Справа № 826/4188/16
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4188/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко В.А. Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

04 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Бєлової Л.В.,

Парінова А.Б.,

при секретарі: Вітковській К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в Київській області №1, третя особа: Апеляційна атестаційна комісія Північного регіону про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в Київській області №1 про його невідповідність займаній посаді;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 17.02.2016 №77о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції на підставі підпункту 5 пункту 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність);

- поновити позивача на посаді слідчого Бориспільського відділу Головного управління Національної поліції в Київській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2016 року залучено до участі в адміністративній справі в якості співвідповідача Атестаційну комісію №1 Головного управління Національної поліції у Київській області .

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 червня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням Головне управління Національної поліції в Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просило постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені ним в оскаржуваній постанові, не відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, з 2010 року ОСОБА_3 перебував на службі в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 був призначений на посаду слідчого Бориспільського відділу Головного управління Національної поліції в Київській області, з присвоєнням спеціального звання «старший лейтенант поліції» на підставі Наказу Національної поліції України від 07.11.2015 №1о/с.

Наказом Національної поліції України від 17.02.2016 №77о/с відповідно до п.п. 5 п. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 було звільнено з посади слідчого Бориспільського відділу Головного управління Національної поліції в Київській області через службову невідповідність.

Підставою для прийняття вказаного Наказу стало рішення Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в Київській області №1, оформлене протоколом від 18.01.2016 про невідповідність позивача займаній посаді.

Вважаючи своє звільнення незаконним, а оскаржуваний наказ відповідача таким, що винесений з порушенням процедури, встановленої законодавством, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що при проведенні атестування та винесенні оскаржуваного наказу відповідачем не було дотримано визначену чинним законодавством процедуру, а тому дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та, як наслідок, необхідність їх задоволення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Порядок призначення на посади поліцейських працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, визначений у п. 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII.

Так, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Отже, п. 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII не передбачає проведення атестування чи переатестування працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції.

Вимоги до кандидатів на службу в поліції визначені у ст.ст. 49, 61 Закону №580-VIII. До таких вимог належать, зокрема, досягнення 18 років, наявність повної загальної середньої освіти, відповідність рівня фізичної підготовки вимогам, що затверджені Міністерством внутрішніх справ України.

Натомість, завданням атестування, згідно з ч. 1 ст. 57 Закону №580-VIII, є оцінка ділових, професійних, особистих якостей поліцейського, його освітній та кваліфікаційний рівні, фізична підготовка, - на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Частиною 2 ст.57 Закону №580-VIII визначений вичерпний перелік підстав для проведення атестування поліцейських, до яких належать: призначення на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Прийняття рішення про проведення атестування поліцейських з інших підстав, ніж зазначені у ч. 2 ст. 57 Закону №580-VIII, суперечить ч.2 ст.19 Конституції України.

Відповідно до ч. 4 ст. 57 Закону №580-VIII рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

Поряд із Законом №580-VIII правові, організаційні та фінансові засади функціонування системи професійного розвитку працівників визначаються також положеннями Закону України «Про професійний розвиток працівників» від 12.01.2012 № 4312-VI.

Так, статтею 1 цього Закону визначено, що атестація працівників - це процедура оцінки професійного рівня працівників кваліфікаційним вимогам і посадовим обов'язкам, проведення оцінки їх професійного рівня.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про професійний розвиток працівників» атестації не підлягають, зокрема, працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року.

Положеннями частин першої та третьої статті 13 вказаного Закону передбачено, що атестаційна комісія приймає рішення про відповідність або невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі. В разі прийняття рішення про невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі комісія може рекомендувати роботодавцеві перевести працівника за його згодою на іншу посаду чи роботу, що відповідає його професійному рівню, або направити на навчання з подальшою (не пізніше ніж через рік) повторною атестацією. Рекомендації комісії з відповідним обґрунтуванням доводяться до відома працівника у письмовій формі.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що метою проведення атестації з будь-яких зазначених у статті 57 Закону №580-VІІІ підстав є вирішення питання про залишення у той чи інший спосіб особи на службі, і лише як крайній захід, - пропозиція щодо звільнення зі служби у зв'язку із службовою невідповідністю виходячи з професійних, моральних і особистих якостей.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 був прийнятий на службу в поліцію на посаду слідчого Бориспільського відділу Головного управління Національної поліції в Київській області в порядку переатестування на підставі його заяви від 07.11.2015.

Таким чином, позивач був прийнятий на службу до поліції на умовах, визначених пунктом 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 580-VІІІ, шляхом видання наказу №1 о/с від 07.11.2015 про призначення на посаду в органах поліції за її згодою.

Отже, зазначеним наказом було вирішено питання щодо відповідності позивача вимогам до поліцейського, які передбачені Законом України № 580-VІІІ.

Крім того, наведений вище наказ не містить жодних застережень про тимчасовість призначення ОСОБА_3 на посаду слідчого Бориспільського відділу Головного управління Національної поліції в Київській області.

Окремо суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що позивач пропрацював на посаді слідчого Бориспільського відділу Головного управління Національної поліції в Київській області менше одного року, питання про призначення його на вищу посаду, переведення на нижчу посаду або притягнення до відповідальності в межах дисциплінарної процедури відповідачем не ставилося і не вирішувалось.

В свою чергу, Вищий адміністративний суд України в пп.1 п.13 в Постанові Пленуму «Про судову практику оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непроходження ними атестації» від 29.09.2016 №11 зазначив, що Положення статті 12 Закону України «Про професійний розвиток працівників» є загальними (базовими) щодо регулювання відносин із атестування працівників, не суперечать положенням Закону, а тому поширюються на відносини з атестування поліцейських.

Таким чином, рішення про призначення атестації працівника одразу ж після прийняття його на роботу (службу в поліції) безвідносно до вирішення питань кар'єри (призначення позивача на вищу посаду або переведення на нижчу посаду) або дисциплінарного провадження є незаконним.

Крім того, Вищий адміністративний суд України зазначив про те, що положення частини другої статті 57 Закону № 580-VІІІ необхідно розуміти таким чином, що закріплений у ній перелік підстав атестування поліцейських є вичерпним. Положення частини четвертої статті 57 Закону про те, що рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами, у взаємозв'язку з положенням частини другої статті 57 Закону необхідно розуміти таким чином, що у відповідному наказі керівника органу поліції щодо заходів із підготовки та проведення атестування повинно бути зазначено: ім'я поліцейського (перелік імен поліцейських), які підлягають атестуванню; необхідність та підстава атестування щодо кожного поліцейського, який включений до списку поліцейських, які підлягають атестуванню.

Водночас, Наказ ГУ Національної поліції в Київській області від 23 листопада 2015 року №16 «Про організацію заходів з тестування особового складу Національної поліції України», що став підставою для проведення атестування позивача, не містить списку поліцейських, які підлягають такому атестуванню, та конкретної підстави призначення такого атестування.

Таким чином, на переконання колегії суддів, відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено наявності правових підстав до проведення атестування позивача, так само як і дотримання визначеної законом процедури такого оцінювання.

Стосовно висновків атестаційної комісії та посилань апелянта на невідповідність позивача займаній посаді, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами пункту 16 розділу IV Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.2015 № 1465 (далі - Інструкція № 1465), атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); показники службової діяльності; рівень теоретичних знань та професійних якостей; оцінки з професійної і фізичної підготовки; наявність заохочень; наявність дисциплінарних стягнень; результати тестування; результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Як вбачається з протоколу засідання атестаційної комісії, атестаційна комісія діяла з порушенням вимог статті 57 Закону України №580-VIII та пункту 16 розділу IV Інструкції № 1465, а саме: не проводила глибокого і всебічного вивчення документів особової справи позивача, не аналізувала повноти виконання ним функціональних обов'язків (посадових інструкцій), показників службової діяльності, рівня теоретичних знань та професійних якостей, не враховувала наявність заохочень та дисциплінарних стягнень тощо. Висновок (рішення) комісії не вмотивований і не підтверджується жодними належними та допустимими доказами.

Так, під час атестації позивача члени атестаційної комісії досліджували лише стандартний пакет документів, перелічений у формі бланку (декларацію про доходи; послужний список; інформаційну довідку; висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 № 1682-VII, інформацію з відкритих джерел, без зазначення яких саме).

При цьому, рішення (висновок) атестаційної комісії не містить висновків щодо обставин, передбачених пунктом 16 розділу ІV Інструкції, та факту невідповідності позивача вимогам, що пред'являються до нього як до особи, яка перебуває на відповідній посаді.

Так само протокол засідання атестаційної комісії та висновок (рішення) не містять жодних мотивів чи обґрунтувань, які покладено в основу твердження комісії про службову невідповідність позивача.

Негативна оцінка ділових, професійних, особистих якостей поліцейського, його освітнього та кваліфікаційного рівнів, що надана атестаційною комісією, не узгоджується з доказами про позитивну оцінку щодо цього ж поліцейського. Оскільки висновки атестаційної комісії спростовуються самим фактом прийняття позивача на службу до поліції в порядку переатестування з присвоєнням спеціального звання, матеріалами його особової справи та відомостями, що викладені в атестаційному листі позивача.

Так, висновок безпосереднього керівника щодо виконання обов'язків позивачем є позитивним, зокрема, у атестаційному листі зазначено, що ОСОБА_4 відповідає займаній посаді.

Більше того, за результатами тестування на знання законодавчої бази (професійний тест) позивач набрав 36 бали із 60 максимально можливих, та за тестом на загальні здібності та навички - 39 балів із 60 максимально можливих, всього 75 балів.

Оскільки негативне рішення атестаційної комісії тягне за собою правові наслідки у вигляді звільнення особи зі служби через службову невідповідність, таке рішення, незалежно від форми його оформлення (протокол, окремий акт), повинно бути мотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мали вплив на його прийняття.

Проте з матеріалів даної справи неможливо встановити, яким саме критеріям не відповідав позивач та які обставини в їх сукупності призвели до прийняття оскаржуваного рішення про службову невідповідність.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність наказу відповідача від 17.02.2016 №77 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції та необхідності поновлення позивача на відповідній посаді.

Стосовно решти позовних вимог суд апеляційної інстанції керується положеннями пункту 24 Положення про проходження служби, відповідно до яких, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства та встановлені в ході судового розгляду обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач має бути поновлений на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Щодо заперечень позивача на рахунок правильності обчислення судом першої інстанції суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зауважує, що позивач правом на апеляційне оскарження рішення суду не скористався, а суд апеляційної інстанції не вправі виходити за межі апеляційної скарги у відповідності до приписів ст.195 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не виявлено, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови суду немає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 червня 2017 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 09 жовтня 2017 року.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Бєлова Л.В.

Парінов А.Б.