Справа № 820/2047/17
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 р.Справа № 820/2047/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2017р. по справі № 820/2047/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦПРОМСИСТЕМА"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю " Спецпромсистема " звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкових повідомлень - рішень від 11.05.2017 року № та №.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2017р. адміністративний позов ТОВ " Спецпромсистема " задоволено в повному обсязі. Скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 11.05.2017 року № та №. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Спецпромсистема " судовий збір у сумі 23143,74 грн. 74 коп.

Головне управління ДФС у Харківській області , не погодившись з постановою суду , подало апеляційну скаргу , вважає , що постанова прийнята внаслідок неправильного застосування та порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що в ході перевірки позивачем не надано первинну документацію по взаємовідносинам з ТОВ "Ліндхольд" та ТОВ "Житлово-будівельна компанія "Вікінг Хауз", тому висновки акту перевірки є правомірними , а оскаржувані податкові повідомлення - рішення є такими, що прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просить суд апеляційної інстанції постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2017р. скасувати, прийняти нову , якою в задоволені позову відмовити.

Товариство з обмеженою відповідальністю " Спецпромсистема " з апеляційною скаргою не згодне, вважає її необгрунтованою та безпідставною . Вказує , що право на нарахування податкового кредиту у TOB «Спецпромсистема» виникло на підставі податкових накладних, що засвідчують факт отримання підприємством ТМЦ, перевіркою неправомірно збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 233 924,00 грн. та безпідставно застосовано штрафну (фінансову) санкцію. Згідно з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного суду України від 31.01.2011 р. у справі 321-47а10, чинне законодавство не ставить у залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентом. Просить апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2017 р. залишити без змін.

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача , перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи у їх сукупності , колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що на підставі наказу Головного управління ДФС у Харківський області "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Спецпромсистема"" від 31.03.2017 №1208 та на підставі направлень від 03.04.2017 за №2109, 2110, виданих Головним управлінням ДФС у Харківський області, на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.41.1 ст.41, п.61.1, 61.2 ст.61, п.п.62.1.3 п.62.1 ст.62, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст,78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України, в період з 03.04.2017 року по 07.04.2017 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Спецпромсистема" з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо визначення сум податкового кредиту, що містяться у податкових деклараціях з ПДВ за вересень 2016 року по взаємовідносинах з ТОВ "Ліндхольд" та ТОВ "Житлово-будівельна компанія "Вікінг Хауз" та податкового зобов'язання по ланцюгу постачання.

В акті перевірки зазначено, що 03.04.2017 року при виході за податковою адресою підприємства встановлено трьоповерхове офісне приміщення, в якому на третьому поверсі знаходиться офіс ТОВ "Спецпромсистема", директору ТОВ "Спецпромсистема" Панасюку Івану Вікторовичу вручено копію наказу від 31.03.2017 №1208 та пред'явлені направлення від 03.04.2017 року №2109 та №2110, у журналі реєстрації перевірок вчинено запис від 03.04.2017 року №2.

Однак, директором ТОВ "Спецпромсистема" - Панасюком Іваном Вікторовичем, відмовлено у наданні будь-яких первинних документів підприємства необхідних для проведення зазначеної перевірки, про що складено акт від 03.04.2017 року №541/20-40-14-12-07. Таким чином, продовжити документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Спецпромсистема" неможливо, у зв'язку з ненаданням первинних документів підприємства.

В подальшому, 04.04.2017 року, 05.04.2017 року, 06.04.2017 року та 07.04.2017 року директором ТОВ "Спецпромсистема" було відмовлено у наданні первинних документів для проведення перевірки, про що складено відповідні акти.

У зв'язку з наведеним перевірка проведена на підставі податкових документів та даних автоматизованих систем, які є в наявності в податковому органу.

За результатами перевірки складено акт №2783/20-40-14-12-07 від 14.04.2017 року "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Спецпромсистема" з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо визначення податкового кредиту, що містяться у податкових деклараціях з ПДВ за вересень 2016 року по взаємовідносинах з ТОВ "Ліндхольд" та ТОВ "Житлово-будівельна компанія "Вікінг Хауз" та податкового зобов'язання по ланцюгу постачання, яким встановлено порушення позивачем п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.201, п.44.6. ст.44 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено податковий кредит, що призвело до заниження податку на додану вартість, що сплачується до бюджету.

На підставі висновків акту перевірки податковим органом прийняті податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 11.05.2017 року № про збільшення суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 1233924грн. та застосовано штрафшу санкцію у розмірі 308481 грн. та № про застосування штрафної (фінансової) санкції у розмірі 510,0грн.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих ним рішень, тому позовні вимоги ТОВ "СПЕЦПРОМСИСТЕМА" документально і нормативно обґрунтовані.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог , виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, статті 94 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податковий орган в акті перевірки вказує , що документи в підтвердження визначення сум податкового кредиту, що містяться в податкових деклараціях з ПДВ за вересень 2016р. по взаємовідносинах з ТОВ «Ліндхольд» на суму 11388,52грн. та ТОВ «Житловобудівельна компанія «Віеінг Хаус» на суму 122353,16грн. та податкового зобов»язання по ланцюу постачання при проведенні перевірки не наданавилися позивачем .

З пояснень представника відповідача операції , що містяться в матеріалах справи, вчинені позивачем в перевіряємий період, підтверджені його конртагентами, податкові накладні по спірним господасрьким операціям зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до п. 201.11 статті 201 Податкового Кодексу України.

Тобто , наявність зареєстрованих накладних є підставою для віднесення позивачем сум до податкового кредиту в розумінні вимог пункту 198.6 статті 198 Податкового Кодексу України.

Вищенаведене свідчить, що у податковго органу , в даному випадку , могли бути лише сумніви до оперцій , але підстав для нарахування податкового зобовязання не було.

В даному випадку , колегія суддів зазначає , що податковий орган мав можливість застосувати інші заходи впливу на платника податків за ненадання документів - накладення штрафу в порядку вимог ст. 121 Податкового кодексу України, що і було зроблено ними та прийнято податковое повідомлення-рішення.

Згідно п. 85.6 ст. 85 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Матеріали справи свідачть , що податковим органом 03.04.2017р. складено акт про ненадання документів ТОВ «Спецпромсистема» .

Однак, вказаний акт не відповідає вимогам п.85.6 ст. 85 Податкового кодексу України , оскільки факт відмови повинен бути підписаний платником податків , даний акт не містить такого підпису .

Відповідно, враховуючи відсутність підпису позивача щодо відмови у наданні витребуваних документів , то і застосування податковим органом штрафу є неможливим в розумінні вимог ст. 85 та ст. 121 Податкового кодексу України, тому таке податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

При цьому , колегія суддів звертає увагу на те , що в підтвердження правомірності формування податкового кредиту по господарським операціям із вищевказаними контрагентами, позивачем надано до суду певний пакет документів, вказані документи досліджені судом в повному обсязі, при цьому факт того, що вказані документи не були надані податковому органу під час проведення перевірки, не є перешкодою для їх врахування при прийнятті рішення, що узгоджується з вимогам статті 11 КАС України щодо повного та всебічного встановлення обставин справи.

Право заперечувати щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження своїх заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і під час судового процесу. Низкою процесуальних норм передбачено право сторони на подання учасником процесу нових доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду від 28.01.2016 по справі №К/800/40037/15 та від 23.11.2015 по справі №К/800/27142/15.

Під час розгляду справи у суді позивачем надані документи, що підтверджують реальність вчинення господарських операції позивача з ТОВ "Ліндхольд" та ТОВ "Житлово-будівельна компанія "Вікінг Хауз".

В ході судового розгляду на підставі належних доказів відповідачем не доведено факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов'язань, що може слугувати підставою для відмови у праві на формування податкового кредиту.

Поруч з цим, в обґрунтування прийняття податкового повідомлення-рішення відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій.

Висновки відповідача ґрунтуються на даних податкової інформації щодо спірного контрагента та його контрагентів по ланцюгу постачання, а не аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

З огляду на встановлені судами обставини у справі, а також беручи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, правильним є висновок, що у разі порушення контрагентом платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи, у зв'язку з чим право платника податків, тобто позивача, на податковий кредит та склад витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третьою особою.

Відповідно до частини 2 статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Наведене узгоджується з практикою , викладеною в постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 у справі № 21-47а10.

Отже, допущені постачальником порушення вимог законодавства при творенні підприємства та веденні господарської діяльності можуть потягнути відповідну відповідальність щодо нього та не впливають на право покупця на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість та до складу бюджетного відшкодування сплаченого у попередніх періодах постачальнику податку на додану вартість.

Також, норми Податкового кодексу України не пов'язують виникнення права на податковий кредит з особливостями оподаткування постачальників 2-го чи іншого ланцюга.

Діючим законодавством не передбачений і не визначений обов'язок підприємства встановлювати ланцюг суб'єктів підприємницької діяльності, з якими контрагенти такого підприємства мали договірні відносини, а також підприємству не надано право вимагати від його контрагентів такої інформації.

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до положень статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У той самий час згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини (надалі також - ЄСПЛ). Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" ЄСПЛ дійшов такого висновку: "... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок ЄСПЛ повторно підтвердив у рішенні по справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії". У пункті 23 даного рішення ЄСПЛ наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Європейський Суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України" зазначив: коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". Так, наведені ДПІ аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Лише доведення податковим органом та встановлення судом в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних та допустимих доказах.

Під час розгляду справи, судом не встановлено фактів, які свідчили б про те, що зміст укладених договорів не відповідає діючому законодавству України, дійсним намірам сторін та що ці наміри спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, наявності між позивачем та його контрагентами при укладенні та виконанні вищевказаних договорів взаємоузгоджених зловмисних дій, не спрямованих на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Крім того, відповідачем не встановлено проведення позивачем збиткових операцій, доказів, які б вказували на відсутність реальності господарських операцій за договором та наявності між позивачем та його контрагентом при укладанні і виконанні договору взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Про відсутність факту реального вчинення господарських операцій можуть свідчити, зокрема, такі обставини: всупереч даним податкового обліку будь-кого з учасників операції відсутні зміни активів, зобов'язань чи власного капіталу принаймні в одного з таких учасників; отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб; результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції. Проте, відповідачем під час складення акту перевірки не були встановлені вищевказані обставини, а отже й висновок щодо відсутності факту реального вчинення господарських операцій є передчасним.

В даному випадку документи, надані позивачем в підтвердження виконання угод з вказаними контрагентами не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Надані документи призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак повинні сприймаються як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Тобто, колегія суддів зазначає, що позивач виконав усі необхідні умови, передбачені Податковим кодексом України, які надають йому правові підстави для нарахування податкового кредиту та формування валових витрат , в його діях не має порушень вимог Податкового кодексу України, відповідно позивачем правомірно сформовано податковий кредит.

Колегія суддів поджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України правомірність винесених податкових повідомлень - рішень належним чином в суді не довів , у зв'язку з чим податкові повідомлення-рішення 11.05.2017 року № та № не відповідають вимогам чинного законодавства та підлягають скасуванню, а позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною , підлягає скасуванню у зв'язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги , який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції , містить виключно суб'єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується повністю із висновком суду першої інстанції, так як обставини справи встановлені правильно, докази досліджені вірно, відповідно рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, тому судове рішення не підлягає скасуванню, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2017р. по справі № 820/2047/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 17.10.2017 р.