Справа № 488/50/17
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 488/50/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Лазарева Г.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Інгульського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інгульського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання рішення протиправним, його скасування та зобов'язання провести перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва правонаступником якого є Інгульське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (далі Пенсійний фонд), в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення від 16 грудня 2016 року №56/1 про відмову у перерахунку пенсії державного службовця, у звязку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців;

- зобов'язати здійснити з 01 травня 2016 року перерахунок та виплату пенсії відповідно до довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, виданої Вітовською районною державною адміністрацією із збереженням раніше застосованого проценту для розрахунку пенсії від заробітку та здійснити виплати з урахуванням отриманих сум.

В обґрунтування позову зазначено про обовязок пенсійного органу здійснити перерахунок пенсії, застосувавши статтю 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі Закон № 3723) в редакції, яка діяла на час призначення пенсії (квітень 2010 року).

На думку позивача, застосування до цих правовідносин нового Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ не буде відповідати принципам верховенства права.

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Суд визнав протиправним та скасував рішення Пенсійного фонду від 16 грудня 2016 року № 56/1 щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку з підвищенням заробітної плати державних службовців.

Зобов'язав Пенсійний фонд провести з 01 травня 2016 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у зв'язку з підвищенням заробітної плати державних службовців на підставі довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, виданої Вітовською районною державною адміністрацією із збереженням раніше застосованого відсотку для розрахунку пенсії від заробітку та здійснити виплати з урахуванням отриманих сум.

Не погоджуючись із рішенням суду, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, Пенсійний фонд подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Зясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга може бути задоволена, з наступних підстав.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з квітня 2010 року перебуває на обліку в Пенсійному фонді та отримує пенсію за віком в порядку та на умовах, передбачених статтею 37 Закону № 3723, який діяв на момент призначення пенсії.

12 грудня 2016 року, у звязку з підвищенням з 01 травня 2016 року посадових окладів працюючих державних службовців, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року № 292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році», позивач звернувся із заявою до Пенсійного фонду про перерахунок його пенсії.

До даної заяви було надано відповідну довідку про заробітну плату, видану Вітовською районною державною адміністрацією з розміром посадового окладу посади, яку займав позивач.

Пенсійний фонд 16 грудня 2016 року прийняв рішення № 56/1 про відмову в перерахунку пенсії.

Мотиви даного рішення полягали в тому, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02 березня 2015 року (далі Закон № 213) у зв'язку з неприйняттям закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, норми щодо пенсійного забезпечення осіб яким призначено пенсію відповідно до Закону №3723 втратили чинність. У зв'язку з чим, з 01 червня 2015 року в порядку та на умовах, визначених вказаним законом пенсії не призначаються, а раніше призначені не перераховуються.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що звернення позивача до пенсійного органу було обумовлено не проханням призначити пенсію, а з її перерахунком, а тому субєкт владних повноважень повинен був керуватися ст. 37-1 Закону № 3723, в редакції чинній на момент призначення пенсії.

Відмова субєкта владних повноважень у перерахунку пенсії є, на думку суду, звуженням змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача, що є неприпустимим.

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні, не відповідає вимогам ст.159 КАС України, виходячи з наступного.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIIІ (далі Закон №76), який набрав чинності з 01 січня 2015 року, стаття 37-1 Закону №3723 викладена у такій редакції:

«Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

Вимоги щодо прийняття такого нормативного акта Кабінетом Міністрів України виконані не були.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону № 213, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

При цьому, слід зазначити, що Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ (набрав чинності з 01 травня 2016 року, (далі Закон №889)) визнано Закон №3723 таким, що втратив чинність, крім окремих положень статті 37, що на цей час застосовується при первинному призначенні пенсії до осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби.

Тобто, стаття 37-1 Закону № 3723, на якій ґрунтуються позовні вимоги позивача, з 01 травня 2016 року втратила чинність.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що на час підвищення посадових окладів державним службовцям та на час звернення позивача до пенсійного органу за перерахунком пенсії, на підставі статті 37-1 Закону № 3723, зазначена норма втратила чинність.

Колегія суддів також зазначає, що діюче законодавство України не містить положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність.

Так, в Рішенні Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09 лютого 1999 року чітко визначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Слід звернути увагу, що Закон №889, який регулює правовідносини державної служби, не містить окремого порядку перерахунку пенсій державним службовцям.

Стаття 90 цього Закону передбачає, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі Закон №1058).

Отже, пенсії, призначені згідно із Законом №3723, перераховуються у випадку, якщо її складові (надбавки, підвищення, доплати тощо) змінюються на законодавчому рівні.

З огляду на викладені норми законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи справу по суті, дійшов помилкового висновку щодо протиправності дій відповідача, оскільки останній діяв на підставі та в межах закону.

При вирішенні даного спору, суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якій Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини «ОСОБА_2 проти Литви» (скарга № 75916/13) Суд зазначив, що скорочення доплати за вислугу років виправдано економічною кризою.

Так, заявниця скаржилася на те, що зменшення доплати за вислугу років, введене новим законодавством, порушило її право на мирне володіння майном і було дискримінаційним.

У даному рішенні Європейський суд з прав людини одноголосно визнав скаргу неприйнятною.

Справа стосувалася зменшення соціальних доплат під час економічної кризи в Литві. Заявник, ОСОБА_2, колишній співробітник департаменту пенітенціарної установи, скаржилася на те, що її доплата за вислугу років була знижена на 15% в період дії нового законодавства в Литві з січня 2010 року по грудень 2013 року.

Вона далі скаржилася, що була дискримінована, оскільки тим, хто вийшов на пенсію за віком, покладалася компенсація за недоотриманий вигоду, а їй немає. Суд не побачив підстав того, що влада Литви порушила справедливий баланс між фундаментальними правами пані ОСОБА_2 і загальним інтересом суспільства. Він взяв до уваги серйозні економічні труднощі, з якими зіткнулася Литва за часів глобальної фінансової кризи, а також обмежену тривалість і тимчасовий характер зменшення доплати ОСОБА_2, яка була частиною більш широкої програми заходів жорсткої економії.

Є також помилковими і висновки суду щодо звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача.

Так, колегія суддів вважає, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку позивач отримував до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Виходячи з того, що суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та не дав їм належної правової оцінки, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції повинна бути скасована з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України, є порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інгульського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області задовольнити.

Постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2017 року скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Інгульського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання рішення протиправним і його скасування та зобов'язання провести перерахунок пенсії відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова