Справа № 826/15726/16
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2017-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13 жовтня 2017 року 09:32 № 826/15726/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ПАТ «Страхова компанія «Довіра та гарантія» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ПАТ «Страхова компанія «Довіра та гарантія», (далі - позивач) до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію відповідача від 04.08.2016 №175/5/10/26-15-13-03-13;

- зобов'язати відповідача надати позивачу нову індивідуальну податкову консультацію з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки податкової консультації відповідача від 04.08.2016 №175/5/10/26-15-13-03-13 суперечать податковому законодавству, а отже, така податкова консультація підлягає скасуванню.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що податкова консультація надана позивачу відповідно до вимог Податкового кодексу України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації: пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія): з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що ПАТ «Акціонерне товариство «Страхова компанія «Довіра та Гарантія», ідентифікаційний номер 34240804, зареєстроване як юридична особа 22 березня 2006 року Подільською районною в м. Києві державною адміністрацією за адресою: 04071, м. Київ, вул. Спаська, будинок 5.

ПАТ « Страхова компанія «Довіра та Гарантія» звернулось до Головного управління ДФС у м. Києві з листом від 11.07.2016 року №11072016/1 про надання індивідуальної консультації щодо питання відсутності у ПАТ « Страхова компанія «Довіра та Гарантія» обов'язку сплачувати податок на доходи фізичних осіб та єдиний внесок за періоди, наступні за квітнем 2016 року до тих пір, доки сума нарахованого податку з доходів фізичних осіб та єдиного внеску в таких наступних періодах не перевищать суму податку та внеску, сплачених в квітні 2016 року. В якості додатків до даного листа (звернення) представником ПАТ «Страхова компанія «Довіра та Гарантія» було додано належним чином засвідчені копії платіжних доручень про сплату позивачем єдиного соціального внеску.

За результатами розгляду вказаного листа ПАТ «Страхова компанія «Довіра та Гарантія», Головним управлінням ДФС у м. Києві надано відповідь від 04.08.2016 року, в якій на аркуші 3, 6-й та 7-й абзаци (арк. справи 15) зазначено, зокрема: «…незважаючи на причину несплати податкових зобов'язань, зокрема, у разі порушення банком строків виконання доручень клієнтів на переказ коштів, Кодекс не звільняє платника податків від обов'язку сплатити основну суму податкового зобов'язання або податкового боргу. У разі ненадходження грошових коштів на бюджетні рахунки органу державного казначейства і незарахування їх до дохідної частини державного або місцевого бюджетів податкові зобов'язання або податковий борг не можуть вважатися погашеними».

Позивач, посилаючись на протиправність вказаної податкової консультації, як такої, що порушує права та законні інтереси позивача, звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом.

У контексті викладеного, суд зазначає наступне.

Відносини, які виникають з приводу справляння податків і зборів, порядок адміністрування податків і зборів, права та обов'язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства в Україні регулюються Податковим кодексом України(далі - ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкова консультація - індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом.

При цьому, пп. 14.1.172-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що індивідуальна податкова консультація - роз'яснення контролюючого органу, надана платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстрованеав єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Згідно ст. 52 ПК України, за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом. Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію. За вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов'язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

З аналізу викладених норм вбачається, що податкова консультація надається платнику податків для правильності застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акту з питань адміністрування податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності, має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надана така консультація. При цьому, надаючи податкову консультацію, контролюючий орган не встановлює (змінює чи припиняє) відповідну норму законодавства, а лише надає роз'яснення конкретному платнику податків по конкретній нормі закону.

Таким чином, кожен платник податків має право звернутись до контролюючого органу для отримання консультації з питань практичного використання норм податкового права.

Крім того, податкова консультація є правовим актом індивідуальної дії, який містить правову позицію контролюючого органу із застосуванням конкретних норм податкового законодавства, в межах повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 07.12.2015 у справі № К/800/66426/13.

Право на оскарження податкової консультації до суду та правові наслідки такого розгляду закріплені в нормах п. 53.3. ст. 53 ПК України, в силу яких платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду (абз. 2 п. 53.3. ст. 53 ПК України).

З контексту наведеної норми п. 53.3. ст. 53 ПК України слідує, що податкова консультація може бути визнана такою, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства в судовому порядку в разі її суперечності нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Таким чином, Податковий кодекс України, в якості підстав для скасування податкової консультації, чітко визначає суперечність такої консультації нормам законодавства України або змісту відповідного податку чи збору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 04.12.2013 у справі № К/9991/58704/12, від 25.06.2015 у справі № К/9991/31758/12.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 лютого 2016 року між Позивачем та ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - Банк) було укладено договір банківського рахунку юридичної особи №4478 (далі -Договір).

Відповідно до п. 2.1.4 Договору Банк взяв на себе зобов'язання своєчасно здійснювати розрахункові операції Позивача відповідно до чинного законодавства України.

05 квітня 2016 року Позивач надав Банку платіжні доручення:

- №1 від 05.04.2016 р. на суму 300000,00 грн. (щодо сплати єдиного соціального внеску в розмірі 22% за 2016 рік);

- №2 від 05.04.20167 р. на суму 300000,00 грн. (щодо сплати єдиного соціального внеску у розмірі 22 % за 2016 рік);

- №3 від 05.04.2016 р. на суму 300000,00 грн. (щодо сплати єдиного соціального внеску у розмірі 22 % за 2016 рік);

- №4 від 05.04.2016 р. на суму 200000, 00 грн. (щодо сплати єдиного соціального внеску у розмірі 22 % за 2016 рік);

- №5 від 05.04.2016 р. на суму 200000, 00 грн. (щодо сплати єдиного соціального внеску у розмірі 22 % за 2016 рік);

- №6 від 05.04.2016 р. на суму 200000,00 грн. (щодо сплати єдиного соціального внеску у розмірі 22 % за 2016 рік);

- №7 від 05.04.2016 р. на суму 200000,00 грн. (щодо сплати єдиного соціального внеску у розмірі 22 % за 2016 рік);

- №7 від 05.04.2016 р. на суму 200000,00 грн. (щодо сплати податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18% за 2016 рік);

- №8 від 05.04.2016 р. на суму 300000,00 грн. (щодо сплати податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18% за 2016 рік);

- №9 від 05.04.2016 р. на суму 300000,00 грн. (щодо сплати податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18% за 2016 рік);

- №10 від 05.04.2016 р. на суму 300000,00 грн. (щодо сплати податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18% за 2016 рік);

- №11 від 05.04.2016 р. на суму 200000,00 грн. (щодо сплати податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18% за 2016 рік);

- №12 від 05.04.2016 р. на суму 200000,00 грн. (щодо сплати податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18% за 2016 рік);

- №13 від 05.04.2016 р. на суму 300000,00 грн. (щодо сплати податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18% за 2016 рік).

Банк отримав вищевказані платіжні доручення 05 квітня 2016 року.

В той же час, 05 квітня 2016 року Правління Національного банку України (далі - НБУ) прийняло постанову №234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних».

На виконання вищезазначеної постанови НБУ виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 квітня 2016 р. №463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним Рішенням розпочато процедуру виведення Банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05 квітня 2016 року до 04 травня 2016 року включно.

У зв'язку з цим, 08 квітня 2016 року всі Платіжні доручення Позивача були повернуті Банком Позивачу без виконання, що підтверджується відміткою Банку на зворотному боці платіжних доручень.

Відповідно до бухгалтерської довідки №29/09/16 від 29.09.2016 р. у Позивача станом на 05.04.2016 р. відсутня заборгованість з виплати єдиного соціального внеску та податку на доходи фізичних осіб.

Позивач у своєму позові вказує, що відповідач необґрунтовано та безпідставно зробив висновок в консультації, що податкові зобов'язання або податковий борг платника податків, зокрема Позивача, не можуть вважатися погашеними у зв'язку з ненадходженням грошових коштів на бюджетні рахунки органу державного казначейства і незарахуванням їх до дохідної частини державного місцевого бюджетів.

Так, відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок визначення суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначено розділом V Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пункт 38.2 статті 38 Податкового кодексу України регламентує, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Відповідно до п. 9.3 статті 9 Кодексу зарахування загальнодержавних податків та зборів до державного і місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України. Зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів також здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

Частиною 5 статті 45 Бюджетного кодексу України встановлено, що податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування коштів на єдиний казначейський рахунок державного бюджету України.

Відповідно до п. 129.6 ст. 129 Податкового кодексу України, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів (обов'язкових платежів) до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Згідно п. 129.7 ст. 129 Податкового Кодексу України, не вважається порушенням строку перерахування податків, зборів, платежів з вини банку порушення, вчинене внаслідок регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до нестачі вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку. Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік строку зарахування податків, зборів та інших платежів розпочинається з моменту такого відновлення.

Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік строку зарахування податків, зборів та інших платежів розпочинається з моменту такого відновлення.

Наведені законодавчі приписи дозволяють зробити висновок про те, що конституційний обов'язок платника зі сплати податків слід вважати виконаним з часу подання до обслуговуючого банку платіжного доручення на перерахування до бюджетної системи України на відповідний рахунок Державного казначейства грошових коштів з рахунку платника у банку за наявності у нього достатнього грошового залишку на день платежу.

При цьому платник не несе відповідальності за дії банківських та кредитних установ, які беруть участь у багатостадійному процесі сплати та перерахування податків до бюджету.

Контролюючий орган не застосовує до суб'єкта господарювання штрафні санкції у випадку несвоєчасного перерахування (неперахування) податків, зборів, платежів до бюджетів та державних цільових фондів з вини банку, у тому числі внаслідок регулювання НБУ економічних нормативів такого банку.

Тобто, за наявності у платника відповідних доказів, що підтверджують виконання усіх передбачених законодавством умов для визнання його добросовісним платником, обов'язок зі сплати відповідної суми податкового зобов'язання слід визнати виконаним незалежно від фактичного зарахування платежу до бюджетної системи України.

Таким чином, в ході судового розгляду справи, позивачем не наведено, а судом не встановлено обставин, що свідчили б про суперечність оспорюваної консультації нормам або змісту відповідного податку чи збору, більше того, даною консультацією чітко зазначено, що контролюючий орган не застосовує до суб'єкта господарювання штрафні санкції у випадку несвоєчасного перерахування (неперахування) податків, зборів, платежів до бюджетів та державних цільових фондів з вини банку, у тому числі внаслідок регулювання НБУ економічних нормативів такого банку, проте це не позбавляє платника податків обов'язку сплати основної суми податкового зобов'язання, а податковий орган, відповідно від стягнення такого податкового боргу, що чітко регламентовано Податковим кодексом України.

Більше того, суд звертає увагу на те, що податкові консультації не мають сили нормативно-правового акту, а тому не можуть вступати в конкуренцію з іншими рішеннями (нормативно-правовими актами чи правовими актами індивідуальної дії) суб'єкта владних повноважень, оскільки за юридичною природою є відмінними від останніх.

Така форма оприлюднення офіційного розуміння окремих положень законодавства, що регулює податкові правовідносини, не породжує для відповідних суб'єктів настання будь-яких юридичних наслідків, не впливає на їхні права та обов'язки, а також не є обов'язковою для виконання.

Окрім того, необхідною ознакою податкової консультації як предмета оспорювання в судовому порядку є її відповідність визначенню рішення (акта) суб'єкта владних повноважень в розумінні КАС України, зокрема, породження юридичних наслідків для кола суб'єктів, яким це рішення адресовано.

Оспорювана податкова консультація, яка надана Контролюючим органом, не підпадає під предмет адміністративного позову, адже кваліфікуючою ознакою змісту такого, відповідно до положень ст. 105 КАС України, є юридична значущість для особи рішення суб'єкта владних повноважень, тобто безпосередня залежність виникнення, зміни чи припинення прав та обов'язків особи від такого рішення.

В даному випадку оспорювана податкова консультація не має наведеної ознаки, оскільки не носить обов'язкового характеру, не породжує для позивача жодних правових наслідків та не порушує його прав, свобод і інтересів.

Таким чином, суд встановив, що Головним управлінням Державної фіскальної служби України у м. Києві, було надано податкову консультацію згідно положень Податкового кодексу України і така консультація не суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Приймаючи до уваги викладене в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вищевикладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов ПАТ «Страхова компанія «Довіра та гарантія» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

На підставі вище викладеного в сукупності, керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167, 181 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволені позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Довіра та гарантія».

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ю.Т. Шрамко