Справа № 802/450/17-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/450/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дмитришена Р.М.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

11 жовтня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача : ОСОБА_2

представників відповідача: Храпенка В.С., Мельника В.О.

представника третьої особи : Грицуляка Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн" Сінекс Агро" та приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвської Світлани Миколаївни на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_8 до державного реєстратора - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвської Світлани Миколаївни, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору товариство з обмеженою відповідальністю "Концерн "Сімекс Агро" про визнання дій протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_8 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до державного реєстратора - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвської Світлани Миколаївни, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору товариство з обмеженою відповідальністю "Концерн "Сімекс Агро" про визнання протиправним та скасування рішення.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач та третя особа подали апеляційні скарги, в яких просять постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Представник третьої особи та представники відповідача в судовому засіданні апеляційні скарги підтримали у повному обсязі, просили вимоги, що в них викладені, задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційних скарг.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову, з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 є власником земельної ділянки площею 3,4862 га за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області за кадастровим номером НОМЕР_1.

05.01.2005р. між ОСОБА_8 та товариством з обмеженою відповідальністю "Концерн "Сімекс Агро" укладено договір №104 оренди земельної ділянки терміном на 10 років, який було зареєстровано 25.10.2006р. у Липовецькому відділі Вінницької філії ДП "Центр ДЗК" за №8, про що зроблено запис у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельними ділянками.

Позивач, не бажаючи продовжувати термін дії договору, звернувся до ТОВ "Концерн "Сімекс Агро" із заявою, яка була зареєстрована останнім за вх. №749, про припинення здійснення будь-яких сільськогосподарських робіт на земельній ділянці після збирання врожаю 2016 року.

Однак, позивачу стало відомо, що 27.12.2010 року між ОСОБА_8 та ТОВ "Концерн "Сімекс Агро" було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки №104 від 05.01.2005.

В свою чергу, 27.11.2015 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвською С.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №26533346 від 27.11.2015 року про державну реєстрацію змін до договору №104 оренди землі, укладеного між ОСОБА_8 та ТОВ "Концерн "Сімекс Агро", на підставі додаткової угоди від 27.12.2010 р., про що вчинено реєстраційний запис за №9.

Позивач стверджує, що він не укладав додаткової угоди до договору оренди землі №104 від 05.01.2005 року із ТОВ "Концерн "Сімекс Агро", а відтак переконаний, що реєстрація була проведена не на підставі оригіналу письмової угоди.

В підтвердження цього, посилається на встановленні обставини у судовому рішенні від 03.03.2017 у цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до ТОВ "Концерн "Сімекс Агро", третя особа приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвська С.В., про визнання додаткової угоди до договору оренди недійсною.

Так, відповідно до рішення Липовецького районного суду у цивільній справі №136/1554/16-ц ОСОБА_8 відмовлено з задоволенні позовних вимог з тих підстав, що на день розгляду справи встановити наявність угоди, про оскарження якої позивач звернувся до суду, не представилось за можливе, оскільки у сторін та органу, який проводив її державну реєстрацію вона відсутня. Відтак вирішити питання наявності волевиявлення сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків за такою угодою, яка не була надана експерту для проведення експертного дослідження та не була предметом дослідження судом, не представилось можливим.

З огляду на наведені обставини позивач звернувся до суду із позовом про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №26533346 від 27.11.2015 щодо державної реєстрації змін до договору оренди землі №104 від 05.01.2005, укладеного між ОСОБА_8 та ТОВ "Концерн "Сімекс Агро", прийнятого на підставі додаткової угоди від 27.12.2010 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем вказану реєстрацію здійснено без проведення перевірки відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також не перевірено суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Правовідносини, пов'язані з набуттям права власності на нерухоме майно та його реєстрація регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - Закон №1952-IV, в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення).

Так, в розумінні статті 2 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

За приписами пункту 1 частини другої статті 9 Закону №1952-IV, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, передбачених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Згідно частини четвертої статті 15 Закону №1952-IV, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Статтею 24 Закону №1952-IV визначено підстави, за яких у державній реєстрації прав та їх обтяжень, може бути відмовлено у разі:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4-2 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;

5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення;

5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Із аналізу наведених норм випливає, що законодавцем встановлено вичерпний перелік підстав для відмови в державній реєстрації, окрім того, вказано, що державний реєстратор при розгляді питання щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Як видно із матеріалів реєстраційної справи, при проведенні державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 приватним нотаріусом здійснено перевірку поданих документів та сформовано відповідні запити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна , Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Слід зазначити, що учасники правочину (ОСОБА_8 та ТОВ "Концерн "Сімекс Агро"), дійшовши згоди щодо всіх істотних умов додаткової угоди до договору оренди землі № 104, склали і підписали відповідний письмовий документ, встановленої форми.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Відтак, проведення державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі № 104, щодо якого сторони дійшли згоди відносно всіх істотних умов, не може вважатися порушенням прав однієї зі сторін, навіть незважаючи на існування попередніх не припинених договірних стосунків, так як в цьому випадку нівелюється такий важливий чинник цивільно-правових відносин як свобода договору (ст. 627 ЦК України).

З огляду на викладене, суд доходить до переконання, що рішення приватного нотаріуса як державного реєстратора №26533346 про державну реєстрацію права оренди, зокрема, договору оренди землі від 05.01.2005, укладеного між ОСОБА_8 та ТОВ «Концерн «Сімекс Агро», реєстраційний запис №9, із змінами внесеними на підставі додаткової угоди від 27.12.2010, прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, а відтак підстави вважати його протиправним відсутні.

Суд критично ставиться до доводів представника позивача, що підпис в додатковій угоді підроблений і не належить ОСОБА_8, оскільки вказані обставини не підтвердженні жодними доказами. Разом з тим, в матеріалах справи міститься копія рішення Липовецького районного суду Вінницької області по справі № 136/1554/16-ц від 03.03.2017р. за позовом ОСОБА_8 до ТОВ "Концерн "Сімекс Агро", третя особа приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвська С.В., про визнання додаткової угоди до договору оренди недійсною, яке набрало законної сили, де встановлено, що на день розгляду справи встановити наявність угоди, про оскарження якої позивач звернувся до суду, не представилось за можливе, оскільки у сторін та органу, який проводив її державну реєстрацію вона відсутня, відтак вирішити питання наявності волевиявлення сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків за такою угодою, яка не була надана експерту для проведення експертного дослідження та не була предметом дослідження судом, не представилось за можливе.

В силу частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Щодо відсутності примірника додаткової угоди в матеріалах реєстраційної справи слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 27 "Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17.10.2013 року (в редакції чинній станом на час вчинення оскаржуваного рішення) заява, копії поданих заявником для проведення державної реєстрації прав документів, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, документ про сплату адміністративного збору, а також інші документи, що видані, оформлені або отримані державним реєстратором під час проведення державної реєстрації прав, у тому числі по одному примірнику витягу з Державного реєстру прав та свідоцтва (у разі його формування), долучаються ним до реєстраційної справи відповідно до законодавства.

У разі прийняття нотаріусом рішення про державну реєстрацію прав заяву, копії поданих заявником для проведення державної реєстрації речових прав документів, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, документ про сплату адміністративного збору, а також інші документи, що видані, оформлені або отримані ним під час проведення державної реєстрації прав, нотаріус у строк, що не перевищує п'яти робочих днів з моменту прийняття такого рішення, передає органові державної реєстрації прав за місцем розташування нерухомого майна в порядку, встановленому Мін'юстом, для формування реєстраційної справи відповідно до законодавства.

Згідно пояснень, наданих представниками відповідача в судовому засіданні, під час державної реєстрації права оренди приватним нотаріусом Дунаєвською С.М., серед іншого, отримано примірник додаткової угоди до договору оренди від представника ТОВ "Концерн "Сімекс Агро", копію якої було долучено до сформованої реєстраційної справи.

Згідно частини першої статті 69 КАС України доказами в є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Враховуючи твердження представників відповідача про наявність примірника додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки під час вчинення реєстраційної дії, та за відсутності обов'язку, відповідно до пункту 27 "Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державним реєстратором його оригінал долучати до реєстраційної справи, посилання позивача про недотримання відповідачем обов'язку перевірки відповідності заявлених прав документам, що їх посвідчують, не знайшли свого підтвердження, згідно зібраних судом доказів в даній адміністративній справі.

Завданням адміністративного судочинства згідно з положеннями частини 1 статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Положеннями частини 1 статті 6 КАС України, позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішеннях № 6-рп/1997 від 25.11.1997, № 9-рп/1997 від 25.12.1997 щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55, статей 64, 124 Конституції України, статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Отже, право на звернення до адміністративного суду з позовом не є тотожним праву на судовий захист, яке закріплено у статті 6 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного позову ще не означає, що суд зобов'язаний надати такий захист, адже для того, щоб він був наданий, необхідно встановити, що право особи, яка звернулась з позовом, були дійсно порушені в публічно-правових відносинах.

Враховуючи те, що на час виникнення спірних правовідносин законодавчо визначених підстав для відмови у проведенні державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки № 104 у відповідача не було, волевиявлення учасників при укладенні даного договору не спростоване у судовому засіданні, тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого адміністративного позову.

У відповідності із ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, постанову суду першої інстанції належить скасувати і прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Концерн" Сінекс Агро" та приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвської Світлани Миколаївни задовольнити повністю.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року - скасувати.

Винести нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 17 жовтня 2017 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Загороднюк А.Г. Полотнянко Ю.П.