Справа № 808/588/17
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 жовтня 2017 рокусправа № 808/588/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року по справі №808/588/17 за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, прокуратури Запорізької області, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 25.07.2017р., просив:

1) визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України №33к від 08.02.2017 про його звільнення з посади першого заступника прокурора Запорізької області з 08 лютого 2017 року у звязку із скороченням кількості прокурорів органів прокуратури, відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України Про прокуратуру та п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України;

2) поновити його на посаді першого заступника прокурора Запорізької області з 09 лютого 2017 року;

3) стягнути з Генеральної прокуратури України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 09.02.2017 по день розгляду справи у суді, у розмірі 129129,7 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що наказом Генерального прокурора України від 09.07.2015р. №514к його призначено на посаду першого заступника прокурора Запорізької області. Наказом Генерального прокурора України №150ш від 19.10.2016, з метою удосконалення роботи прокуратури Запорізької області, ліквідовано у структурі та скорочено у штатному розписі прокуратури Запорізької області 39 одиниць та зараховано до резерву Генеральної прокуратури України, у тому числі й посаду першого заступника прокурора області. Цим же наказом установлено у штатному розписі вказаної прокуратури за рахунок резерву ГПУ 38 одиниць, у тому числі посаду першого заступника прокурора області-начальника управління нагляду у кримінальному провадженні. З зазначеним наказом позивача ознайомлено тільки 02.12.2016 і цього ж дня вручено попередження про вивільнення за підписом прокурора Запорізької області. Позивач зазначає, що йому було запропоновано 6 посад, які не відповідають його кваліфікації та не є рівнозначними займаній ним посаді. Позивач вважає, що оскільки посада першого заступника прокурора Запорізької області відноситься до номенклатури Генеральної прокуратури України, то саме Генеральний прокурор повинен був попереджати його про

вивільнення та пропонувати вакантні посади, в тому числі й в ГПУ та прокуратурах інших областей, проте Генеральним прокурором цього зроблено не було. На думку позивача, посада першого заступника прокурора області скорочена не була, адже у штатному розписі створено посаду першого заступника прокурора області - начальника управління нагляду у кримінальному провадженні. Тобто, фактично відбулася лише зміна найменування його посади. Як зазначає позивач, створена посада першого заступника прокурора області - начальника управління нагляду у кримінальному провадженні була вакантною до 23.12.2016, але йому запропонована не була. Так само йому не було запропоновано й дві посади заступників прокурора області, що були вакантними у період з 19.10.2016 по 27.10.2016. Вважає, що роботодавцем порушено його переважне право на залишення на роботі перед новопризначеними особами на вищевказані посади, так як він має більший за них стаж роботи в прокуратурі Запорізької області, неодноразові заохочення за сумлінну працю.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме:

визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України №33к від 08.02.2017 про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника прокурора Запорізької області з 08 лютого 2017 року у звязку із скороченням кількості прокурорів органів прокуратури відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу Законів про працю України;

поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Запорізької області з 09 лютого 2017 року;

стягнуто з прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 09.02.2017 по 25.07.2017, у розмірі 129129 (сто двадцять девять тисяч сто двадцять девять) гривень 70 копійок.

В іншій частині позову відмовлено.

Постанова суду, в частині задоволених позовних вимог, фактично мотивована тим, що під час звільнення позивача із займаної посади відповідачем порушено переважне право позивача на залишення на роботі, яке визначено ст..42 КЗпП України.

Не погодившись з постановою суду, Генеральна прокуратура України подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилався на те, що з метою удосконалення організації роботи прокуратури Запорізької області змінено структуру і штатну чисельність прокуратури області. У штатному розсипі скорочено 6 посад, у тому числі посада першого заступника прокурора області. Заявник апеляційної скарги вказує на те, що позивача було своєчасно, з дотриманням вимог ст..49-2 КЗпП України, було попереджено про майбутнє вивільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці та запропоновано ряд вакантних посад, які відповідали професії та спеціальності позивача. Оскільки, від вказаних пропозицій позивач відмовився, то його було звільнено на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» та п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, у звязку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури. Крім цього, заявник апеляційної скарги вказує на те, що посаду, яку обіймав позивач та посада, яку утворено після удосконалення організації роботи прокуратури Запорізької області, а саме посада заступника прокурора області начальника управління нагляду у кримінальному провадженні, є адміністративними посадами, повноваженнями призначення на які, на час звільнення позивача, був наділений Генеральний прокурор України. При цьому, чинним законодавством не покладено на Генерального прокурора України обовязку призначення на адміністративну посаду саме ту особу, попередня адміністративна посада, яку вона обіймала, була скорочена.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що наказом в.о. Генерального прокурора України №514к від 09.07.2015 ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника прокурора Запорізької області.

Наказом Генерального прокурора України №150ш від 19.10.2016, з метою удосконалення організації роботи прокуратури Запорізької області, ліквідовано у структурі та скорочено у штатному розписі прокуратури Запорізької області 6 одиниць, які з відповідним фондом заробітної плати зараховано до резерву Генеральної прокуратури України, у тому числі: перший заступник прокурора області, заступник прокурора області, начальник управління нагляду у кримінальному провадженні, начальник управління представництва інтересів громадянина або держави в суді. Пунктом 3 цього наказу установлено у штатному розписі прокуратури Запорізької області за рахунок резерву ГПУ 3 одиниці з відповідним фондом заробітної плати, у тому числі: перший заступник прокурора області-начальник управління нагляду у кримінальному провадженні, заступник прокурора області-начальник управління представництва інтересів громадянина або держави в суді, заступник начальника управління представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Листом №11/1/2-1828вих-16 від 24.10.2016 Генеральний прокурор України доручив прокурору Запорізької області з дотриманням вимог Закону України Про прокуратуру та законодавства про працю України вирішити питання, повязані з вивільненням працівників, які обіймали ліквідовані наказом №150ш від 19.10.2016 посади. Зокрема, прокурору області доручено письмово попередити таких працівників про подальше вивільнення та з метою працевлаштування запропонувати інші вакантні посади в органах прокуратури області.

06.12.2016 ОСОБА_1 прокурором Запорізької області Романовим В.П. вручено попередження про вивільнення №11-942вих-16 від 06.12.2016, яким позивача попереджено про звільнення із займаної посади у звязку з її скороченням не раніше ніж через два місяці з дня ознайомлення з цим попередженням. Також разом із попередженням надано перелік вакантних посад апарату прокуратури Запорізької області, серед яких: слідчий в особливо важливих справах Управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області; начальник відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності Управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області (на період відпустки для догляду за дитиною до 3-х років іншого працівника); прокурор відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя прокуратури Запорізької області (на період відпустки для догляду за дитиною до 3-х років іншого працівника); головний спеціаліст відділу фінансування та бухгалтерського обліку (оголошено конкурс); головний спеціаліст режимно-таємної частини (оголошено конкурс); начальник режимно-таємної частини (оголошено конкурс).

Також 07.12.2016 ОСОБА_1 запропоновано посаду прокурора відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів громадянина або держави в суді прокуратури Запорізької області (на період відпустки для догляду за дитиною до 3-х років ОСОБА_2О.). 29.12.2016 йому були запропоновані ще 3 посади, зокрема: 1) начальник відділу нагляду за додержанням законів про виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру управління підтримання державного обвинувачення в суді та нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях прокуратури Запорізької області; 2) прокурор відділу нагляду за додержанням законів про виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших законів примусового характеру управління підтримання державного обвинувачення в суді та нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях прокуратури Запорізької області; 3) прокурор відділу нагляду за додержанням законів про виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших законів примусового характеру управління підтримання державного обвинувачення в суді та нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях прокуратури Запорізької області.

ОСОБА_1 згоди на працевлаштування на вказаних посадах надано не було.

08.02.2017 наказом Генерального прокурора України №33к від 08.02.2017 ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника прокурора Запорізької області та з органів прокуратури у звязку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України Про прокуратуру, п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України).

Правомірність звільнення позивача із займаної посади є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що фактично в прокуратурі Запорізької області відбулися зміни у структурі, у звязку з чим було скорочено посаду першого заступника прокурора Запорізької області, яку обіймав позивач, та створено нову посаду заступника прокурора області начальника управління нагляду у кримінальному провадженні. З цих підстав суд першої інстанції визнав необґрунтованими доводи позивача про те, що посада першого заступника прокурора області скорочена не була, а фактично відбулася лише зміна найменування його посади. В той же час, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що під час звільнення позивача із займаної посади відповідачем порушено переважне право позивача на залишення на роботі, яке визначено ст..42 КЗпП України. Обгрунтовуючи такі висновки, суд першої інстанції вказав на те, що за наслідками змін у структурі прокуратури Запорізької області була створена нова посада, а саме посада першого заступника прокурора області начальника управління нагляду у кримінальному провадженні, до сфери відповідальності якої входять близькі за сутністю посадові обовязки попередній посаді, яку обіймав позивач. Але, на вказану посаду було призначено іншу особу, яка має менший стаж роботи в органах прокуратури та меншу кваліфікацію, ніж позивач.

З такими висновками суду першої інстанції, в повній мірі, суд апеляційної інстанції не погоджується з наступних підстав.

Так, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у спірному випадку фактично відбулися зміни у структурі прокуратури Запорізької області, внаслідок чого була ліквідована посада першого заступника прокурора Запорізької області та створена нова посада першого заступника прокурора області начальника управління нагляду у кримінальному провадженні.

Такі висновки суду першої інстанції підтверджуються як наказом Генерального прокурора України №150ш від 19.10.2016р. так і дослідженими посадовими обовязками першого заступника прокурора Запорізької області та посадовими обовязками першого заступника прокурора області начальника управління нагляду у кримінальному провадженні.

Так, згідно з наказом прокурора Запорізької області №96 від 22.08.2016, перший заступник прокурора області відповідав за стан організації роботи з питань: управління нагляду у кримінальному провадженні; координації діяльності заступників прокурора області, структурних підрозділів апарату прокуратури області з питань, вирішення яких потребує комплексного підходу; взаємодія з консультативною радою при прокуратурі області.

Водночас, згідно з наказом прокурора Запорізької області №195 від 26.12.2016, особа, яка обіймає нововведену посаду першого заступника прокурора області - начальника управління нагляду у кримінальному провадженні, відповідає за стан організації роботи з питань: управління нагляду у кримінальному провадженні; прокурора прокуратури області з міжнародно-правових доручень; координації діяльності заступників прокурора області, структурних підрозділів апарату прокуратури області з питань, вирішення яких потребує комплексного підходу; взаємодія із Національною академією прокуратури України.

Згідно з наказом прокурора Запорізької області від 22.08.2016, ОСОБА_1 відповідав за стан організації роботи з питань управління нагляду у кримінальному провадженні, а, згідно з обовязками нововведеної посади, особа, яка її обіймає, здійснює безпосереднє керівництво роботою цього структурного підрозділу.

Зазначене відображене і в п.5.1 розділу 5 Положення про управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Запорізької області, затвердженого наказом в.о. прокурора області №14 від 24.01.2017.

Отже, посадові обовязки першого заступника прокурора Запорізької області та посадові обовязки першого заступника прокурора області начальника управління нагляду у кримінальному провадженні хоча за своєю сутністю і є близькими, але не тотожні, у звязку з чим твердження позивача про те, що у спірному випадку фактично мала місце лише зміна назви посади, а не її скорочення, є безпідставними.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції про те, що внаслідок змін у структурі прокуратури Запорізької області фактично була ліквідована посада першого заступника прокурора Запорізької області, суд апеляційної інстанції не може погодитися з позицією суду першої інстанції про порушення переважного права позивача на залишення на роботі.

Відповідно до ст..42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Отже, в контексті вказаної норми, переважне право особи слід розуміти як право залишитися на роботі у разі скорочення чисельності чи штату працівників.

У спірному випадку, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що переважне право позивача полягає не у залишенні на роботі, а у працевлаштуванні на новостворену посаду (адміністративну посаду), до сфери відповідальності якої входять близькі за сутністю посадові обовязки попередній посаді.

Такий підхід до тлумачення вказаної норми права, на думку колегії суддів, є необґрунтованим, оскільки суперечить самому змісту статті 43 КЗпП України та не узгоджується з порядком призначення на адміністративні посади в органах прокуратури. При цьому, суд апеляційної інстанції враховує те, що позивачу були запропоновані посади з метою працевлаштування у прокуратурі Запорізької області.

Відповідно до ч.1 ст..49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Як свідчать матеріали справи позивача персонально було повідомлено про наступне вивільнення 06.12.2016р., а наказ про звільнення видано 08.02.2017р.

Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про дотримання відповідачем вимог ч.1 ст.49-2 КЗпП України.

Згідно із ч.3 ст.49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

З урахуванням положень ст..49 КЗпП України можливо дійти висновку про те, що власник або уповноважений ним орган вважається таким, що виконав вимоги ч.2 ст.40 КЗпП України, якщо запропонував працівнику наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві (установі, організації), незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Як зазначено вище, позивачу, одночасно з попередженням про звільнення, було запропоновано перелік вакантних посад апарату прокуратури Запорізької області. Крім цього, позивачу пропонувалися вакантні посади і після персонального попередження про наступне звільнення. Але, від вказаних пропозицій позивач відмовився, вважаючи, що такі посади не відповідають його кваліфікаційному рівню. За позицією позивача йому повинні були запропонувати посади того рівня, яку він обіймав, при цьому, незалежно від того, чи знаходиться ця посада в штаті прокуратури Запорізької області чи в інших штатах системи органів прокуратури України.

Таку позицію позивача суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованою, оскільки на роботодавця покладено обовязок запропонувати посади, які відповідають професії чи спеціальності особи, яка вивільняється, а не посади, які є ідентичними чи схожими за своїми посадовими обовязками. При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що згідно Закону України «Про прокуратуру» позивач має статус прокурора, а відповідно до ч.2 ст.15 Закону прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що запропоновані позивачу вакантні посади відповідали його професії, статусу і кваліфікації. При цьому, колегія суддів враховує, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено обовязку Генерального прокурора України, який, на час звільнення позивача, був наділений повноваженнями щодо призначення на адміністративні посади, призначати на адміністративну посаду саме ту особу, попередня адміністративна посада, яку вона обіймала, була скорочена.

Посилання позивача на те, що у відповідності до ст..49-2 КЗпП України йому повинно бути запропоновано усі посади, у тому числі і адміністративні, суд апеляційної інстанції також вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

За загальними правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це не йдеться у спеціальному законі.

Статтею 16 Закону України «Про прокуратуру» визначено. що питання призначення на посаду прокурора, звільнення з цієї посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності регулюється особливим порядком.

Призначення прокурорів на адміністративні посади врегульовано Положенням про організацію роботи з кадрами в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генерального прокурора України 12 жовтня 2016 року №357 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.11.2016р. за №1450/29580).

Пунктом 10 Положення передбачено. що призначення прокурорів на посади заступників керівників самостійних структурних підрозділів, керівників та заступників керівників підрозділів у складі управлінь регіональних прокуратур, управлінь та департаментів Генеральної прокуратури України здійснюється за вмотивованими рекомендаціями їхніх керівників, погодженими із заступниками керівників відповідних органів прокуратури.

Отже, висування прокурора на адміністративні посади не може розглядатися як складова обовязку, передбаченого ст..49-2 КЗпП України, оскільки призначення на такі посади вирішується роботодавцем відповідно до встановлених Законом положень з метою комплектування керівних кадрів.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що покладений на роботодавця обовязок (ст..49 КЗпП України) повинен мати реальний зміст, а саме пропонування тієї чи іншої посади повинно супроводжуватися реальною можливістю працевлаштування особи на запропоновану посаду. При визначеному ж законодавством порядку призначення на адміністративні посади в органах прокуратури України не можливо стверджувати про те, що у разі запропонованого особі працевлаштування на адміністративну посаду, така особа буде на цій посаді працевлаштована, оскільки призначенню на адміністративну посаду передує певна процедура, як то надання вмотивованих рекомендацій, які мають бути погодженні із заступниками керівників відповідних органів прокуратури. Тобто, у разі відсутності таких рекомендацій чи у разі їх не погодження, особа не бути мати реальної можливості працевлаштуватися на адміністративну посаду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає правомірним відсутність пропозицій позивачу щодо працевлаштування на адміністративних посадах.

Під час розгляду справи позивач стверджував про те, що не всі вакантні посади йому були запропоновані для працевлаштування. Перелік таких посад наведено у письмових поясненнях (т.3 а.с.208).

Дослідивши вказані доводи позивача, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, в зазначених поясненнях позивач наводить перелік посад, які були вакантні з 14.11.2016р. по 03.02.2017р., але йому не запропоновані.

Враховуючи дату персонального попередження позивача про наступне звільнення (06.02.2016р.), суд вважає, що дослідженню на предмет наявності чи відсутності вакантних посад, які не були запропоновані позивачу, підлягає період з 06.02.2016р.

З пояснень позивача вбачається, що 29.12.2016р. наказом №395 на вакантну посаду в прокуратурі Запорізькій області було призначено іншого працівника ОСОБА_3

Витребувана судом від прокуратури Запорізької області інформація свідчить про те, що 29.12.2016р. ОСОБА_3 була призначена на вакантну посаду, але вказана посада пропонувалася позивачу для працевлаштування, про що останній не заперечував у судовому засіданні.

Працевлаштування інших осіб у період з 18.01.2017р. по 03.02.2017р., які зазначені позивачем у письмових поясненнях, стосувалося адміністративних посад у прокуратурі Запорізької області, що не заперечувалось позивачем у судовому засіданні.

Оскільки, як зазначено вище, працевлаштування осіб, які вивільняються, на адміністративні посади не є обовязком роботодавця у розумінні ст..49-2 КЗпП України, то суд приходить до висновку про безпідставність таких доводів позивача.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами позивача про те, що його звільнення відбулося з порушенням вимог чинного законодавства, у звязку з чим наявні правові підстави для судового захисту порушеного права. Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачами дотримана вимоги як спеціального законодавства так і вимоги трудового законодавства під час звільнення позивача, яке мало місце внаслідок змін у структурі прокуратури Запорізької області.

Щодо висновків суду першої інстанції про невідповідність підстав звільнення, які зазначені в оскарженому наказі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, оскаржуваним наказом Генерального прокурора України №33к від 08.02.2017 ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника прокурора Запорізької області та з органів прокуратури у звязку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (пункт 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру, пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

За позицією суду першої інстанції фактично ОСОБА_1 був звільнений з посади у зв'язку із скороченням штату, а не у звязку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури, у звязку з чим Генеральною прокуратурою України невірно сформовано причини звільнення в оскаржуваному наказі.

Такі висновки суд першої інстанції обґрунтував тим, що як під час роботи позивача, станом на 10.06.2016р., так і перед його звільненням, станом на 01.02.2017р., штатний розпис прокуратури області складав 202 одиниці.

В той же час, такі висновки спростовуються встановленими обставинами справи, які свідчать про те, що згідно наказу Генерального прокурора України від 19.10.2016р. №150ш у прокуратурі Запорізької області було скорочено 39 та встановлено 38 посад, тобто штатну чисельність прокуратури було зменшено на одну штатну одиницю. При цьому, зменшено саме кількість заступників прокурора області (з чотирьох до трьох), у звязку з чим, на думку колегії суддів, у наказі №33к від 08.02.2017р. обґрунтовано визначено підставу звільнення - у звязку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (пункт 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру, пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права. що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.ст.202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року по справі №808/588/17 скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст..212 КАС України.

(Повний текст постанови виготовлено 13.10.2017р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк