Справа № 2-а-296/10
Суддя: Холод Р. С.
Дата ухвалення: 2010-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-296/2010
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2010 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді: Холод Р.С.,

при секретарі: Родніковій Ю.О.,

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Голуб В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання неправомірними дій щодо відмови у перерахунку пенсії та зобов'язання здійснити її перерахунок, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2009 року позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання неправомірними дій щодо відмови у перерахунку пенсії та зобов'язання здійснити її перерахунок.

Посилалася на те, що вона інвалід першої групи першої категорії, постраждала від Чорнобильської катастрофи, її захворювання пов'язано з впливом аварії на Чорнобильській атомній електростанції. Знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя та отримує пенсію в розмірі, яка менша за мінімальний розмір пенсії, передбаченої чинним законодавством. Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-7 від 28 лютого 1991 року, згідно якого пенсії особам віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Особам, віднесеним до 1 категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірах: інвалідам 1 групи - 100% мінімальної пенсії за віком; інвалідам 2 групи - 75% мінімальної пенсії за віком; інвалідам 3 групи - 50% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 54 ч.4 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути меншим по 1 групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по 2 групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по 3 групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст. 28 п.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", мінімальний розмір пенсії за віком 25 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Тому їй, як інваліду 1 групи та особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії розмір державної та додаткової пенсії повинен розраховуватись виходячи з розмірів передбачених ч.4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" .

Разом з тим, розмір її пенсії не відповідає законодавчо встановленому мінімальному критерію, чим порушуються його конституційні права. Пенсія інваліда 1 групи не може бути нижчою 10 мінімальних пенсій за віком. Згідно ст. 19 ч.1 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" мінімальний розмір пенсії за віком визначається виключно законами України, а не постановами Кабінету Міністрів України. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, організацій незалежно від форми підпорядкування, а відповідно до ст. 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є Верховна Рада України, тому розмір мінімальної пенсії визначається саме Верховною Радою України.

Згідно ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень між громадянами України.

Ст. 28 п.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" чітко визначає, що мінімальна пенсія за віком дорівнює розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність.

Зважаючи на це, в листопаді 2009 року вона звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, як того вимагає закон, але отримав відмову в перерахунку пенсії, оскільки відповідач послався не на закон, а на підзаконні нормативно-правові акти.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму встановленого законом.

Відповідно до ст. 1 ч. 1 розділу 1 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" № 3017-3 від 05 жовтня 2000 року, державні соціальні гарантії встановлені законами мінімальним розміром оплати праці, доходів громадян пенсійного забезпечення, соціальні допомоги, розміри інших видів соціальних виплат встановлені законами і нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижче прожиткового мінімуму. Для окремих категорій осіб передбачений особливий порядок пенсійного забезпечення з обліком їх правового статусу, професійних обов'язків, підвищених вимог дисципліни і обмежень інших особливостей пов'язаних з ризиком для життя і здоров'я, що привело до встановлення додаткової гарантії забезпечення таких осіб. Обмеження таких гарантій не відповідає ст.ст. 3, 22, 48 Конституції України.

В Україні визначається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу закону та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їм. Права і свободи людини, громадянина закріплені Конституцією не є вичерпними, свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Отже, мінімальна пенсія і є державний соціальний стандарт, тобто мінімальна пенсія за віком, яка помножується на 10 - це і є державна гарантія відповідно до Конституції України.

Відповідно до рішень Конституційного Суду України № 8-2005 від 11 жовтня 2005 року, справа № 1-21/2005; № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року встановлено Закон України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року, яким визначено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на охорону їх життя та здоров'я і у відповідності до ст. 50 Конституції України кожен має право на безпечне життя і здоров'я, довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Відповідно до Конституції України та законів України визначають категорію громадян України, які потребують додаткових гарантій з боку держави.

Права і свободи закріплені Конституцією України не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Просить визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя щодо відмови в перерахунку пенсії по інвалідності у відповідності до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зобов'язати управління Пенсійного фонд України в Комунарському районі м. Запоріжжя зробити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності у відповідності до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за період з 20.03.2002р. по 01.10.2010р.

А також, згідно вимог ст..67 ч.3 вищезазначеного Закону зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму підвищувати розмір пенсії визначений відповідно до ст..54 чинного Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю. Перерахунок пенсії здійснювати з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Також просить суд поновити строк звернення до суду за захистом порушеного права з 20.03.2002р., посилаючись на те, що на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю позовна давність не поширюється.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та дала пояснення аналогічні викладеним в позові.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та надала заперечення на позовну заяву. В заяві висловила незгоду з позовом та пояснила, що позивач дійсно перебуває на обліку в УПФ України в Комунарському районі м. Запоріжжя та отримує пенсію по інвалідності. Нарахування пенсії здійснюється відповідно до діючого законодавства, а саме ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Підвищення даних виплат проводилось відповідно до встановлених норм. Такими нормами відповідач визнає положення постанови КМУ «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16.07.2008 року, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Окрім того вказала, що відповідно до Конституції України видатки держави здійснюються відповідно до Державного Бюджету, затвердженого на відповідний рік. Таким чином, заявлене позивачем збільшення не є обґрунтованим, оскільки не передбачено закладеними у відповідний Бюджет коштами. Вказала, що Управління не може проводити не профінансовані державні програми. Просила відмовити у задоволенні даного позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню частково.

Згідно приписів ст. 99 КАС України на момент відкриття провадження - адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше обчислюється з дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Про порушення свого права позивач дізналася з відповіді УПФ в Комунарському районі м. Запоріжжя від 04.11.2009р. Приписами ч.1 ст. 102 КАС України визначено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі. Як встановлено в судовому засіданні, позивачем при зверненні до суду 01.12.2009 року пропущено річний процесуальний строк для визнання дій відповідача неправомірними за період з 20.03.2002р. по 04.11.2008 року, а відповідно і вимоги про перерахунок пенсії за вказаний період не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 у вигляді: державної пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції згідно із Законом від 09 лютого 2006 року, пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

Однак у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, зокрема, по 1 групі інвалідності, - 10 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії 1, зокрема інвалідам 1 групи , призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 100% мінімальної пенсії за віком . Виплата додаткової пенсії відповідно до ст. 53 цього закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Таким чином, вихідним критерієм обрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком, яка згідно ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму, визначеного законом для осіб, які втратили працездатність.

Судом встановлено, що позивач є потерпілою від аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, має 1 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з Чорнобильською катастрофою, що підтверджується копією посвідчення та довідкою Міністерства охорони здоров»я (а.с.4-5), у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Розрахунок пенсії позивачу відповідачем проводиться всупереч положенням статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статями 50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", застосуванню підлягає мінімальний розмір пенсії за віком, який визначається згідно із ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акта, який визначав би цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Таким чином, суд вважає, що при зверненні позивача з заявою до управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя, їй безпідставно було відмовлено в перерахунку пенсії по інвалідності у відповідності до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому суд вважає, що такі дії відповідача є неправомірними, належить зобов'язати його зробити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності позивачу з 04.11.2008 р. по 01.10.2010р. у відповідності до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача в подальшому підвищувати та здійснювати перерахунок пенсії, то суд вважає, що не має підстав на майбутнє визначати протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання та не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин. А тому в цій частині позовних вимог має бути відмовлено.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 8, 16, 22, 24, 46, 50, 55 Конституції України, ст.ст. 1, 49, 50, 54 Закону України "Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст. 58 Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів на 2008 рік", ч.ч. 4, 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 99, 102, 158-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя щодо перерахунку пенсії, додаткової пенсії ОСОБА_3 відповідно до ст.ст.50,54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 04.11.2008 року по 01.10.2010 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя провести перерахунок та виплату ОСОБА_3 пенсії по першій групі інвалідності відповідно до ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", встановивши її на рівні 10 мінімальних пенсій за віком виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст.50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", встановивши її на рівні 100 % від мінімальної пенсії за віком виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством, за період з 04.11.2008 року по 01.10.2010 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання через Комунарський районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя: Р.С.Холод