Справа № 810/1710/17
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2017-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2017 року м.Київ № 810/1710/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Старшого зміни прикордонних нарядів 1-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби "Бориспіль-1" Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" капітана ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Старшого зміни прикордонних нарядів 1-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби "Бориспіль-1" Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" капітана ОСОБА_2 (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Старшого зміни прикордонних нарядів 1-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби "Бориспіль-1" Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" капітана ОСОБА_2 від 13 травня 2017 року, яким ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовлено у перетинанні державного кордону на виїзд з України.

Позовні вимоги мотивовано тим, що під час проходження позивачем прикордонного контролю старшим зміни прикордонних нарядів 1-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби "Бориспіль-1" Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" капітаном ОСОБА_2 було прийнято рішення від 13.05.2017, яким позивачу відмовлено в перетинанні державного кордону, у звязку із наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду з України, внесених на підставі ухвали Апеляційного адміністративного суду від 09.03.2017 та ухвали слідчого судді Соломянського районного суду м.Києва від 20.03.2017 у справі №11-11/796/839/2017 (№1-кс/760/4703/17).

Позивач не погоджується з правомірністю прийняття спірного рішення, оскільки під час проходження прикордонного контролю ним було надано відповідачу лист Генеральної прокуратури України від 11.05.2017 №06-17805-16, в якому ОСОБА_1 надано дозвіл на виїзд за кордон до Австрійської Республіки на період з 12.05.2017 по 19.05.2017 включно. У звязку цим, позивач вважає, що спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач позовні вимоги не визнав з підстав, відображених у письмових запереченнях, згідно яких зазначив, що 13.05.2017 під час проходження позивачем прикордонного контролю спрацювали бази даних щодо додаткового вивчення підстав для перетинання державного кордону України.

Відповідач вказав, що в ході додаткового вивчення підстав для перетинання державного кордону України позивачем було надано копії: ухвали Апеляційного адміністративного суду від 09.03.2017 у справі №11-11/796/839/2017 (№1-кс/760/4703/17), ухвали слідчого судді Соломянського районного суду м.Києва від 20.03.2017 у справі №11-11/796/839/2017 (№1-кс/760/4703/17) та листа Генеральної прокуратури України від 11.05.2017.

Відповідач зауважив, що під час здійснення перевірки інформації в базі даних ним було встановлено, що станом на 13.05.2017 ОСОБА_1 заборонено залишати територію України на підставі відповідного доручення. Крім того, відповідач наголосив на тому, що питання постановки на облік осіб, визначення індексів, прийняття доручень уповноважених органів не належить до його компетенції, а тому на час прийняття спірного рішення він керувався виклично тією інформацією, яка була наявна в базі даних. Також відповідач зауважив, що позивачем не було надано оригінал відповідного дозволу про виїзд з України, що на думку відповідача, свідчить про правомірність прийняття спірного рішення.

Представник позивача в судових засіданнях по справі 11.07.2017, 22.08.2017, 08.09.2017 адміністративний позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судових засіданнях по справі 11.07.2017, 22.08.2017, 08.09.2017 проти задоволення позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні 27.09.2017 суд за письмовим клопотанням представника позивача поставив на обговорення сторін питання про можливість продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження. Сторони щодо продовження розгляду справи у порядку письмового провадження не заперечували.

Враховуючи, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

13.05.2017 ОСОБА_1 мав намір вилетіти з аеропорту «Бориспіль» в м. Відень (Австрія), куди, як пояснено представником позивача, завчасно планував поїздку та придбав квиток.

З матеріалів справи вбачається, що 13.05.2017 старшим зміни прикордонних нарядів 1-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби "Бориспіль-1" Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" капітаном ОСОБА_2 було прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України, у звязку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що позивача тимчасово обмежено у праві виїзду з України (т.1, а.с.8-9).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаного рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання його протиправним та скасування, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 книги другої ЦК).

Відповідно до ч.3 ст.269 ЦК особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 №661-ІV (далі - Закон №661) на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Пунктом 8 ст.19 Закону №661 передбачено, що на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань, серед іншого, покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в'їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначено Законом України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 №1710-VI (далі - Закон №1710). Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №1710 прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів. Згідно з ч.2 ст.2 Закону №1710 прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон. Так, частиною 3 ст.2 Закону №1710 визначено, що прикордонний контроль здійснюється, зокрема, щодо осіб, які перетинають державний кордон. Відповідно до ч.4 ст.2 Закону №1710 прикордонний контроль включає: 1) перевірку документів; 2) огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; 3) виконання доручень правоохоронних органів України; 4) перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; 5) реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; 6) перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених. Згідно із ч.5 ст.2 Закону №1710 прикордонний контроль забезпечується, зокрема, шляхом: 1) установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням; 2) застосування технічних засобів прикордонного контролю, використання службових собак та інших тварин; 3) створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в'їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних. Частиною 1 ст.5 Закону №1710 визначено, що прикордонний контроль і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів та вантажів здійснюються, зокрема, у пунктах пропуску через державний кордон. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.6 Закону №1710 перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом. Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України. Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні. Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем. Паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з'ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону (ч.1 ст.7 Закону №1710). Згідно з ч.2 ст.7 Закону №1710 у ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон. Відповідно до ч.1 ст.14 Закону №1710 іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в'їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв'язку з відсутністю документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв'язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт. Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону (ч.2 ст.14 Закону №1710).

Так, ч.ч. 1-2 ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 №3857-ХІІ (далі Закону №3857) визначено, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. На громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов'язки. За громадянами України зберігаються на її території майно, кошти, цінні папери та інші цінності, що належать їм на праві приватної власності. Будь-яке обмеження їх громадянських, політичних, соціальних, економічних та інших прав не допускається. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №3857 право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли:1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду. Порядок перетинання громадянами України державного кордону визначено Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. №57 (далі - Правила №57).

Відповідно до п.12 Правил №57 для здійснення прикордонного контролю громадяни подають уповноваженим службовим особам підрозділу охорони державного кордону паспортні, а у випадках, передбачених законодавством, і підтверджуючі документи без обкладинок і зайвих вкладень. Паспортні та підтверджуючі документи громадян, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами підрозділу охорони державного кордону з метою встановлення їх дійсності та належності громадянину, який їх пред'являє.

У ході перевірки документів під час виїзду з України з'ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Згідно із п.13 Правил №57 під час здійснення прикордонного контролю уповноважені службові особи підрозділу охорони державного кордону використовують бази даних Держприкордонслужби про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Держприкордонслужби, яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені та втрачені паспортні документи, а також інші передбачені законом бази даних. Інформація про громадян, яким уповноваженою службовою особою Держприкордонслужби або Головою Державної прикордонної служби надано дозвіл на перетинання державного кордону, вноситься до відповідної бази даних.

Під час здійснення прикордонного контролю уповноважені службові особи підрозділу охорони державного кордону відповідно до Закону України "Про прикордонний контроль" за результатами оцінки ризиків проводять опитування громадян, які перетинають державний кордон (п. 14 Правил №57).

Пунктом 15 Правил №57 визначено, що на підставі рішення уповноваженого законом державного органу про тимчасову відмову у виїзді за кордон (заборону виїзду), прийнятого відповідно до статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону відмовляє громадянину у перетинанні державного кордону, про що виносить обґрунтоване письмове рішення із зазначенням причин відмови, один примірник якого видається громадянинові.

Відповідно до п.п.16-17 Правил №57 підроблені, недійсні паспортні документи або такі, що належать іншим особам, або використовуються для вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення тимчасово затримуються або вилучаються уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону. Після прийняття рішення уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону про відмову громадянину у перетинанні державного кордону тимчасово затримані чи вилучені паспортні документи надсилаються відповідному правоохоронному органу або органу, який їх видав.

Рішення уповноваженого законом державного органу про тимчасову відмову у виїзді за кордон (заборону виїзду) та тимчасове затримання або вилучення паспортного документа уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону може бути оскаржене громадянином в установленому законом порядку.

Отже, виїзд громадянина України з держави передбачає проходження такою особою прикордонного контролю, під час якого працівниками Державної прикордонної служби України здійснюється перевірка документів, а також перевірка наявності (відсутності) підстав, які тимчасово обмежують особу у праві виїзду з України (у тому числі застосування до особи в рамках кримінального провадження запобіжного заходу, яким встановлюється заборона виїзду за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень).

У разі встановлення наявності таких підстав, уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону приймає рішення про відмову у перетині державного кордону України.

Як зазначено вище, спірним рішенням позивачу відмовлено у перетині державного кордону, у звязку із наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей про те, що ОСОБА_1 тимчасово обмежений у праві виїзду з України. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив про те, що листом Генеральної прокуратури України від 11.05.2017 №06-17805-16 ОСОБА_1 наданий дозвіл на виїзд за кордон до Австрійської Республіки на період з 12.05.2017 по 19.05.2017 включно.

Позивач зазначив про те, що відповідач був обізнаний про зміст вказаного документу, оскільки він був йому наданий ОСОБА_1 13.05.2017 під час проходження позивачем прикордонного контролю, що на думку позивача, свідчить про безпідставність прийняття спірного рішення.

В свою чергу, відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про те, що лист від 11.05.2017 №06-17805-16 був наданий позивачем виключно в копії, а тому тому він не є документом, який підтверджує надання позивачу дозволу на виїзд з України.

Крім того, відповідач зауважив, що під час здійснення перевірки інформації щодо позивача в базі даних ним було встановлено, що станом на 13.05.2017 ОСОБА_1 заборонено залишати територію України на підставі доручення уповноваженого органу державної влади.

При цьому, відповідач наголосив на тому, що питання постановки на облік осіб, визначення індексів, прийняття доручень уповноважених органів не належить до його компетенції, а тому на час прийняття спірного рішення він керувався виклично тією інформацією, яка була наявна в базі даних.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке.

Апеляційним судом міста Києва за результатами розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_3, який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_1 на ухвалу слідчого судді Соломянського районного суду міста Києва від 28.01.2017 постановлено ухвалу від 09.03.2017 у справі №11-сс/796/839/2017, якою, зокрема, частково задоволено апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3, який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_1 Скасовано ухвалу слідчого судді Соломянського районного суду міста Києва від 28.01.2017, якою частково задоволено клопотання детектива Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4, погоджене заступником керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 19 год. 00 хв. 25.03.2017 року, із визначенням розміру застави у межах 50 000,00 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 80 000 000 гривень відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Постановлено нову ухвалу, якою клопотання детектива Четвертого відділу детективів Другого підрозділів детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4, погоджене заступником керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 задоволено частково.

Застосовано щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Визначено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, заставу у розмірі 6250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 10 000 000 грн. в національній грошовій одиниці, яка може бути внесена, як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Апеляційного суму м.Києва (, реєстраційний рахунок: 5850, банк надання послу: ДКСУ, МФО банку: 820172). На підставі ч.5 ст.194 КПК України покладено на підозрюваного ОСОБА_1, у разі внесення застави наступні обовязки:

- прибути до детектива, прокурора та суду із встановленою періодичністю; - не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу детектива, прокурора або суду; - повідомляти детектива, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи; - здати на зберігання детективу свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і вїзд в Україну; - носити електронний засіб контролю. Строк дії ухвали визначити до 19 год. 00 хв. 25.03.2017 року. У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобовязаний виконувати покладені на нього обовязки, повязані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави (т.1, а.с.10-11). Ухвалою слідчого судді Соломянського районного суду міста Києва від 20.03.2017 у справі №760/8082/16-к (№1-кс/760/4703/17) частково задоволено клопотання прокурора. Продовжено до 18 травня 2017 року строк виконання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, наступних обовязків, покладених на нього ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09.03.2017 на період дії запобіжного заходу у вигляді застави, а саме:

- прибути до детектива, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися з м.Києва без дозволу детектива, прокурора або суду;

- здати на зберігання детективу усі свої паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і вїзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю (т.1, а.с.12).

Ухвалою слідчого судді Соломянського районного суду міста Києва від 10.05.2017 у справі №760/8082/16-к (№1-кс/760/4703/17) відмовлено у клопотанні підозрюваного ОСОБА_1 про зміну запобіжного заходу.

Задоволено частково клопотання підозрюваного ОСОБА_1 про скасування покладених на підозрюваного обовязків.

Скасовано обовязок покладений ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 09.03.2017 на підозрюваного ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №000005 від 14.01.2016 за ч.3 ст.28, ч.4 ст.364 КК України, а саме: обовязок здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та вїзд в Україну. В іншій частині в задоволенні клопотання відмовлено (т.1, а.с.65-66).

Судом встановлено, що старший групи прокурорів у кримінальному провадженні Заступник керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури старший радник юстиції ОСОБА_5 у листі від 11.05.2017 №06-17805-16 повідомив підозрюваного у кримінальному провадженні №000005 від 14.01.2016 за ч.3 ст.28, ч.2 ст.364 КК України ОСОБА_1 про надання останньому дозволу на виїзд за кордон до Австрійської Республіки для проведення відповідних переговорів з представниками комерційних компаній щодо повернення збитків, спричинених кримінальним правопорушенням з метою укладення угоди про визнання винуватості на період з 12.05.2017 по 19.05.2017 включно. У вказаному листі зазначено, що ОСОБА_1 не заборонено покинути територію України у порядку, встановленому чинним законодавством. Зі змісту вказаного листа вбачається, що документ адресований усім уповноваженим органам (т.1, а.с.14).

Механізм надання Держприкордонслужбі та виконання нею доручень уповноважених державних органів - правоохоронних, розвідувальних органів та ДМС щодо осіб, які перетинають державний кордон (далі - доручення) визначено Порядком надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2013 р. №280 (далі - Порядок №280).

Згідно із п.2 Порядку №280 уповноважені державні органи під час надання, а Держприкордонслужба під час виконання доручень керуються Конституцією та законами України і цим Порядком.

Відповідно до п.3 Порядку №280 доручення Держприкордонслужбі надаються уповноваженими державними органами відповідно до їх компетенції та за наявності підстав, визначених законом.

Пунктом 4 Порядку №280 визначено, що доручення надсилаються на адресу органу Держприкордонслужби, визначеного Адміністрацією Держприкордонслужби (далі - орган Держприкордонслужби).

Згідно із п.5 Порядку №280 уповноважені державні органи можуть надавати доручення, зокрема, щодо заборони виїзду з України осіб, яких за рішенням слідчого судді, суду тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі тих, до яких застосовано запобіжний захід, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України, за умовами якого передбачено таке обмеження.

Пунктом 7 Порядку №280 визначено, що доручення, що надаються Головою Держприкордонслужби, його заступниками, начальниками органів охорони державного кордону або їх першими заступниками, оформляються також на відповідному бланку, надсилаються для виконання та беруться на контроль відповідно до цього Порядку.

Відповідно до п.п.8-9 Порядку №280 доручення, що надається згідно з абзацами другим - четвертим пункту 5 цього Порядку, надсилається разом із завіреною в установленому порядку копією постанови, винесеної посадовою особою відповідного уповноваженого державного органу, або рішення слідчого судді, суду.

У дорученні його ініціатором зазначаються такі відомості про особу: громадянство (підданство); прізвище, ім'я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян України - українською мовою, для громадян ОСОБА_6 Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); дата народження (день, місяць, рік); стать; місце проживання; серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий. Доручення оформляються стосовно однієї особи із зазначенням на відповідному бланку лише одного з видів доручень, передбачених у пункті 5 цього Порядку.

Пунктом 2 Порядку №280 встановлено, що доручення, що надійшли до органу Держприкордонслужби, беруться ним на контроль не пізніше наступного дня після їх надходження.

Виконання доручень здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби під час проведення перевірки документів осіб на право в'їзду в Україну або виїзду з України (п.17 Порядку №280). Згідно з п.п.19-20 Порядку №280 порядок дій уповноважених службових осіб Держприкордонслужби у разі виявлення в пунктах пропуску через державний кордон осіб, стосовно яких надано доручення, та порядок взаємодії органів охорони державного кордону з уповноваженими державними органами, які надали доручення, визначаються законодавством.

У разі відмови особі у перетинанні державного кордону у зв'язку з виконанням доручення, наданого згідно з абзацами другим - третім пункту 5 цього Порядку, уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону оформляється відповідно до статті 14 Закону України "Про прикордонний контроль" рішення про відмову у перетинанні державного кордону.

Наказом Адміністрації Держприкордонслужби від 09.06.2011 № 412 затверджено Порядок дій посадових осіб Державної прикордонної служби у разі виявлення в пунктах пропуску через державний кордон України осіб, стосовно яких є доручення правоохоронних і розвідувальних органів, та порядок взаємодії органів охорони державного кордону з правоохоронними і розвідувальними органами (далі-Порядок №412, який був чинний на момент виникнення спірних відносин).

Згідно з п.3 Порядку №412 доручення правоохоронних органів надсилаються до Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі - Адміністрація Держприкордонслужби) та беруться нею до виконання у порядку, визначеному Положенням про порядок надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень правоохоронних і розвідувальних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.2001 N 35.

Пунктом 4 Порядку №412 Адміністрацією Держприкордонслужби відповідно до законодавства також беруться до виконання судові рішення щодо тимчасового обмеження осіб у праві виїзду з України та постанови (ухвали) прокурорів (суддів) про заборону особі, щодо якої порушено кримінальну справу, виїжджати за межі України до закінчення досудового розслідування чи судового розгляду.

Відповідно до п.5 Порядку №412 обробка інформації (уведення, записування, зчитування, зберігання, знищення, приймання, передавання) та формування баз даних відомостей про осіб, стосовно яких є доручення правоохоронних органів (далі - оперативні бази даних), здійснюються виключно з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи прикордонного контролю "Гарт-1" Державної прикордонної служби України, яка функціонує відповідно до Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему прикордонного контролю "Гарт-1" Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.09.2008 N 810.

Згідно із п.6 Порядку №412 відомості про особу вводяться для перевірки наявності чи відсутності інформації за оперативними базами даних системи "Гарт-1" уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України з документів громадян України на право виїзду з України і в'їзду в Україну, паспорта громадянина України або паспортних документів іноземців та осіб без громадянства із застосуванням приладів для автоматичного зчитування машино зчитуваної зони паспортних документів (паспортрідерів), у тому числі і з електронних чипів, що містять інформацію про власника, зокрема й інформацію про його біометричні дані, а в разі відсутності таких приладів чи даних у машинозчитуваній зоні - уручну.

Пунктом 8 Порядку №412 визначено, що перевірка наявності чи відсутності інформації за оперативними базами даних системи "Гарт-1" здійснюється шляхом асоціативного пошуку за такими обов'язковими реквізитами: "Громадянство", "Прізвище, ім'я особи", "Стать", "Дата народження" (число, місяць та рік), "ОСОБА_5 документа" (для громадян України - паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, паспорт громадянина України, проїзний документ дитини, посвідчення особи моряка або посвідчення члена екіпажу; для іноземних громадян та осіб без громадянства - паспортний документ, що підтверджує громадянство іноземця або посвідчує особу без громадянства), "Серія, номер документа".

Згідно із п.10 Порядку №412 доступ до інформації, що зберігається в оперативних базах даних системи "Гарт-1", надається посадовим та службовим особам Державної прикордонної служби України відповідно до Порядку доступу до інформації, що обробляється в інформаційно-телекомунікаційній системі прикордонного контролю "Гарт-1" Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.01.2010 N7/дск.

Відповідно до п.2 Порядку №412 терміни, що вживаються в цьому Порядку, мають таке значення: індекс доручення правоохоронного органу - літера українського алфавіту в базах даних системи "Гарт-1", що позначає вид доручення правоохоронного органу та дії, які посадова особа органу Державної прикордонної служби України повинна виконати стосовно особи, яка вказана у дорученні правоохоронного органу.

Пунктом 11 Порядку №412 встановлено, що залежно від виду доручення правоохоронних органів під час уведення інформації до відповідної оперативної бази даних системи "Гарт-1" таким дорученням присвоюються індекси:

індекс "Д" - доручення правоохоронного органу щодо іноземців та осіб без громадянства, яким за рішенням уповноваженого державного органу України заборонено в'їзд в Україну;

індекс "Н" - доручення правоохоронного органу щодо громадян України, іноземців та осіб без громадянства, яких за мотивованим письмовим рішенням суду тимчасово обмежено у праві виїзду з України або за рішенням прокурора (суду) заборонено виїжджати за межі України до закінчення досудового розслідування чи судового розгляду;

індекс "НВ" - доручення правоохоронного органу щодо громадян України, яких за мотивованим письмовим рішенням суду тимчасово обмежено у праві виїзду з України з вилученням документів, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами;

індекс "З" - доручення правоохоронного органу щодо затримання громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які оголошені у розшук і щодо яких судом обрано запобіжний захід взяття під варту;

індекс "О" - доручення правоохоронного органу щодо громадян України, іноземців, осіб без громадянства та транспортних засобів, на яких вони перетинають державний кордон, що підлягають огляду (із залученням за потреби службових осіб, технічних та спеціальних засобів митних органів);

індекс "І" - доручення правоохоронного органу щодо громадян України, іноземців, осіб без громадянства та транспортних засобів, стосовно яких правоохоронними і розвідувальними органами проводяться оперативно-розшукові, контррозвідувальні або розвідувальні заходи і про факт перетинання якими державного кордону потрібно інформувати ці органи.

Перевірка наявності чи відсутності інформації за оперативними базами даних системи "Гарт-1" здійснюється уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України, яка в установленому порядку призначена і несе службу в прикордонному наряді "Перевірка документів", з використанням автоматизованих робочих місць "Інспектор" (далі - АРМ "Інспектор") програмно-технічних комплексів автоматизації прикордонного контролю "Гарт-1/П" системи "Гарт-1" під час прикордонного контролю осіб і транспортних засобів, зокрема, у разі виїзду з України - за дорученнями правоохоронних органів з індексами "Н", "НВ", "З", "О", "І" (п.12 Порядку №412).

Пунктом 13 Порядку №412 передбачено, що у разі збігу інформації про особу, яка перетинає державний кордон України, з інформацією, що зберігається в оперативних базах даних системи "Гарт-1", на моніторі АРМ "Інспектор" програмно-технічного комплексу автоматизації прикордонного контролю "Гарт-1/П" системи "Гарт-1" відображається повідомлення про такий збіг із зазначенням інформації про особу та індексу доручення правоохоронного органу.

Відповідно до п.15 Порядку №412 у разі збігу інформації про особу, яка перетинає державний кордон України, з інформацією, що зберігається в оперативних базах даних системи "Гарт-1", доручень правоохоронних органів з індексом "Н" уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України повинні виконати такі дії:

інспектор прикордонної служби, що здійснює перевірку паспортних документів, доповідає старшому прикордонних нарядів про виявлення особи, яку тимчасово обмежено у праві виїзду з України без вилучення паспортного документа, передає її паспортний

документ старшому прикордонних нарядів та не пропускає особу через державний кордон;

старший прикордонних нарядів: повторно перевіряє наявність в оперативній базі даних системи "Гарт-1" інформації про тимчасове обмеження у праві виїзду з України без вилучення паспортного документа виявленій особі, особу через державний кордон не пропускає та відмовляє їй у перетинанні державного кордону України. Рішення про відмову в перетинанні державного кордону іноземцю або особі без громадянства оформляється у порядку, визначеному статтею 14 Закону України "Про прикордонний контроль"; повертає паспортний документ особі, якій відмовлено в перетинанні державного кордону; організовує та забезпечує вибуття особи за межі пункту пропуску через державний кордон; про прийняте рішення та вжиті заходи доповідає начальникові зміни центру управління службою органу охорони державного кордону; начальник зміни ЦУС органу охорони державного кордону доповідає про факт виконання доручення правоохоронних органів начальникові зміни ЦУС регіонального управління та начальникові органу охорони державного кордону; начальник зміни ЦУС регіонального управління доповідає про факт виконання доручення правоохоронних органів начальникові зміни ГЦУС Адміністрації Держприкордонслужби та начальникові штабу регіонального управління.

03.11.2015 Державною прикордонною службою України було прийнято розпорядження №Т/23-10263 «Щодо порядку дій під час виконання доручень уповноважених державних органів за індексом В» (у вигляді вихідної телеграми №2323), пунктом 1 якого визначено, що у разі збігу інформації про особу, яка перетинає державний кордон або вїжджає на тимчасово окуповану територію України чи виїжджає з неї, з інформацією, що зберігається в оперативних базах даних доручень уповноважених державних органів системи «Гарт-1», за індексом «В» уповноважені службові особи Держприкордонслужби повинні виконати такі дії:

Інспектор прикордонної служби, що здійснює перевірку паспортних документів, при виявленні особи, стосовно якої є доручення з індексом «В»: доповідає старшому прикордонних нарядів про виявлення зазначеної особи; передає її паспортний документ старшому прикордонних нарядів та не пропускає особу через державний кордон, або на тимчасово окуповану територію України чи з неї.

Старший прикордонних нарядів: повторно перевіряє наявність в оперативній базі даних системи «Гарт-1» інформації про доручення за індексом «В»; зясовує наявність чи відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону або у вїзді на тимчасово окуповану територію України (а.с.181-184).

Наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 30.09.2008 №810 затверджено Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему прикордонного контролю «Гарт-1» Державної прикордонної служби України» (далі-Положення №810), пунктом 3 якого встановлено, що система "Гарт-1" - це сукупність організаційно-розпорядчих заходів, програмно-технічних та телекомунікаційних засобів, що забезпечують обробку інформації (уведення, записування, зчитування, зберігання, знищення, приймання, передавання) щодо прикордонного контролю осіб і транспортних засобів, які перетинають державний кордон України, та автоматизований доступ до інформації, що зберігається в базах даних системи "Гарт-1".

Отже, під час здійснення прикордонного контролю відповідної особи, яка має намір перетнути кордон України, уповноважена службова особа Державної прикордонної служби України зобовязана здійснити перевірку наявності чи відсутності інформації щодо такої особи за оперативними базами даних системи "Гарт-1", зокрема в частині наявності доручень правоохоронних органів. Так, зокрема, якщо під час перевірки встановлено наявність в інформаційно-телекомунікаційній системі прикордонного контролю «Гарт-1» Державної прикордонної служби України» доручення з індексом «Н» (доручення правоохоронного органу щодо громадян України, іноземців та осіб без громадянства, яких за мотивованим письмовим рішенням суду тимчасово обмежено у праві виїзду з України або за рішенням прокурора (суду) заборонено виїжджати за межі України до закінчення досудового розслідування чи судового розгляду), то старший прикордонних нарядів повторно перевіряє наявність у вказаній базі даних інформації про тимчасове обмеження у праві виїзду з України без вилучення паспортного документа виявленій особі, не пропускає таку особу через державний кордон та відмовляє їй у перетинанні державного кордону України. В свою чергу, у разі встановлення наявності в інформаційно-телекомунікаційній системі прикордонного контролю «Гарт-1» Державної прикордонної служби України» доручення з індексом «В» старший прикордонних нарядів зобовязаний повторно перевірити наявність в оперативній базі даних інформації про доручення за індексом «В» та зясувати наявність чи відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону. Зі змісту спірного рішення вбачається, що підставою відмови ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону України є наявність відомостей в базі даних інформації про тимчасове обмеження позивача у праві виїзду з України, з приводу чого суд зазначає таке.

Судом встановлено, що 20.01.2017 Національним антикорупційним бюро України було складено доручення №0424-073/2410, зокрема, щодо ОСОБА_1, адресоване Адміністрації Державної прикордонної служби України. У вказаному документі зазначено про необхідність термінового повідомлення Національного антикорупційного бюро України у разі виявлення спроб перетину державного кордону за межі України ОСОБА_1, а також про необхідність додаткового вивчення питання щодо наявності законних підстав для перетинання державного кордону позивачем (а.с.106-109). 20.01.2017 вказане доручення надійшло на адресу Державної прикордонної служби України за вх.№305/0/2-17. На підставі вказаного доручення Департаментом оперативної діяльності Адміністрації Держприкордонслужби України було складено доручення від 27.01.2017 вих.№55/237, яким уповноважено Головний центр обробки спеціальної інформації додатково вивчити питання щодо наявності законних підстав для перетинання державного кордону ОСОБА_1 З вказаного документу вбачається, що строк здійснення контролю до 20.07.2017 (а.с.105). Судом встановлено, що 12.05.2017 Національним антикорупційним бюро України було складено доручення №0424-073/16703 щодо ОСОБА_1, адресоване Адміністрації Державної прикордонної служби України. Так, відповідно до вказаного документу вид доручення: заборона виїзду з України особи, якій за рішенням слідчого судді, суду тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі тих, до яких застосовано запобіжний захід, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України, за умови якого передбачене таке обмеження (а.с.100-101). 13.05.2017 вказане доручення було зареєстровано в Адміністрації Державної прикордонної служби України за вх.№2660/0/2-17. На підставі вищевказаного доручення Адміністрацією Державної прикордонної служби України було складено доручення від 13.05.2017 вх.№10963/0/4-17, адресоване Головному центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. З вказаного документу вбачається, що вид доручення: заборона виїзду з України осіб, яких за рішенням слідчого судді, суду тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі тих, до яких застосовано запобіжний захід, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України, за умовами якого передбачено таке обмеження; індекс «Н». Термін контролю: до 18.05.2017. Отже, вищевказаними дорученнями було уповноважено Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вивчити питання щодо наявності законних підстав для перетинання державного кордону ОСОБА_1 (доручення з індексом «В») та заборонити виїзд з України особам, у тому числі, позивачу, яким за рішенням слідчого судді, суду тимчасово обмежено право виїзду з України, у тому числі тих, до яких застосовано запобіжний захід, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України, за умовами якого передбачено таке обмеження (доручення з індексом «Н»). Як зазначено вище, відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про те, що 13.05.2017 під час проходження прикордонного контролю ОСОБА_1 надав копію відповідного дозволу про тимчасовий виїзд за межі України, а тому 13.05.2017 він не мав права виїзду з території України.

З метою повного та всебічного зясування обставин справи, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.09.2017 було витребувано від Адміністрації Державної прикордонної служби України письмові пояснення та докази наявності в базі даних інформаційно-телекомунікаційної системи прикордонного контролю Гарт-1 Державної прикордонної служби України інформації щодо ОСОБА_1, а саме щодо часу впродовж доби 13 травня 2017 року присвоєння індексів доручення ініціатора доручення Н та В, а саме чи діяли впродовж всієї доби 13 травня 2017 року з 00 год. 00 хв. до 23 год. 59 хв. обидва індекси одночасно, якщо індекси не діяли одночасно, то в який період часу впродовж доби 13 травня 2017 року діяв кожний з цих індексів. Так, на виконання вимог вказаного судового рішення, Головним центром обробки спеціальної формації Державної прикордонної служби України було надано копію листа Генеральної прокуратури України від 11.05.2017 №06-17805-16, який був отриманий Адміністрацією Державної прикордонної служби 12.05.2017 та зареєстрований за вх.№2619/0/2-17 (а.с.161).

Крім того, Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України у листі від 27.09.2017 вих.№0.64-30776/0/15-17 повідомив про те, що відповідно до інформації, яка міститься в базі даних «Особи стосовно яких є доручення уповноважених державних органів» центрального сховища даних інформаційно-телекомунікаційної системи «Гарт-1» 13.05.2017 у даній базі в актуальному стані були доручення уповноважених державних органів стосовно громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2:

- з індексом «В» впродовж усієї доби 13.05.2017;

- з індексом «Н» до 12 год. 41 хв. 13.05.2017 (а.с.160).

Отже, 13.05.2017 у період з 00 год. 00 хв. до 12 год. 41 хв. діяло доручення щодо ОСОБА_1, яким встановлено безумовну заборону позивачу виїжджати з території України. З матеріалів справи вбачається, що посадка позивача на рейс PS845 з аеропорту «Бориспіль» (термінал D) до аеропорту «Vienna International» (м.Відень) мала відбутись 13 травня 2017 року о 08 год. 45 хв., а час відправлення 09 год. 25 хв., що підтверджується посадковим талоном №465 (а.с. 74). Таким чином, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що на час проходження позивачем прикордонного контролю для посадки на рейс PS845 за маршрутом аеропорт «Бориспіль» (термінал D) - аеропорт «Vienna International» (м.Відень) в інформаційно - телекомунікаційній системі прикордонного контролю «Гарт-1» Державної прикордонної служби України було наявна інформація щодо доручення з індексом «Н», яким ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду з України, що діяло 13.05.2017 до 12 год. 41 хв., що в свою чергу, свідчить про те, що відповідач, здійснюючи 13.05.2017 заходи прикордонного контролю щодо позивача, дійшов вірних висновків щодо наявності підстав для відмови в перетині державного контролю України, які встановлені ст.14 Закону №1710. При цьому, суд звертає увагу на те, що в силу вимог чинного законодавства у старшого зміни прикордонних нарядів 1-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби "Бориспіль-1" Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" капітана ОСОБА_2 відсутні повноваження щодо здійснення оцінки змісту наданих особою документів під час проведення прикордонного контроль та їх співвідношення з тією інформацією, яка наявна в інформаційно - телекомунікаційній системі прикордонного контролю «Гарт-1» Державної прикордонної служби України. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що спірне рішення було прийнято відповідачем обґрунтовано і з дотриманням вимог чинного законодавства.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 13.05.2017 старший групи прокурорів у кримінальному провадженні Заступник керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури старший радник юстиції ОСОБА_5 листом від 13.05.2017 №06-17805-17 також повідомив підозрюваного у кримінальному провадженні №000005 від 14.01.2016 за ч.3 ст.28, ч.2 ст.364 КК України ОСОБА_1 про надання позивачу дозволу на виїзд за кордон до Австрійської Республіки для проведення відповідних переговорів з представниками комерційних компаній щодо повернення збитків, спричинених кримінальним правопорушенням з метою укладення угоди про визнання винуватості на період з 12.05.2017 по 19.05.2017 включно. У вказаному листі зазначено, що ОСОБА_1 не заборонено покинути територію України у порядку, встановленому чинним законодавством. Зі змісту вказаного листа вбачається, що документ адресований усім уповноваженим органам (т.1, а.с.15-16).

Як свідчать матеріали справи, після зняття відповідного обмеження впродовж доби 13.05.2017, а саме о 12 год. 41 хв., для позивача припинило дію обмеження у перетині державного кордону, встановлене дорученням з індексом "Н", а тому 13.05.2017 ОСОБА_1 безперешкодно покинув територію України рейсом аеропотр «Бориспіль» - аеропорт «Vienna International» (м.Відень) після 13 год. 00 хв.

Частиною 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.ст.69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, суд зазначає, що положення частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України не звільняють позивача від обовязку доводити суду ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем під час розгляду справи належних і допустимих доказів, які б спростували доводи відповідача щодо обґрунтованості та правомірності прийняття спірного рішення надано не було.

Враховуючи встановлені обставини, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Як встановлено судом, відповідач не поніс судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, тому вони на його користь стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 159 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О СТ А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.