Справа № 826/14191/16
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

10 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сорочко Є.О.

суддів: Земляної Г.В.

Мельничука В.П.

за участю секретаря Грисюк Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ДПІ у Печерському районі) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.04.2016 р. №602-1305.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі від 22.04.2016 р. №602-1305.

На вказану постанову ДПІ у Печерському районі подало апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

ОСОБА_3 є власником нежилих приміщень з №1 по №13 (групи приміщень №207) загальною площею 257,20 кв.м., що розташовані у багатоквартирному жилому будинку за адресою: АДРЕСА_1, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 29.08.2011 р. Факт реєстрації у встановленому порядку зазначених об'єктів нерухомості у Реєстрі прав власності на нерухоме майно позивач не заперечує.

Такі нежилі приміщення мають цільове призначення - для улаштування закладу торгівлі та ведення ресторанного господарства.

Згідно п. 5, 7 вказаного договору купівлі-продажу, будинок, приміщення якого відчужуються, є пам'яткою архітектури місцевого значення (охоронний номер 388, наказ Міністерства культури і туризму України від 07.09.2006 р. №747/0/16-06) та внесений до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

За змістом Переліку пам'яток культурної спадщини та об'єктів культурної спадщини (книга 1.1 до Головного плану м. Києва) та за даними з Інтернет-ресурсів, за адресою: АДРЕСА_1 (АДРЕСА_1) знаходиться пам`ятка архітектури - багатоквартирний житловий будинок співробітників НКВС (споруджений у 1934-1935 роках), в якому наразі знаходиться ресторан «La Veranda».

Належні на праві приватної власності нежилі приміщення позивач використовує в якості закладу громадського харчування - ресторану. Однак право користування земельною ділянкою, що знаходиться під такими приміщеннями, позивач у встановленому порядку не зареєстрував.

ДПІ у Печерському районі прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.04.2016 р. №602-1305, яким ОСОБА_3 на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 170 073,00 грн.

Такий земельний податок за 2016 рік нараховано позивачу за фактом використання ним земельної ділянки загальною площею 246,58 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Для розрахунки суми земельного податку контролюючим органом взяті відомості від 23.11.2011 р. №301 витягу з технічної документації Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації №Ю-33816/2011 про нормативну грошову оцінку частини земельної ділянки (обліковий код 82:025:005), виданої за заявою ОСОБА_3 б/н від 29.09.2011 р.

Вважаючи розрахунок земельного податку у податковому повідомленні-рішенні від 22.04.2016 р. №602-1305 неправомірним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем самостійно, поза межами своєї компетенції здійснено на підставі витягу з технічної документації Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації №Ю-33816/2011 датованого 23.11.2011 р., розрахунок нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, із використанням нових даних щодо базової вартості 1 кв.м. землі у м. Києві (встановлений рішенням Київської міської ради від 03.07.2014 р. №23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва»).

З таким висновком колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.

Приписи статті 270 цього Кодексу закріплюють, що об'єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

При цьому, положеннями п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Пунктом 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно п. 287.8 ст. 287 цього Кодексу власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до п. 286.6 ст. 286 Податкового кодексу України на земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

Приписи п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України визначають, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В абз. 1 п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України закріплено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному ст. 58 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), відповідно до п. 1 Положення про зазначений орган, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 р. №15. Однак, відповідачем для обчислення було використано інформацію Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, який не є центральним органом виконавчої влади, а надана інформація була актуальна станом на 2011 рік.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно використаного відповідачем витягу №Ю-33816/2011, місцем розташування земельної ділянки позивача площею 246,58 кв.м. зазначено: АДРЕСА_1; АДРЕСА_2, тобто фактично дві різні (територіально віддалені) земельні ділянки, розташовані під різними будинками, в той час як приналежність позивачу землі підтверджено лише за адресою по вул. Богомольця/вул. Пилипа Орлика, будинок №7/14, яка розташована під приміщеннями, що перебувають у власності позивача за договором купівлі-продажу від 29.08.2011 р.

Згідно пп. 14.1.42 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Отже, на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення за 2016 рік, відповідачем не отримано належних відомостей з Держгеокадастру, зокрема щодо площі земельної ділянки, яка використовується позивачем у 2016 році та її приналежності до економіко-планувальної зони у 2016 році, що дають підстави для обрахунку суми податку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено обґрунтованості формування сум оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу).

Згідно приписів ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічні правила переходу права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, регламентовані у статті 377 Цивільного кодексу України.

При цьому, відповідно до ст. 378 Цивільного кодексу України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

З наведених норм вбачається, що фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Отже, оскільки позивач є власником нежитлового приміщення, він має сплачувати земельний податок за земельну ділянку, незважаючи на те, що він не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 ст. 5 Податкового кодексу України. Обов'язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 07.07.2015 р. у справі №826/12388/13-а, від 24.11.2015 р. у справі №826/14303/13-а та від 02.12.2015 р. у справі №826/3130/15.

Згідно з частиною 2 статті 161 КАС України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову, а тому апеляційну скаргу ДПІ у Печерському районі необхідно залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2017 року - без змін, оскільки вона ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Сорочко Є.О.

судді Земляна Г.В.

Мельничук В.П.

Повний текст ухвали складено 12.10.2017 року

Головуючий суддя Сорочко Є.О.

Судді: Мельничук В.П.

Земляна Г.В.