Справа № 804/2011/16
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2017 рокусправа № 804/2011/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Чабаненко С.В. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року у справі № 804/2011/16 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 07 квітня 2016 року звернувся до суду з позовом, в якому просила зобов'язати відповідача провести дії щодо включення до (четвертої) черги задоволення вимог кредиторів у Реєстрі акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк» частину кредиторських вимог в сумі 894271,10грн. та подати пропозицію для затвердження виконавчою дирекцію Фонду змін до реєстру акцептованих вимог щодо включення частини кредиторських вимог позивача до (четвертої) черги.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач у поданих до суду письмових запереченнях на апеляційну скаргу просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову суду першої інстанції без змін, як таку, що ухвалена з правильним застосуванням норм матеріального та дотриманням норм процесуального права.

У письмових поясненнях до апеляційної скарги Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, як третьою особою, зазначено, що судом першої інстанції при ухваленні постанови про задоволення адміністративного позову не були належним чином досліджені обставини справи, не застосовано норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому , на його думку, рішення є необгрунтованим та підлягає скасуванню. Зазначив, що право включати позивача, чи ні до Реєстру акцептованих вимог кредиторів та зобов'язання визначати суму акцептованих вимог належить до виключної компетенції уповноваженої особи відповідно до приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У судовому засіданні позивач - ОСОБА_2 заперечила проти задоволення апеляційної скарги. Представник відповідача - Близно О.Г. (довіреність від 28.08.2017 року) підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб свого представника до суду не направив, причини неявки не повідомив.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Здійснюючи перевірку законності та обґрунтованості оскарженого рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, колегія суддів керується приписами статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права дійшла висновку про відсутність підстав для його скасування.

Наявними у справі належними та допустимими письмовими доказами підтверджуються обставини того, що, 11 червня 2014 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) - « 8 років разом on-line» НОМЕР_1. За умовами договору позивач надав банку кошти в сумі 36957,16 євро, які розміщені на депозитному рахунку НОМЕР_2, строк дії договору до 16 червня 2015 року під 9,5%. 11 червня 2014 року до договору НОМЕР_1 сторонами укладено додаткову угоду за умовами якої було встановлено відсоткову ставку на рівні 9,75% річних (а.с. 8-9).

На підставі постанови правління Національного банку України № 150 від 02 березня 2015 року «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 51 від 02 березня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» (а.с.25-28).

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 71 від 08 квітня 2015 року, яким тимчасову адміністрацію у ПАТ «Дельта Банк» запроваджено на шість місяців з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року включно (а.с.29).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 від 03 серпня 2015 року здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» продовжено по 02 жовтня 2015 року (а.с.30).

На підставі постанови правління Національного банку України № 664 від 02 жовтня 2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 181 від 02 жовтня 2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно (а.с. 31-32).

Отже, починаючи з 03 березня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» який є спеціальним Законом в умовах роботи неплатоспроможних банків.

У зв'язку з тим, що позивач за результатами висновків Комісії з перевірки вкладів фізичних осіб та Комісії з перевірки відповідності інформації, внесеної до бази даних про вкладників включений до Переліку осіб, які на індивідуальній основі отримують від ПАТ "Дельта Банк" проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, операції щодо виплат за договорами банківських вкладів було обмежено відповідно до наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» № 15 від 05 жовтня 2015 року, а кредиторські вимоги позивача до ПАТ «Дельта Банк» за банківським договором вкладу (депозитів), яким встановлено індивідуальні умови включено до сьомої черги на їх задоволення (а.с.33-36).

Позивач, посилаючись на протиправні дії відповідача щодо віднесення кредиторських вимог до 7 черги погашення, звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження укладення позивачем додаткової угоди №1 від 11.06.2014 року з ПАТ «Дельта Банк» саме на індивідуальних умовах, оскільки надані відповідачем докази не спростовують доводів позивача і наведені ним докази в підтвердження позовних вимог.

Так, правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулювання відносин між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23.02.2012 року (стаття 1 Закону України № 4452-VI).

Згідно з частиною 1 статті 3 цього Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до частини 8 статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» керівними органами Фонду є адміністративна рада та виконавча дирекція.

Згідно частини 1, пунктів 4, 8 частини 2 статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до пункту 12 частини 5 статті 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду має такі повноваження, а саме: у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку визначає порядок складання та затверджує реєстр акцептованих вимог кредиторів.

Згідно частини 8 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, у спорах щодо виконання банком в якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації своїх зобов'язань перед його вкладниками/кредиторами, норми цього Закону є спеціальними і пріоритетними відносно правових норм інших Законів України які регулюють подібні правовідносини.

Відповідно до частин 1, 6 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

У разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Відповідно до пункту 1 частини 1, пункту 1 частини 2 статті 29 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд набуває прав кредитора банку на загальну суму, що підлягає відшкодуванню вкладникам такого банку (включаючи пункти 3-5 частини другої статті 27 цього Закону) на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, у тому числі на суму цільової позики, наданої банку протягом дії тимчасової адміністрації, та на суму наданої Фондом приймаючому або перехідному банку фінансової підтримки.

Частиною 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження, а саме: складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Згідно частин 2, 3 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Таким чином, суми коштів за банківськими вкладами (депозитами) вкладників, які перевищують суму коштів, яка гарантовано підлягає відшкодуванню таким вкладникам за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з дня початку процедури ліквідації банку можуть бути внесені уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в реєстр акцептованих вимог кредиторів у разі заявлення відповідних вимог кредиторами банку.

Відповідно до пункту 7 частини 4 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд не відшкодовує кошти за вкладами у банку, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку проценти за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку.

Згідно зі статтею 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» № 2121-III від 7.12.2000 року для цілей цього Закону пов'язаними з банком особами є: 1) контролери банку; 2) особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку; 3) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку; 4) споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи; 5) особи, які мають істотну участь у споріднених та афілійованих особах банку; 6) керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб; 7) асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1 - 6 цієї частини; 8) юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі; 9) будь-яка особа, через яку проводиться операція в інтересах осіб, зазначених у цій частині, та на яку здійснюють вплив під час проведення такої операції особи, зазначені в цій частині, через трудові, цивільні та інші відносини.

Угоди, що здійснюються з пов'язаними з банком особами, не можуть передбачати умови, що не є поточними ринковими умовами.

Аналіз змісту пункту 7 частини 4 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» дає колегії суддів підстави зробити висновок про те, що застосування пункту 7 частини 4 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» можливе тільки у тому випадку коли виконані вимоги статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а саме: особа відносно якої приймається рішення про відмову у відшкодуванні виплат за банківськими договорами (депозитами) повинна бути визнана пов'язаною особою з банком. У разі якщо такого рішення немає, відповідно не має правових підстав і для відмови у відшкодуванні коштів за вкладами у банку.

Колегія суддів звертає увагу, що пункт 7 частини 4 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» застосовується тільки у випадках вирішення питання про відшкодування чи відмову у відшкодуванні гарантованої суми коштів за банківськими вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Жодного відношення до вирішення питання про акцептування кредиторських вимог позивача до банку та вирішення питання про черговість їх відшкодування у випадку ліквідації банку, норми статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не мають і застосування їх в такому випадку є протиправними діями відповідача по відношенню до позивача.

Як вбачається зі змісту додаткової угоди № 1 до договору НОМЕР_1 від 11 червня 2014 року банківського вкладу (депозиту) « 8 років разом on-line» у євро, сторони домовились доповнити статтю 2 договору про банківський вклад (депозит) пунктом 2.10 та викласти його в наступній редакції: «Підписанням цього Договору Вкладник підтверджує своє розуміння та ознайомлення з тим, що у випадку встановлення розміру процентної ставки за Вкладом на індивідуальних умовах або отримання інших фінансових привілеїв від Банку за цим Договором, передання Банку в заставу майнових прав вимоги Вкладу для забезпечення зобов'язань перед Банком як Вкладника, так і будь-яких інших третіх осіб, що виникають на підставі інших правочинів, укладених між Банком та Вкладником/будь-якими іншими третіми особами, а також у випадку настання інших законодавчо передбачених обставин, за наявності яких Фондом гарантування вкладів фізичних осіб не здійснюється відшкодування коштів за Вкладом, гарантії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не поширюватимуться на відшкодування коштів за Вкладом відповідно до цього Договору».

Але, у пункті 1.4 додаткової угоди № 1 від 11.06.2014 року, не зазначено, що саме процентна ставка на суму вкладу, що становить 9,75 процентів річних укладається на індивідуальних умовах.

Крім того, в тексті додаткової угоди відсутні будь-які посилання на те, що вказана додаткова угода укладена на підставі рішення уповноваженої особи банку щодо погодження індивідуальних умов для позивача.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 200 цього ж Кодексу передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням того, що доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскарженій постанові, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року у справі № 804/2011/16 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: Т.С. Прокопчук