Справа № 872/7752/17
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 жовтня 2017 року справа № 175/1666/17(2а/175/42/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Дніпровського приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2017 року по справі № 175/1666/17-а (2а/175/42/17) за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Дніпровського приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області в якому просила:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в застосуванні при здійсненні розрахунку пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, відповідно до вимог частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме за 2013-2015 роки, в розмірі 3263,44 грн., в підвищені розміру пенсії за віком на 12,5 відсотків відповідно до вимог частини 3 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та у виплаті їй грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов'язати відповідача вчинити певні дії, а саме: здійснити розрахунок пенсії за віком із застосуванням при здійсненні розрахунку пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески (єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2013-2015 роки, в розмірі 3263,44 грн., відповідно до вимог частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підвищити розмір пенсії за віком на 12,5 відсотків відповідно до вимог частини 3 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплатити грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій згідно пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 13 липня 2016 року.

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Позовні вимоги за період з 13 липня 2016 року по 21 листопада 2016 року включно залишено без розгляду, в решті позовні вимоги задоволено.

Вважаючи вказане рішення таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати і постановити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги її заявник посилається на те, що позивача фактично переведено з одного виду пенсії на інший, а тому підлягає застосуванню показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за рік, що передував первинному призначенню пенсії. Також зазначає, що позивач не має права на виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій та підвищення розміру пенсії на 12,5 відсотка, оскільки їй вже було раніше призначено пенсію за вислугою років у 2014 році.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не викликались, справа розглянута в письмовому провадженні у відповідності до приписів ст..183-2 КАС України.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що останню необхідно задовольнити частково з огляду на наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що починаючи з 30.12.2014 року ОСОБА_1 призначено пенсію по вислузі років підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

13 липня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі Закон - № 1058-ІV) (а.с. 30).

Згідно розпорядження № 156174 від 18.07.2016 року позивача було переведено з пенсії по вислузі років на пенсію за віком (а.с. 25).

03 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою, в якій просила здійснити розрахунок розміру її пенсії згідно вимог Закону № 1058-ІV, а саме: застосувати при призначенні пенсії показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, відповідно до вимог частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто за 2013-2015 роки; встановити до пенсії підвищення відповідно ч. 3 ст. 29 Закону № 1058-ІV у розмірі 12,5%; виплатити грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій за віком згідно п. 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV (а.с. 31-32).

Проте, листом № 435/02/22 від 05.05.2017 року позивачу фактично було відмовлено у задоволенні заяви (а.с. 33-37).

Не погоджуючись із вказаними діями відповідача, позивач скористався своїм правом та звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги з 22 листопада 2016 р., суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення позивач набув права на призначення пенсії за віком, яка раніше йому не призначалась, а оскільки за призначенням даного виду пенсії позивач звернувся у 2016 році, то й при розрахунку пенсії за віком повинна бути застосована середня заробітна плата за 2013, 2014 та 2015 роки. Також зазначає, що позивач має право на підвищення розміру пенсії відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону № 1058-ІV, оскільки пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-ІV їй була призначена вперше в 57,6 років. Крім того, суд зазначив, що позивачу повинна бути здійснена також виплата грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV, оскільки на момент призначення пенсії за віком позивач пенсію не отримував. При цьому суд першої інстанції позовні вимоги про визнання дій неправомірними та зобовязання провести розрахунок та виплату пенсії за період з 13 липня 2016 р. по 21 листопада 2016 р. залишив без розгляду через пропуск строку звернення до суду.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду та з цього приводу зазначає наступне.

В частині залишення частини позовних вимог без розгляду рішення суду не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-ІV за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Водночас, позивачу було призначено пенсію по вислузі років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернувся вперше 13 липня 2016 року, тому її обрахунок слід здійснювати за правилами першого призначення пенсії відповідно до вимог частини 2 статті 40 Закону України № 1058.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України і викладена в постанові від 29.11.2016 року по справі № 133/476/15-а, тому вірно врахована судом першої інстанції при вирішенні спору в цій частині.

Отже в даному випадку для розрахунку позивачу пенсії за віком повинен застосовуватись показник середньої заробітної плати за 2013-2015 роки, оскільки призначення пенсії за віком відбувалось в 2016 році.

Стосовно позовних вимог про підвищення розміру пенсії за віком на 12,5 відсотків відповідно до вимог частини 3 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону № 1058-ІV жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку.

Оскільки на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, ОСОБА_1, яка народилась 11 січня 1959 року, досягла віку 57 років і 6 місяців, та з наведених вище мотивів призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 з 13 липня 2016 року здійснюється вперше, оскільки раніше пенсія за віком їй не призначалась, то вона є такою, що на 2 роки 6 місяців пізніше вийшла на пенсію, а тому має право на підвищення розміру пенсії на 12,5% (5 періодів х 2,5%).

Щодо позовних вимог про виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Отже, апеляційний суд зазначає, що вказана грошова допомога має одноразовий характер та момент її виплати конкретно визначений законом, а саме при призначенні пенсії за віком.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом, пенсія за віком призначена позивачу 18.07.2016 року згідно розпорядження № 156174, отже саме з цього часу ОСОБА_1 повинна була дізнатись про невиплату їй зазначеної грошової допомоги. Відповідно до вхідного штампу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області адміністративний позов було подано 22.05.2017 року, тобто після спливу шести місяців від часу, коли позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Оскільки позов в частині протиправності дій та зобовязання відповідача виплатити грошову допомогу був поданий після спливу шестимісячного строку, встановленого нормами ст. 99 КАС України для звернення до суду, а підстав для поновлення цього строку судом не встановлено, він має бути залишений без розгляду.

На вказану обставину суд першої інстанції уваги не звернув і в цій частині припустився помилки при застосуванні норм матеріального та процесуального права.

При цьому суд апеляційної інстанції використовує право, надане частиною 1 ст. 195 КАС України, згідно якої суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разу встановлення під час апеляційного розгляду порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання неправомірними дії відповідача щодо невиплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зобовязання виплатити таку грошову допомогу необхідно залишити без розгляду, а постанову суду першої інстанції в частині задоволення цієї частини позовних вимог - скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 99, 100, 195, 197, 198, 202, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровського приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2017 року по справі № 175/1666/17-а (2а/175/42/17) скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання неправомірними дій Дніпровського приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та про зобов'язання Дніпровського приміського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області виплатити ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», залишивши ці позовні вимоги без розгляду.

В решті постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2017 року по справі № 175/1666/17-а (2а/175/42/17) залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко