського управління поліції з посадовим окладом 2500 грн., звільнивши його з посади слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров'я особи, слідчого відділу цього ж управління поліції.

Вважаючи вказані результати службового розслідування та накази протиправними, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, є Закон України «Про Національну поліцію».

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов'язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Слід зазначити, що у силу пункту 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Так, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22.02.2006 №3460-IV, який наразі, у силу пункту 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» є чинним, визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

У розумінні статті 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

У відповідності до частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

На осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ (стаття 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України).

З метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування (частина перша статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України).

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ (частина шоста статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України).

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо (частина десята статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України).

У силу пункту 2.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 №230 (надалі - Інструкція №230), підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю (підпункт 2.2.1 пункту 2.2 Інструкції №230).

За фактами порушення слідчими вимог кримінального процесуального законодавства призначати службові розслідування має право також начальник Головного слідчого управління МВС. Начальники ГУМВС, УМВС мають право призначати службові розслідування стосовно осіб РНС тих органів чи підрозділів внутрішніх справ, діяльність яких вони координують або контролюють (пункт 3.1 Інструкції №230).

З огляду на викладене, слід зазначити, що у межах спірних правовідносин здійснювалось службове розслідування фактів неналежного виконання позивачем своїх посадових обов'язків, функції з призначення якої покладено саме на начальника особи, діяльність якої є предметом перевірки. При цьому, суд звертає увагу, що у даному разі здійснювалось саме службове розслідування, а не перевірка кримінальних проваджень позивача, як слідчого, оскільки це питання врегульовано зовсім іншим нормативно-правовим актом - Кримінальним процесуальним кодексом України, - що не є тотожним порядку проведення та оформлення результатів службової перевірки, яка мала місце у даному випадку.

Приписами пункту 6.3 Інструкції №230 визначені права особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, серед яких визначено таке: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка(і) його проводить(ять); відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

Разом з тим, з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається доказів того, що позивач звертався з відповідним рапортом про ознайомлення з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, відтак, твердження про порушення його права на ознайомлення з матеріалами службового розслідування не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Крім того, слід зазначити, що під час визначення позивачу виду дисциплінарного стягнення за вчинене дисциплінарне правопорушення було враховано тяжкість вчиненого позивачем проступку, з урахуванням того, що останнього не звільнено з поліції, а фактично понижено на посаді.

Також, суд звертає увагу, що позивачем ані під час проведення службового розслідування, ані під час судового розгляду даної справи, не заперечувалось факту виконання останнім покладених на нього функціональних обов'язків слідчого з порушеннями, які виявлені під час службового розслідування та стали підставою для прийняття оскаржуваних наказів.

З огляду на викладене, враховуючи те, що покладені в обґрунтування позовних вимог обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, суд дійшов до висновку, що оскаржувані накази та службова перевірка прийняті та проведено у межах та на підставі наявних у відповідача повноважень, а тому є правомірними.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення останніх.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання її копії повного тексту.

Суддя Літвінова А.В.