Справа № П/811/1110/17
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № П/811/1110/17 Головуючий у 1-й інстанції: Рідзель О.А. Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

10 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Кіровоградського окружного адміністративного суду, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Кіровоградського окружного адміністративного суду (далі - відповідач), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Кіровоградського окружного адміністративного суду щодо не здійснення нарахування та виплати судді Кіровоградського окружного адміністративного суду ОСОБА_2. суддівської винагороди виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік»; стягнути з Кіровоградського окружного адміністративного суду на користь ОСОБА_2 недоплачену суддівську винагороду за травень 2017 року в сумі 16 000 грн; допустити до негайного виконання постанову суду в частині стягнення суддівської винагороди.

03.08.2017 від Кіровоградського окружного адміністративного суду до суду надійшло клопотання про звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного суду України подання щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 3 розділу ІІ Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 № 1744-VIIІ та зупинення провадження у справі № П/811/1334/17.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2017 року вказане клопотання задоволено.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та прийняти нову, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач звернувся з позовом до Черкаського окружного адміністративного суду про визнання протиправною бездіяльності Кіровоградського окружного адміністративного суду щодо не здійснення нарахування позивачеві суддівської винагороди виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» та стягнення на користь позивача з відповідача недоплаченої суддівську винагороду за червень 2017 року.

В ході розгляду справи, суд першої інстанції оскаржуваною ухвалою від 05.09.2017 задовольнив клопотання відповідача та звернувся до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності в частині гарантій незалежності судової влади пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1744-УІІ, яким встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень в частині, що стосується обрахування розміру суддівської винагороди суддів, які не проходили кваліфікаційне оцінювання, посадовий оклад яких регулюється ч. 4 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону вії 07.07.2010 № 2453-УІ та від 12.02.2015 № 192-VII.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо необхідності звернення до Верховного Суду України, мотивуючи свою позицію наступним.

Конституція України є Основним Законом держави, тому що вона наділена особливою, найвищою юридичною силою, що знаходить свій вияв у низці наступних положень:

- конституція виступає базисом для поточного законодавства. Всі закони та інші нормативні акти мають випливати з Конституції і не суперечити їй. «Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй» - ст. 8 Конституції України;

- контроль за додержанням Конституції здійснює особливий орган - Конституційний Суд України. Тільки до його компетенції належить вирішення питань про відповідність законів та ряду інших правових актів нормам Конституції.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За приписами ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Так, зі змісту ст.. 126 Конституції України вбачається, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

02 червня 2016 року прийнято Закон України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до ч. 3 ст. 135 якого, базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

При цьому, абзацом першим пункту 22 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Разом з цим, пунктом 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів»передбачено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., № 41-45, ст. 529; 2015 р., № 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

Пунктом 8 частини 5 статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що незалежність суддів зокрема, забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді (ч. 7 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Також згідно з ч. 1 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI суддівська винагорода регулюється цим законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 3 статті 133 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 № 2453-VІ, на яку відсилає пункт 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в частині визначення розміру суддівської винагороди, визначено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України» на 2017 рік від 21.12.2016 № 1801-VIII встановлено, що у 2017 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня складає 3200 гривень.

Одночасно, пункт 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 06.12.2016 року № 1774 - VIII Про внесених змін до деяких законодавчих актів України (далі Закон № 1774-VIII), який набрав чинності 01.01.2017, встановлює, що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, а до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі 1600,00 грн.

При цьому в ст. 133 Закону України Про судоустрій та статус суддів від 07.10.2010 № 2453-VI, на яку відсилає пункт 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в частині визначення розміру суддівської винагороди, будь-які зміни щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини не вносилися.

У взаємозв'язку з наведеним, судова колегія зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі виникнення в суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» передбачено, що у разі невизначеності в питанні про те, чи відповідає Конституції України застосований закон або закон, який підлягає застосуванню в конкретній справі, суд за клопотанням учасників процесу або за власною ініціативою зупиняє розгляд справи і звертається з мотивованою ухвалою (постановою) до Верховного Суду України, який відповідно до статті 150 Конституції може порушувати перед Конституційним Судом України питання про відповідність Конституції законів та інших нормативно-правових актів. Таке рішення може прийняти суд першої, касаційної чи наглядової інстанції в будь-якій стадії розгляду справи.

Таким чином, враховуючи підстави та предмет позову, з метою досягнення однозначної визначеності у питанні про те, чи відповідають окремі положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 року № 1744-VІII, а саме пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 року № 1744-VIІI, яким встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень в частині, що стосується обрахування розміру суддівської винагороди суддів, які не проходили кваліфікаційне оцінювання, посадовий оклад яких регулюється ч. 4 ст. 133 Закону України Про судоустрій і статус суддів в редакції Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 року № 2453-VІ (у редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд від 12.02.2015 № 192-VIII) наведеним положенням Конституції України, а саме ст. 22 та ст. 130 Конституції України та, відповідно, з метою з'ясування питання щодо їх конституційності, забезпечення застосування при вирішенні спору норм Закону, які відповідають Конституції України, а також з метою забезпечення дотримання конституційних прав і свобод позивача, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції прийнято вірне, законне та обґрунтоване рішення щодо звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності вищезгаданих окремих положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 № 1744-VIІІ Конституції України.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана ухвала прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Кучма А.Ю.

Безименна Н.В.