Справа № 210/5026/16-а
Суддя: Чайкіна О. В.
Дата ухвалення: 2017-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5026/16-а
Провадження № 2-а/210/34/17
П О С Т А Н О В А

іменем України

"18" серпня 2017 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Чайкіної О.В., при секретарі - Куксенко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом, до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. З урахуванням уточнень, просила суд: зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплатити ОСОБА_2 допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі прожиткового мінімуму за кожен місяць за період з дня призначення допомоги по дату звернення до суду (за виключенням платежів, які були їй виплачені), та в подальшому провадити нарахування та виплату допомоги в розмірі прожиткового мінімуму, як це передбачено ст.43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» в редакції, чинній на час призначення допомоги; зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплатити ОСОБА_2 допомогу при народженні дитини у відповідності із ст.41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» в редакції, чинній на час призначення допомоги, в сумі, кратній 22,6 прожиткового мінімуму на дату народження її дитини - на ІНФОРМАЦІЯ_1. (за виключенням платежів, які були їй виплачені).

В обґрунтування позову зазначала, що вона перебуває на обліку у відповідача та отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач призначив позивачу допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі 130 грн. на місяць. В теперішній час відповідач припинив виплачувати і ці гроші, хоча дитина не досягла трирічного віку, а позивач не працює, одна виховує дитину, чоловік позивача залишив її з дитиною, звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу. Отже в теперішній час позивач дізналась про порушення її прав - а саме те, що відповідач не доплачує їй допомогу по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, тому вона звернулась до відповідача із заявою з проханням провести їй перерахунок та виплатити недоплачені допомоги по народженню та по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, проте відповідач повідомив, що мов би її права не порушені, допомога виплачувалась у відповідності із законодавством та припинена на підставі законодавства.

Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, на позовних вимогах наполягала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення проти позову, згідно яких вважає позовні вимоги безпідставними, та просить відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування заперечень посилається на те, що Стосовно першої позовної вимоги: на підставі звернення позивача від 04.07.2014, відповідачем у встановлені законодавством терміни було призначено та виплачено допомогу при народженні першої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірах, визначених Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1751 (в редакції від 04.07.2014). Позивачем 25.07.2016 було надано до відповідача заяву на отримання усіх видів соціальної допомоги, де позивач просив назначити допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, але жодного документу на підтвердження перебування позивачки в відпустці по догляду за дитиною до трьох років надано не було. В зв'язку з чим Управлінням було прийнято рішення про відмову у призначенні такої допомоги. Враховуючи вищевикладене, право на виплату додаткової допомоги у розмірі 130 грн. (назва " догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку" виключено з законодавства з 01.07.2014) виникло у позивача з наступного місяця після закінчення виплати допомоги при народженні дитини, тобто з 01.07.2016. Отже, обов'язок щодо надання позивачці матеріального забезпечення відповідно до приписів Закону №2240-111 у вигляді допомоги при народженні дитини та по догляду за нею до досягнення трирічного віку покладено на страховика, яким є Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а не на органи праці та соціального захисту населення.

Стосовно другої позовної вимоги: допомога при народженні дитини, яка народилася після 8 квітня 2011 року надається в сумі кратній 30 розмірам прожиткового мінімуму, - на першу дитину. Виплата допомоги здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта суми допомоги на першу дитину виплачується протягом 24 місяців. При цьому така допомога надається у розмірах прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років, встановленого на день народження дитини. Разом із тим, відповідач повністю виплатив ОСОБА_2 відповідну допомогу.

Вирішуючи спір по суті, суд керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, виходить з того, що оскільки позивачем як спосіб захисту порушеного права обрано оскарження дій суб'єкта владних повноважень, суд досліджуючи надані сторонами докази повинен встановити відповідність оскаржуваних дій чинному законодавству та законності їх вчинення (ч. 1 ст. 9 КАС України).

Відповідно до ч. 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

За матеріалами справи встановлено, що матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2, свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 01 липня 2014 року (а.с.9).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 звільнена від роботи з 22.04.2014 року, у зв'язку із пологами (а.с.10).

ОСОБА_2 04 липня 2014 року звернулася до відповідача із заявою про призначення їй усіх видів соціальної допомоги (державної допомоги) при народженні дитини (а.с. 44).

Закон України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" від 21.11.1992р. №2811-ХІІ (далі по тексту - Закон України від 21.11.1992р. №2811-ХІІ, та у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у ст. 1 закріплює, що громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно з ст. 3 Закону України від 21.11.1992р. №2811-ХІІ (у редакції, що діяла на момент народження дитини - ІНФОРМАЦІЯ_1.), призначаються такі види державної допомоги сім'ям з дітьми: 1) допомога у зв'язку з вагітністю та пологами; 2) допомога при народженні дитини; 2-1) допомога при усиновленні дитини; 3) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; 4) допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 5) допомога на дітей одиноким матерям.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 21.11.1992р. №2811-ХІІ (у редакції, що діяла на момент звернення із заявою про призначення державної допомоги - 04.07.2014р.), призначення такого виду державної допомоги сім'ям з дітьми, як «допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» - не передбачалось.

Відповідно до ст. 11 Закону України від 21.11.1992р. №2811-ХІІ (у редакції, що діяла на момент подання заяви про призначення допомоги при народженні дитини - 04.07.2014р.) допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина. Заява складається у довільній формі із зазначенням даних для реєстрації місця проживання дитини. Даний перелік документів є вичерпним.

Орган праці та соціального захисту населення за місцем проживання одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, або за місцем народження дитини після звернення одного з батьків (опікуна) за призначенням допомоги при народженні дитини: самостійно отримує від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, установ, з державних реєстрів та в порядку обміну інформацією всі необхідні відомості для призначення такої допомоги. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Відповідно до Рішення про призначення допомоги сім'ям з дітьми від 09.07.2014 року ОСОБА_2 призначено допомогу відповідно до Закону України допомога при народженні дитини з 01.06.2014 року по 30.06.2014 року у сумі 10320,00 грн., з о1.07.2014р. по 30.06.2014р. - 860грн. щомісяця (а.с. 48).

Позивач не погоджується з вказаним рішенням, та з урахуванням доповнень до позовної заяви, просить суд поновити строки позовної давності для звернення до суду та зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплатити допомогу при народженні дитини у відповідності до ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв»язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» в редакції, чинні на момент призначення допомоги, в сумі, кратній 30-ти прожиткових мінімумів на дату народження дитини, за виключенням платежів, які були виплачені.

Разом із тим, за матеріалами справи суд не вбачає підстав ані для поновлення строку звернення до суду із вказаними вимогами, ані для їх задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з довідок за № 7863, 7864, 7865 від 20 грудня 2016 року ОСОБА_2 отримала допомогу при народження 1 дитини у сумі 5160,00 грн. з 01 січня 2014 року по грудень 2014 року; з січня 2015 року по грудень 2015 року у сумі 10320,00 грн., з січня 2016 року по червень 2016 року у розмірі 5160,00 грн. (а.с. 54-56

Як вбачається з довідок за № 3265, 3266, 3267 від 01 червня 2016 року ОСОБА_2 отримала допомогу при народження 1 дитини у сумі:15480,00 з 01 січня 2014 року по грудень 2014 року; з січня 2015 року по грудень 2015 року у сумі 10320,00 грн., з січня 2016 року по червень 2016 року у розмірі 5160,00 грн. (а.с. 84-86).

Вказані обставини також підтверджено копією виписки з банківської картки позивача (а.с. 68-72).

Таким чином, Позивач щомісяця, починаючи з липня 2014 року, і по червень 2016 року включно, отримувала допомогу при народження дитини, була обізнана про її розміри, та не зверталась із заявою про призначення іншого розміру допомоги, аніж того, що був розрахований відповідачем.

Так, відповідно до статті 12 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» ( у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)розмір допомоги при народженні дитини допомога при народженні дитини призначається у розмірі 41280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Також, суд зазначає, що до 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 107-VI) - правовідносини щодо виплати допомоги регулювалися Законом № 2811-ХІІ, дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом № 2240-III, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб.

Так статтею 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» було передбачено, що допомога при народженні дитини надається у сумі, кратній 22,6 розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого на день народження дитини. Виплата допомоги здійснюється одноразово у дев'ятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта - протягом наступних 12 місяців у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 Конституційний Суд України визнав неконституційними низку положень Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25 розділу II Закону № 107-VI щодо виключення статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Тому, з часу проголошення вищевказаного рішення Конституційного суду від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, відновили свою дію вищезазначені положення Закону № 2240-III, а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону № 2811-ХІІ.

Встановлено, що на підставі звернення позивача від 04.07.2014, відповідачем у встановлені законодавством терміни було призначено та виплачено допомогу при народженні першої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірах, визначених Порядком. Відповідно до довідки - розрахунку від 20.12.2016, Управлінням позивачу у період з липня 2014 по червень 2016 було виплачено допомогу при народженні дитини у розмірі - 30 960 грн.

Позивач у своїх вимогах просить перерахувати та виплатити таку допомогу в сумі кратній 22,6 прожиткового мінімуму на дату народження, що складає - 23323,20 грн. Позивач у своїй позовній заяві також стверджує, що така допомога йому була виплачена у розмірі набагато меншою.

Однак матеріалами справи підтверджено, що відповідач призначив та виплатив допомогу при народженні першої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірах, визначених Порядком, оскільки відповідно до довідки - розрахунку від 20.12.2016, ОСОБА_2 у період з липня 2014 по червень 2016 було нараховано та виплачено допомогу при народженні дитини у розмірі - 30 960 грн., що відповідає вимогам закону.

Тому в задоволені позовних вимог в частині зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплатити ОСОБА_2 допомогу при народженні дитини у відповідності із ст.41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» в редакції, чинній на час призначення допомоги, в сумі, кратній 22,6 прожиткового мінімуму на дату народження її дитини - на ІНФОРМАЦІЯ_1. (за виключенням платежів, які були їй виплачені) - слід відмовити, оскільки така допомога їй виплачена у повному обсязі.

Щодо позовних вимог, про виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 6 цього Закону, призначаються та надаються за основним місцем роботи (крім видів матеріального забезпечення, передбачених пунктами 1, 2 статті 34 цього Закону, яке надається за основним місцем роботи та за сумісництвом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України)

Суд зазначає, що до 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 107-VI) - правовідносини щодо виплати допомоги регулювалися Законом № 2811-ХІІ, дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом № 2240-III, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб.

Статтею 43 Закону № 2240-III (на момент народження дитини) було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно пунктів 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI були внесені відповідні зміни до Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III. Зокрема, змінами до статті 13 Закону № 2811-ХІІ його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III було виключено статті 40-44.

Рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 Конституційний Суд України визнав неконституційними низку положень Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25 розділу II Закону № 107-VI щодо виключення статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Тому, з часу проголошення вищевказаного рішення Конституційного суду від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, відновили свою дію вищезазначені положення Закону № 2240-III, а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону № 2811-ХІІ.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою Кабінету Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751 саме на виконання Закону № 2811-ХІІ (пункт 1). Новий акт уряду на виконання статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги відповідно до Закону № 2240-III на виконання статті 45 Закону № 2154-VI Кабінетом Міністрів України не визначалися.

Законами України Про державний бюджет України на 2012, 2013 рік не встановлювалось на 2012, 2013, 2014 рік іншого, ніж визначено законами України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» та Закону «Про державну допомогу сім'ям з дітьми розміру допомоги.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2012 року, яка є обов'язковою для суду відповідно до статті 244-2 КАС України.

Однак, на час звернення Позивача до Відповідача із заявою про призначення допомоги при народження дитини, а саме після 01.07.2014 року такий вид допомоги як «допомога до досягненню трирічного віку» виключена із числа державних.

Судом встановлено, що позивач зверталася до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради з заявою про призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення 3 років - 25 липня 2016 року (а.с 46).

Згідно з рішення про призначення допомоги сім'ям з дітьми від 12.10.2016 року, ОСОБА_2 відмовлено в надання допомоги по догляду за дитиною до трьох років працюючим жінкам у зв'язку з відсутністю документу на підтвердження перебування позивачки в відпустці по догляду за дитиною (а.с. 48-49).

Однак, відповідно до ст. 11 Закону України від 21.11.1992р. №2811-ХІІ (у редакції, що діяла на момент подання заяви про призначення допомоги по догляду за дитиною,- 25.07.2016р.) допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним.

Орган праці та соціального захисту населення за місцем проживання одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, має право отримувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій відомості, необхідні для призначення допомоги при народженні дитини.

За статтею 12 цього ж Закону, допомога при народженні дитини призначається у розмірі 41280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Особам, які на 30 червня 2014 року мали право на отримання допомоги при народженні дитини у розмірі, встановленому на першу дитину, після досягнення дитиною двох років на наступні 12 місяців призначається щомісячна допомога у розмірі 130 гривень, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» № 2811-ХІІ (далі - Закон № 2811-ХІІ) (в редакції яка діяла на час спірних правовідносин), при народженні дитини, повинна виплачуватись допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму.

Згідно ст. 5 Закону № 2811-ХІІ всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника).

Відповідно до п. 15 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 р. N 1751, днем звернення за призначенням допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку вважається день прийняття органом праці та соціального захисту населення відповідної заяви з усіма необхідними документами.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавством обов'язок щодо призначення і виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку покладено на органи соціального захисту населення, які здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтею 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», який діяв на час призначення допомоги, передбачено, що право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має застрахована особа (один з батьків дитини, усиновитель, баба, дід, інший родич або опікун), яка фактично здійснює догляд за дитиною.

Відповідно до ст. 43 даного Закону встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 13 ст.11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній, на час виникнення спірних відносин) (далі - Закон №1058-IV) передбачено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема особи, які відповідно до законів отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

У відповідності до ч.6 ст.20 Закону №1058-IV, за осіб, зазначених у пунктах 8, 11-14 ст.11 цього Закону, страхові внески сплачуються в порядку і строки, визначені Кабінетом Міністрів України, за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, коштів цільових фондів, з яких цим особам сплачуються відповідно грошове забезпечення, страхові виплати, допомога і компенсації.

На виконання ч.1 ст.19 та ч.6 ст.20 Закону №1058-IV КМУ було прийнято Порядок (в редакції чинній станом на 01.04.2007), який визначає механізм сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески) до ПФУ, зокрема за осіб, які відповідно до законів отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (п.1 Порядку).

Згідно пп.2 п.2 вказаного Порядку страхові внески нараховуються за осіб, зазначених у пп.2 п.1 цього Порядку, - на суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, нарахованої за базовий звітний період.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що обчислення і сплата страхових внесків провадиться районними (міськими) управліннями праці та соціального захисту населення - за осіб зазначених у пп.2 п.1 цього Порядку, які застраховані та не застраховані в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.

У відповідності до п.18 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми», затвердженого постановою КМУ від 27.12.2001 №1751 (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) (далі - Порядок-2) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку призначається з дня звернення за її призначенням, але не раніше ніж з дня, що настає після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами.

Днем звернення за призначенням допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку вважається день прийняття органом праці та соціального захисту населення відповідної заяви з усіма необхідними документами.

Із системного аналізу вищенаведених норм права слідує, що обчислення і сплата страхових внесків провадиться районними (міськими) управліннями праці та соціального захисту населення за осіб, які отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,

Згідно ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, Відповідач безпідставно не призначив Позивачу виплати на допомогу на дитину до досягнення трьох років, на тій підставі, що вона не надала документу на підтвердження перебування позивачки в відпустці по догляду за дитиною, оскільки законодавством передбачено вичерпний перелік документів - а саме подання заяви про призначення виплати за встановленою формою, копію свідоцтва про народження дитини, та документу, що засвідчує особу. Усі інші документи Відповідач має право отримати самостійно та перевірити їх достовірність.

Що стосується строку звернення до суду, суд зазначає, що позивач дізналась про порушення своїх прав у жовтні 2016 року - після винесення рішення про відмову в призначенні виплати, та звернулася до суду 08 листопада 2016 року, тому нею не порушено шестимісячний строк для звернення до суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що з 25 липня 2016 року позивач мала отримувати допомогу у розмірі 130 грн. на місяць, тому відповідачу слід провести перерахунок та виплатити ОСОБА_2 допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі прожиткового мінімуму за кожен місяць за період з дня призначення допомоги (з 25 липня 2016року) по дату звернення до суду (до 08 11.2026р.)(за виключенням платежів, які були їй виплачені - у разі їх здійснення), та в подальшому (з 09 листопада 2016 року) провадити нарахування та виплату допомоги в розмірі прожиткового мінімуму, як це передбачено ст.43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» в редакції, чинній на час призначення допомоги.

Відповідно до ст.94 КАС України судові витрати в сумі 551,20 грн. підлягають стягненню за рахунок коштів державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 99, 100, 158-163, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов'язати відповідача - Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради провести перерахунок та виплатити ОСОБА_2 допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі прожиткового мінімуму за кожен місяць за період з дня призначення допомоги по дату звернення до суду (за виключенням платежів, які були їй виплачені), та в подальшому провадити нарахування та виплату допомоги в розмірі прожиткового мінімуму, як це передбачено ст.43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» в редакції, чинній на час призначення допомоги.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Судовий збір в розмірі 551,20 грн. компенсувати за рахунок коштів державного бюджету.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду, прийняту в порядку письмового провадження, може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2017 року.

Суддя: О. В. Чайкіна