Справа № 564/1855/17
Суддя: Олійник П. В.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1855/17

Рядок статзвіту № 87

09 жовтня 2017 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі

головуючого судді Олійника П. В.

з участю секретаря Вознюк Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Костопільського обєднаного Управління пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача, в якому просить визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у призначенні їй пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобовязати відповідача призначити пенсію із зменшенням пенсійного віку з 18 січня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в період з 05.04.1984 року по січень 1993 року постійно проживала та працювала в с. Красноволя Маневицького району, яке відноситься до третьої категорії радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. У січні 2017 року та повторно в серпні того ж року позивач зверталася до відповідача із заявами про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак, відповідачем було відмовлено у призначенні такої пенсії з посиланням на те, що документами поданими позивачем не підтверджено факту постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01.01.1993 р., а тому немає підстав для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідач надав суду заперечення проти позову, в яких заперечує проти позову у повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позову, оскільки, наданими позивачем документами не підтверджено факт постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01.01.1993 р.. В звязку з цим призначити пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» немає підстав. Крім того, відповідачем в своїх запереченнях вказано про те, що рішення суду, не є належним документом, що подається для вирішення питання призначення пенсії із застосуванням норм ст. 55 Чорнобильського Закону, оскільки воно не зазначено в Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, просила суд відмовити позивачу у позовних вимогах за безпідставністю та підтримала подані нею письмові заперечення на позов.

Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини та дослідивши наявні матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи встановлено, що позивач з 05.04.1984 року по січень 1993 року постійно проживала та працювала в с. Красноволя Маневицького району Волинської області, що підтверджується довідкою Маневицького РВВС від 31.03.1993 року, довідкою держадміністрації Волинської області № 1283 від 21.04.1993 року, посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи (Категорія 3) серія Б № 565346 від 06.04.2005 року, довідкою Маневицької ССТ № 47 від 09.12.2016 року, довідкою Красновільської сільської ради Маневицького району № 1451 від 29.05.2017 року, рішенням Костопільського районного суду Рівненської області по справі № 564/1482/17 від 08.08.2017 року.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 с. Красноволя Маневицького району Волинської області віднесено до зони добровільного гарантованого відселення (третя зона відчуження).

18 січня 2017 року ОСОБА_1 у віці 52 роки звернулася до Костопільського обєднаного Управління пенсійного фонду України Рівненської області за призначенням пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Рішенням відповідача від 10.05.2017 року у задоволенні цієї заяви позивачу було відмовлено.

В серпні 2017 року позивач повторно звернулася до Костопільського обєднаного Управління пенсійного фонду України Рівненської області за призначенням пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», при цьому до документів про призначення пенсії нею було долучено рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 08.08.2017 року, яким було встановлено факт проживання на території с. Красноволя Маневицького району в період з квітня 1990 року по січень 1993 року.

Із листа Костопільського обєднаного Управління пенсійного фонду України Рівненської області № 2074/03 від 04.09.2017 року вбачається, що документами наданими позивачем не підтверджено факт постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01.01.1993 р., а тому призначити пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» немає підстав. Крім того, вказано, що рішення суду, не є належним документом, який подається для вирішення питання призначення пенсії із застосуванням норм ст. 55 Чорнобильського Закону, оскільки воно не зазначено в Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Згідно ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій. посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Відповідно до ч.3 п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом.

Згідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а саме: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом».

Крім того, ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що пенсії із зменшенням пенсійного віку надаються особам, які постійно працювали у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. Як вбачається із довідки Маневицької ССТ № 47 від 09.12.2016 року позивач з 5 квітня 1984 року по 26 квітня 1990 року працювала в Куликовицькому ССТ на посаді молодшого продавця. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 село Куликовичі (як і с. Красноволя) Маневицького району Волинської області віднесено до зони добровільного гарантованого відселення (третя зона відчуження).

Таким чином ОСОБА_1 має право на отримання пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХП «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В зв"язку з цим дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні і виплаті пенсії відповідно до норм вищевказаного Закону України є неправомірними, такими, що порушують її конституційні права та інтереси як потерпілого від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Посилання відповідача на те, що рішення суду не є документом, що подається для вирішення питання при призначенні пенсії із застосуванням ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є безпідставним, оскільки суперечить нормам встановленим статтею 14 ЦПК України та розясненням ч.3 п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності дій з відмови призначення пенсії позивачу, а позивач повністю довів обґрунтованість позовних вимог .

Відповідно до роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду Україна № 9 від 1.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акта прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі, коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що діями відповідача безпосередньо порушено право позивача на соціальний захист, гарантоване ст.46 Конституції України, обмеження якого неможливе, враховуючи положення норм вище проаналізованого чинного законодавства.

Враховуючи вимоги ст. 100 КАС України, суд задовольняє позовні вимоги в межах встановленого законом шестимісячного строку звернення до суду.

Враховуючи вищенаведене, суд поновлює права позивача шляхом винесення постанови про визнання протиправними дій Костопільського обєднаного Управління пенсійного фонду України Рівненської області щодо відмови у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та та зобов'язання призначити пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в межах встановленого законом строку звернення до адміністративного суду, а саме з 12 березня 2017 року.

Відповідно до ст. 94 КАС України підлягають стягненню на користь позивача понесені ним документально підтверджені судові витрати.

На підставі наведеного та керуючись ст. 158-163 КАС України, , суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Костопільського обєднаного Управління пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Костопільського обєднаного Управління пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобовязати Костопільське обєднане Управління пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 12 березня 2017 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету в користь ОСОБА_1 640 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Костопільського районного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СуддяОСОБА_3