Справа № 174/209/17(2-а/173/54/2017)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції - Петрюк Т.М.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 жовтня 2017 рокусправа № 174/209/17(2-а/173/54/2017)
Приміщення суду за адресою: м. Дніпро, пр.Слобожанський, 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Шальєвої В.А. Олефіренко Н.А. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2017 року у справі №174/209/17(2-а/173/54/2017) за позовом ОСОБА_2 до Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (далі - відповідач), в якому просив: зобов'язати відповідача починаючи з 06.10.2016 року призначити та виплачувати йому довічне грошове утримання судді у відставці, відповідно до ч.3 ст.143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, визнавши незаконними дії відповідача, стосовно не призначення та невиплати зазначеного утримання в установленому законом порядку.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до рішення Вищої Ради юстиції від 19.09.2016 року № 2701/0/15-16 визначено, що він, як суддя, набув достатній стаж роботи для відставки судді, а саме: 33 роки 02 місяці, протягом дії Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Вища Рада юстиції та Верховна рада України в своїх рішеннях, стосовно звільнення його, як судді у відставку, врахували, що крім стажу роботи на посаді судді, він має стаж роботи на посадах слідчого, старшого слідчого, заступника начальника по слідству, начальника слідчого відділення. Крім того, відповідно до п. 3.1 Постанови КМУ «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 року №865, йому до суддівського стажу зараховано половина строку навчання за денною формою в Свердловському юридичному інституті та календарний період проходження строкової військової служби. Таким чином він має стаж роботи, що дає право на відставку та довічне грошове утримання 33 роки, 02 місяці, 22 дні, що дає йому право на 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, а відповідач призначив йому довічне грошове утримання у розмірі 80% від його суддівської винагороди. Вважає такі дії відповідача неправомірними, що й стало підставою звернення до суду.

Постановою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2017 року позовні вимог задоволено.

Зобов'язано Кам'янське об'єднане управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області починаючи з 06.10.2016 року призначити та виплачувати позивачу довічне грошове утримання судді у відставці, відповідно до ч. 3 ст. 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, визнавши незаконними дії відповідача, стосовно не призначення та невиплати зазначеного утримання в установленому законом порядку

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивачу зараховано до трудового стажу час роботи на посаді судді з 09.01.2004 року по 30.09.2016 року, який склав 12 років 08 місяців 22 дні. При цьому обрахунок стажу його роботи проведений відповідно до Закону України №1402-VIII, який набрав чинності 30.09.2016 року, «Прикінцевими та перехідними положеннями» якого передбачено, що у судді у відставці, в тому числі, який вийшов у відставку після набрання чинності цим законом, щомісячне довічне грошове утримання встановлюється у розмірі 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України №1402-VIII.

Таким чином, зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді періоди служби в армії, половини строку навчання, роботи на посаді слідчого, старшого слідчого, заступника начальника по слідству-начальника слідчого відділення немає підстав.

Також зазначив, що з 01.01.2017 року Пенсійний фонд України та його органи звільнені від сплати судового збору під час розгляду справ в усіх інстанціях, тому суд зробив хибний висновок зобов'язавши відповідача відшкодувати позивачу понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядав справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанції підтверджено, що позивач - ОСОБА_2 згідно указу Президента України №1472/2003 від 20.12.2003 року, був призначений на посаду судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області.

Згідно постанови Верховної ради України №1735-VI від 19.11.2009 року позивач був обраний на посаду судді безстроково і в період з 08.01.2004 року по 05.10.2016 року включно, працював суддею Вільногірського міського суду Дніпропетровської області, з 06.10.2016 року суддя у відставці.

13.10.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до довідки від 23.12.2016 року позивачу було призначено довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% від його суддівської винагороди починаючи з 13.10.2016 року. Про даний факт позивачу стало відомо з довідки, яку він отримав 23.12.2016 року. Перша виплата йому була здійснена у грудні 2016 року.

Стаж роботи позивача безпосередньо на посаді судді складає 12 років 08 місяців.

Також з матеріалів справи встановлено, що в період з 10 листопада 1973 року по 08 листопад 1975 року позивач проходив військову службу в лавах Радянської Армії; з 1976 року по 1980 рік навчався за денною формою в Свердловському юридичному інституті; з липня 1980 року по вересень 1988 року позивач працював на посадах слідчого, старшого слідчого Вуктильського РВВС Комі АРСР, з вересня 1988 року по січень 1990 року - слідчого Верхньодніпровського РВВС Дніпропетровської області; з червня 1990 року по липень 1992 року - слідчого міського відділу Вільногірського ВВС Дніпропетровської області; з лютого 1994 року по січень 1997 року - заступника начальника по слідству - начальника слідчого відділення Вільногірського ВВС Дніпропетровської області, що підтверджується даними трудової книжки, диплому та військового квитка.

Відповідно до рішення Вищої ради юстиції від 19.09.2016 року № 2701/0/15-16, з яким погодилась Верховна Рада України, ухвалюючи рішення про звільнення позивача у зв'язку з поданням заяви про відставку визначено, що позивач, як суддя, набув достатній для відставки стаж роботи, а саме 33 роки 2 місяці, протягом дії Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Спір між сторонами виник з приводу незарахування відповідачем до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає йому право на щомісячне довічне грошове утримання, періоду проходження військової служби, половини періоду навчання на денному відділенні у вищому навчальному закладі та періоду роботи на посадах слідчого, старшого слідчого, заступника начальника по слідству, що вплинуло на визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання.

За приписами ст.126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

У рішенні Конституційного суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 зазначено: "Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів". Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Згідно з частиною третьою статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI, у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, порядок застосування якої визначений Рішенням Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим, ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

Аналогічні приписи містить абзац другий пункту 25 Розділу ХII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року №1402-VIII, який є чинним на цей час та був чинним на момент призначення позивачу довічного грошового утримання судді у відставці, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (№2453-VI). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

З наведених норм Закону слідує, що право на відставку, а отже, і право на отримання щомісячного довічного грошового утримання має суддя, який пропрацював на посаді судді 20 років і більше; при цьому, якщо стаж роботи на посаді судді 20 років щомісячне довічне грошове утримання призначається у розмірі 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а якщо стаж роботи на посаді судді є більшим - розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується, виходячи із такого розрахунку - два відсотки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, але не більше 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до вказаного Закону.

Отже, у даному випадку мова йде про стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку судді та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання у відповідному розмірі.

Визначальною підставою при цьому є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення певного періоду (строку) до спеціального стажу роботи суддям для реалізації ними права на відставку та призначення їм щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч.1 ст.137 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Згідно з абз.4 пункту 34 розділу ХІІ Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (в редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 було призначено на посаду судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області 09.01.2004 року. (а.с.19)

Отже визначення стажу роботи на посаді судді позивача визначається Законом України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ, чинним на момент призначення його на посаду судді (далі - Закон №2862-ХІІ).

Частиною 4 статті 43 Закону №2862-ХІІ в редакції чинній на день призначення позивача на посаду судді, було встановлено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Також, пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" від 03 вересня 2005 року №865, було встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

За наведених обставин, до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку, враховуючи, що позивач має стаж роботи безпосередньо на посаді судді понад 10 років, підлягає зарахуванню робота на посадах слідчого, старшого слідчого Вуктильського РВВС Комі АРСР, слідчого Верхньодніпровського РВВС Дніпропетровської області; слідчого міського відділу Вільногірського ВВС Дніпропетровської області; заступника начальника по слідству - начальника слідчого відділення Вільногірського ВВС Дніпропетровської області.

Також до стажу роботи позивача на посаді судді відповідно до постанови КМУ від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», повинен бути зарахований календарний період проходження строкової військової служби та половина періоду навчання за денною формою в Свердловському юридичному інституті.

За наведених обставин стаж роботи позивача на посаді судді, що має враховуватись для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 33 роки 2 місяці, а тому розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача повинен складати 90% заробітної плати судді, а враховуючи рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Необхідність зарахування позивачу стажу на зазначених вище посадах та календарний період проходження строкової військової служби і половини періоду навчання за денною формою в Свердловському юридичному інституті також підтверджено у рішенні Вищої ради юстиції від 19.09.2016 року №2701/0/15-16 "Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області у зв'язку з поданням заяви про відставку".

Таким чином, доводи апелянта щодо правомірності дій по призначенню позивачу довічного грошового утримання суддів у розмірі 80% суддівської винагороди, оскільки при призначенні позивачу довічного грошового утримання судді у відставці враховується лише його робота на посаді судді Вільногірського міського суду відповідно до Закону України №1402-VIII є безпідставними.

Відповідно до п.1.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України

25.01.2008 року №3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за №200/14891, (в редакції чинній на момент звернення позивача з заявою про призначення йому довічного грошового утримання) щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Оскільки позивача було відраховано зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку - 05.10.2016 року, та звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду - 13.10.2016 року, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що довічне грошове утримання позивачу повинно бути призначено та виплачено з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду, а саме з 06.10.2016 року.

З огляду на вищевикладені обставини та норми права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що при здійсненні розрахунку стажу роботи позивача на посаді судді і визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов вірних висновків про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки рішення у справі прийняте на користь позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, з огляду на наведену норму, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, як суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Колегія суддів вважає, що звільнення Пенсійного фонду України та його органів від сплати судового збору під час розгляду справи не звільняє відповідача від обов'язку відшкодувати позивачу судові витрати, що були понесені ним при зверненні до суду за захистом своїх прав та інтересів, які були порушені Кам'янським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області.

Отже доводи апелянта про хибні висновки суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача відшкодувати судові витрати не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в порядку апеляційного провадження.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 167, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2017 року у справі №174/209/17(2-а/173/54/2017) за позовом ОСОБА_2 до Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

В.А.Шальєва