Справа № 826/19109/15
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року м. Київ К/800/10624/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючої - судді Калашнікової О.В.,

суддів: Горбатюка С.А., Єрьоміна А.В.,

секретаря судового засідання - Головко О.

за участю

представника позивача - Бакуліна О.Ю.,

представника відповідача - Грицик А.С.,

представника третьої особи - Білоус Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю „Нафтогаз-Альянс" на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 18 січня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Нафтогаз-Альянс" до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа публічне акціонерне товариство „Дельта Банк" про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ТОВ „Нафтогаз-Альянс" звернувся в суд з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: публічне акціонерне товариство „Дельта Банк", в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення виконавчої дирекції Фонду від 02 березня 2015 року №51 „Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ „Дельта Банк" у частині признання уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ „Дельта Банк" ОСОБА_4.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення прийняте зх порушенням норм ст.16, ст.35 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки на дату його прийняття, згідно з інформацією, яка міститься у Єдиному реєстрі адвокатів України, ОСОБА_4 був адвокатом.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями, ТОВ „Нафтогаз-Альянс" звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Постановою Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року №150 ПАТ „Дельта Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі постанови №150 виконавчою дирекцією Фонду 02 березня 2015 року прийнято оскаржуване рішення, яким із 03 березня 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ „Дельта Банк" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці із 03 березня по 02 червня 2015 року. Призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ „Дельта Банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 08 квітня 2015 року №71 внесено зміни до оскаржуваного рішення шляхом зазначення, що тимчасову адміністрацію запроваджено на шість місяців із 03 березня по 02 вересня 2015 року.

03 серпня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №147, яким продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ „Дельта Банк". Продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ „Дельта Банк" до 02 жовтня 2015 року.

Правлінням Національного банку України 02 жовтня 2015 року прийнято постанову №664 „Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства „Дельта Банк", на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду 02 жовтня 2015 року прийнято рішення, яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ „Дельта Банк" із 05 жовтня 2015 року включно. Призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ „Дельта Банк", визначені Законом України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон), провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 на два роки із 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року.

Підставою для звернення позивача до суду з позовом стало те, що він дізнався, що ОСОБА_4, згідно з інформацією з Єдиного реєстру адвокатів України, є адвокатом. Інформація про зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю у вказаному реєстрі відсутня.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди першої і апеляційної інстанцій виходили з того, що станом на момент прийняття оскаржуваного рішення відсутні докази, що свідчать про зайняття ОСОБА_4 адвокатською діяльністю.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 № 4452-VI(далі - Закон № 4452-VI), працівникам Фонду за переліком посад, що затверджується адміністративною радою Фонду, забороняється: займатися підприємницькою діяльністю, виконувати роботу за сумісництвом, крім викладацької, наукової та іншої творчої діяльності.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 Закону України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI(далі - Закон № 5076-VI), адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Згідно розділу 2 Рекомендацій Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури щодо оподаткування адвокатських об'єднань та адвокатів, як самозайнятих осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність, затверджених рішенням Вищої кваліфікаційної комісії адвокатури від 18 березня 2011 року №VІ/4-97 та норм діючого законодавства, вбачається, що адвокатська діяльність не є господарською і, зокрема, підприємницькою у значенні ст. 3 Господарського кодексу України, а адвокат не є суб'єктом господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність.

Особи, що здійснюють незалежну професійну діяльність, у тому числі й адвокати, підпадають під визначення поняття самозайнятої особи.

У відповідності до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 30 Закону № 5076-VI, адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

З огляду на зміст наведених положень законодавчих актів колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій стосовно того, що діяльність ОСОБА_4 не порушує норми ст. 16 Закону , а також не позбавляє його можливості займатися будь-якою діяльністю (у тому числі незалежною професійною діяльністю) та отримувати за це грошову нагороду.

У відповідності до ч. 2 ст. 1, п. 17 ч. 1 ст. 2, ч.ч. 1, 2 ст. 3, ч.ч. 1-2 ст. 16 Закону № 4452-VI, метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Для цілей цього Закону працівниками Фонду вважаються особи, які займають посади, передбачені штатним розписом.

Працівникам Фонду за переліком посад, що затверджується адміністративною радою Фонду, забороняється: 1) бути керівником, учасником або пов'язаною особою банку (крім перехідного банку); 3) перебувати у трудових відносинах з банками; 4) займатися підприємницькою діяльністю, виконувати роботу за сумісництвом, крім викладацької, наукової та іншої творчої діяльності.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є адвокатом. У Єдиному реєстрі адвокатів України відсутня інформації про зупинення або припинення ОСОБА_4 права на заняття адвокатською діяльністю. При цьому, суду не надано доказів, які б свідчили про зайняття ОСОБА_4 адвокатською діяльністю та отримання ним відповідного доходу на час зайняття посади уповноваженої особи Фонду.

Представником відповідача надано до суду відомості із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела доходів за період із 01 жовтня 2012 року по 30 червня 2015 року, з яких вбачається що, ОСОБА_4 за вказаний період отримував доходи за кодами класифікації „101", „126", „127". Інформація про отримання ОСОБА_4 доходів від провадження адвокатської діяльності у вказаних відомостях відсутня.

Як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, вище викладене, свідчить про те, що у період із 01 жовтня 2012 року по 30 червня 2015 року ОСОБА_4 не провадив адвокатську діяльність та не отримував прибутку від неї.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 35 Закону № 4452-VI, тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації.

Уповноваженою особою Фонду не може бути особа, яка: 1) є кредитором, пов'язаною особою або учасником банку, щодо якого здійснюється тимчасова адміністрація; 2) має судимість, не погашену і не зняту у встановленому законом порядку, або якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину; 3) має прострочені зобов'язання перед будь-яким банком; 4) має конфлікт інтересів з банком, щодо якого здійснюється тимчасова адміністрація.

Конфліктом інтересів є наявність у відповідного працівника Фонду або його/її дружини (чоловіка), батька, матері, дітей, рідних братів і сестер особистих або ділових інтересів у відповідному банку, зокрема щодо: 1) заборгованості перед банком, заборгованості банку, володіння будь-якими майновими правами щодо майна банку; 2) відносин за попередні п'ять років з банком як його пов'язаною особою; 3) невиконання будь-яких зобов'язань по відношенню до будь-якого банку за останні п'ять років; 4) володіння майном, яке конкурує з майном банку; 5) перебування у трудових відносинах з банком за останні п'ять років; 6) інших інтересів, що можуть зашкодити неупередженому виконанню функцій у межах здійснення тимчасової адміністрації.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у ОСОБА_4, як уповноваженої особи Фонду, відсутній конфлікт інтересів з підстав, передбачених ч. 3 ст. 35 Закону.

Згідно з п.п. 8, 2, 7 ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 26, п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI, конфлікт інтересів - суперечність між особистими інтересами адвоката та його професійними правами і обов'язками, наявність якої може вплинути на об'єктивність або неупередженість під час виконання адвокатом його професійних обов'язків, а також на вчинення чи невчинення ним дій під час здійснення адвокатської діяльності.

Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Клієнт - фізична або юридична особа, держава, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в інтересах яких здійснюється адвокатська діяльність.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновками судів, що в даному випадку конфлікт інтересів між клієнтами ПАТ "Дельта Банк" та уповноваженою особою Фонду можливий виключно у випадку наявності між клієнтом та вказаною особою, у даному випадку ОСОБА_4, як адвокатом, договору про надання правової допомоги.

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 72 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому, доказів наявності такого договору або інших документів, які б підтвердили факт наявності конфлікту інтересів, законним представником позивача суду не надано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення виконавчої дирекції Фонду від 02 березня 2015 року №51 „Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ „Дельта Банк" у частині признання уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ „Дельта Банк" ОСОБА_4

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої та апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Нафтогаз-Альянс" залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 18 січня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст. 237-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: