Справа № 826/6145/15
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року м. Київ К/800/46278/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача), Загороднього А.Ф.,
Стародуба О.П.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Міністерства юстиції України про визнання неправомірною та скасування постанови,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2015 року,

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Медведєва О.В щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №42594431 від 20 березня 2015 року, скасувати вказану постанову та зобов'язати Державну виконавчу службу України відновити виконавче провадження №42594431 по виконанню рішення Європейського суду з прав людини у справі №59834/09 «Щукін та інші проти України», ухваленого 13 лютого 2014 року, за заявою ОСОБА_4 у справі №78262/12, у списку додатку до рішення Європейського суду під номером 207, а саме: тривалого невиконання постанови Ічнянського районного суду Чернігівської області по справі від 25 лютого 2011 року №2-А-768/2011.

Зазначала, що державний виконавець протиправно закінчив виконавче провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 13 лютого 2014 року №59834/09 на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон №606-XIV), оскільки рішення національного суду виконане не у повному обсязі.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Вважає неправомірною виплату фіксованої суми коштів на виконання рішення національного суду, оскільки за роз'ясненням постанови Ічнянського районного суду від 25 лютого 2011 року у справі № 2-А-768/2011, щомісячна допомога має виплачуватись позивачу в подальшому у зв'язку із збільшенням мінімального розміру заробітної плати до досягнення ОСОБА_6 вісімнадцяти років.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що постановою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 25 лютого 2011 року у справі №2-а-768/2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2012 року, зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської райдержадміністрації Чернігівської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_4 щомісячну допомогу на ОСОБА_6 відповідно до пункту 6 статті 30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 50 % мінімальної заробітної плати незалежно від інших виплат з урахуванням виплачених сум за період з 29 жовтня 2010 року і проводити перерахунок виплат у зв'язку із збільшенням мінімального розміру заробітної плати.

19 червня 2012 року Ічнянським районним судом Чернігівської області видано виконавчий лист, на підставі якого 9 липня 2012 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Чернігівській області відкрито виконавче провадження №33346331.

3 липня 2013 року за заявою відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції в Чернігівській області Ічнянський районний суд Чернігівської області змінив спосіб та порядок виконання рішення за виконавчим листом від 19 червня 2012 року №2-а-768/11, зазначивши «стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської райдержадміністрації Чернігівської області на користь ОСОБА_4 щомісячну допомогу за період з 29 квітня 2011 року по 30 вересня 2012 року в сумі 8540,90 грн».

У подальшому за заявою державного виконавця ухвалою цього ж суду від 3 липня 2013 року роз'яснено, що постанова Ічнянського районного суду Чернігівської області від 25 лютого 2011 року у справі №2-а-768/2011 підлягає виконанню до досягнення дитиною позивача ОСОБА_6, 1999 року народження, вісімнадцяти років.

19 березня 2014 року відділом примусового виконання рішень ДВС України Медведєвим О.В. відкрито виконавче провадження ВП №42594431 по виконанню остаточного рішення Європейського суду з прав людини у справі №59834/09 «Щукін та інші проти України», ухваленого 13 лютого 2014 року, за заявою ОСОБА_4 у справі №78262/12, у списку додатку до рішення Європейського суду за №207, а саме: тривалого невиконання постанови Ічнянського районного суду по справі №2-А-768/2011 від 25 лютого 2011 року, про наступне:

(a) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, чиї заяви зазначені у Додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат, а також будь-який податок, що може нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;

(b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Листом від 20 березня 2014 року управління праці та соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації повідомило ДВС про часткове виконання рішення суду, а саме: про нарахування щомісячної допомоги за період з 29 квітня 2011 року по 30 вересня 2012 року в сумі 8540,90 грн та неможливість виконання рішення в повному обсязі через відсутність коштів. Нарахування здійснено з 29 квітня 2011 року, а не з 29 жовтня 2010 року, як це визначено виконавчим документом, оскільки з 29 жовтня 2010 року по 28 квітня 2011 року такі нарахування здійснювались за іншими виконавчими документами, а саме: за виконавчими листами №№2-а-462/10 від 29 липня 2011 року та 2-а-3160/10 від 11 квітня 2012 року.

За платіжним дорученням від 28 жовтня 2014 року №4933 Державною виконавчою службою України перераховані позивачу кошти у розмірі 34786, 92 грн (еквівалент 2000 євро), за платіжним дорученням від 5 лютого 2015 року №383 Міністерством юстиції України сплачена заборгованість за рішенням національного суду у розмірі 8540,90 грн, за платіжним дорученням від 16 березня 2015 року №727 Міністерства юстиції України сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 643,65 грн.

Постановою відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 20 березня 2015 року закінчено виконавче провадження у зв'язку із фактичним виконанням рішення суду.

Не погоджуючись з постановою про закінчення виконавчого провадження з підстав фактичного виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі від 13 лютого 2014 року №59834/09 в частині щодо неповного виконання постанови Ічнянського районного суду по справі №2-А-768/2011 від 25 лютого 2011 року, позивач звернулась до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що Державна виконавча служба України, приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження, діяла на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 9 частини другої статті Закону №606-XIV підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, як рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон №3477-IV).

У статті 1 Закону №3477-IV визначено наступні терміни:

виконання Рішення - а) виплата Стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру. Орган представництва - орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень;

відшкодування - а) сума справедливої сатисфакції, визначена рішенням Європейського суду з прав людини відповідно до статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) визначена у рішенні Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання або у рішенні Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації сума грошової виплати на користь Стягувача.

Відповідно до статті 10 Закону №3477-IV з метою забезпечення відновлення порушених прав Стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру. Додатковими заходами індивідуального характеру є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у Рішенні.

Статтею 11 Закону №3477-IV протягом десяти днів від дня одержання повідомлення про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва: а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права порушити провадження про перегляд справи та/або про його право на відновлення провадження відповідно до чинного законодавства; б) повідомляє органи, які є відповідальними за виконання передбачених у Рішенні додаткових заходів індивідуального характеру, про зміст, порядок і строки виконання цих заходів. До повідомлення додається переклад Рішення, автентичність якого засвідчується Органом представництва.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Зі змісту резолютивної частини рішення Європейського суду з прав людини від 13 лютого 2014 року №59834/09 слідує, що держава-відповідач зобов'язана виконати рішення національного суду, ухвалене на користь ОСОБА_4, та сплатити їй 2000 євро.

Предметом національного рішення суду - постанови Ічнянського районного суду від 25 лютого 2011 року у справі № 2-А-768/2011 було нарахування та виплата ОСОБА_4 щомісячної допомоги на ОСОБА_6 відповідно до пункту 6 статті 30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 50 % мінімальної заробітної плати з урахуванням виплачених сум з 29 жовтня 2010 року і проведення перерахунку виплат у зв'язку із збільшенням мінімального розміру заробітної плати.

Згідно з ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 3 липня 2013 року змінено спосіб та порядок виконання рішення від 25 лютого 2011 року за виконавчим листом від 19 червня 2012 року №2-а-768/11 та зазначено стягнути з УПСЗН Ічнянської райдержадміністрації Чернігівської області на користь ОСОБА_4 щомісячну допомогу на її сина за період з 29 квітня 2011 року по 30 вересня 2012 року в сумі 8540,90 грн.

Як зазначено у листі УПСЗН Ічнянської районної державної адміністрації від 20 березня 2014 року, нарахування позивачу коштів саме в сумі 8540,90 грн здійснено з 29 квітня 2011 року, а не з 29 жовтня 2010 року, як це визначено у виконавчому листі, оскільки з 29 жовтня 2010 року по 28 квітня 2011 року такі нарахування щомісячної допомоги здійснювались за іншими виконавчими документами.

Ухвала Ічнянського районного суду Чернігівської області від 3 липня 2013 року позивачем в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили, вона є невід'ємною частиною постанови Ічнянського районного суду Чернігівської області від 25 лютого 2011 року у справі №2-А-768/2011, тому є обов'язковою до виконання у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що присуджена на користь позивача сума коштів за судовим рішенням, з урахуванням зміни способу його виконання, виплачена, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність передбачених законом підстав для закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням рішення в повному обсязі.

Суди обґрунтовано відхилили доводи позивача про те, що рішення Ічнянського районного суду має виконуватись до досягнення її дитиною 18 років, як про це визначено в ухвалі Ічнянського районного суду Чернігівської області від 3 квітня 2014 року про роз'яснення постанови цього ж суду від 25 лютого 2011 року.

Роз'яснення постанови Ічнянського районного суду Чернігівської області від 25 лютого 2011 року у справі №2-А-768/2011 не змінює способу виконання судового рішення і не може мати наслідком будь-який вплив на його зміст.

Роз'яснення судового рішення про необхідність його виконання на майбутнє не має правового значення у даному випадку, оскільки питання щодо суми коштів, яка має бути виплачена позивачу згідно з постановою від 25 лютого 2011 року, вже вирішене.

Крім того, суди правильно зазначили, що судовому захисту підлягає порушене право особи, а не те, яке може бути порушеним в майбутньому, тому судові рішення, ухвалені на майбутнє, не відповідають закону, і не підлягають виконанню у примусовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Зважаючи на те, що ухвалені у справі судові рішення відповідають наведеним критеріям, їх необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді: Черпак Ю.К.

Загородній А.Ф.

Стародуб О.П.