Справа № 814/619/17
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/619/17

Категорія: 3.5 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Домусчі С.Д., Романішина В.Л.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Комунальної установи "Вознесенська центральна районна лікарня" на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом Комунальної установи "Вознесенська центральна районна лікарня" до Державної служби України з питань праці Управління держпраці у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови Управління Держпраці у Миколаївській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 21.03.2017 року № 22 КП, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року КУ "Вознесенська центральна районна лікарня" звернулась з вищевказаним адміністративним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що КУ "Вознесенська центральна районна лікарня" не порушувало трудове законодавство відносно працівників позивача в недотриманні мінімальних державних гарантій в оплаті праці та в не нарахуванні індексації на заробітну плату за період липень - листопад 2015 року, оскільки відображати нарахування індексації грошових доходів працівників лікарні лише у особистих розрахункових листах працівників без відображення даної індексації у фінансовій звітності понад лімітні призначення - прямо порушує статтю 58 бюджетного кодексу України. Крім того, фінансування з державного, місцевого бюджету на виплату індексації працівникам та виплати компенсації не виділялися, тому на думку позивача вини Комунальної установи "Вознесенська центральна районна лікарня" не має. За таких обставин, постанова від 21.03.2017 року № 22 КП у частині накладення штрафу в сумі 416 000 грн. є безпідставно.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду КУ "Вознесенська центральна районна лікарня" подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність її часткового задоволення.

Суд першої інстанції встановив, що в період з 21.02.2017 року по 28.02.2017 року працівниками Управління Держпраці у Миколаївській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства України про працю в діяльності КУ "Вознесенська центральна районна лікарня".

В ході перевірки КУ "Вознесенська центральна районна лікарня" встановлено, що нарахування індексації заробітної плати здійснюється з порушенням пункту 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.липня 2013 р. № 1078 зі змінами. Індексація заробітної плати 544 працівникам за липень-листопад 2015 у сумі 1 297 574 грн. була нарахована у грудні 2015 року та виплачена 29 грудня 2015 року.

Виплату нарахованої індексації на заробітну плату за період липень-листопад 2015 року включно здійснено без нарахування та виплати компенсації за несвоєчасно виплачену індексацію.

Перевіркою встановлено, що не нарахована та невиплачена компенсація у грудні 2015 року за липень-листопад 2015 року старшій медичній сестрі ОСОБА_1 у розмірі близько 75, 44 грн. при виплаті індексації заробітної плати за липень-листопад 2015 року у розмірі 3772, 02 грн., сестрі медичній ОСОБА_2 у розмірі близько 68,00 грн. при виплаті індексації заробітної плати за липень-листопад 2015 року у розмірі 3400,26 грн., сестрі медичній ОСОБА_3 у розмірі близько 47,40 грн. при виплаті індексації заробітної плати за липень-листопад 2015 року у розмірі 2370,72 грн., сестрі медичній ОСОБА_4 у розмірі близько 57,30 грн. при виплаті індексації заробітної плати за липень-листопад 2015 року у розмірі 2865,17 грн., сестрі медичній ОСОБА_5 у розмірі близько 40,00 грн. при виплаті індексації заробітної плати за липень-листопад 2015 року у розмірі 1977,90 грн.

Отже, допущено порушення абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП України, а саме інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим-сьомим частини 2 цієї статті.

До того ж,, вказаною перевіркою встановлено, що не нарахована та не виплачена індексація заробітної плати за липень-листопад 2015 року тринадцяти звільненим працівникам на загальну суму близько 19,6 тис. грн. Так, сестрі медичній ОСОБА_6 не нарахована індексація заробітної плати за липень 2015 року у розмірі близько 421 грн., сестрі-господині ОСОБА_7 не нарахована індексація заробітної плати за липень-серпень 2015 року у розмірі близько 360 грн., сестрі медичній ОСОБА_8 не нарахована індексація заробітної плати за липень-серпень 2015 року у розмірі близько 1250 грн., сестрі медичній ОСОБА_9 не нарахована індексація заробітної плати за липень-вересень 2015 року у розмірі близько 1746 грн., сестрі медичній ОСОБА_14. не нарахована індексація заробітної плати за липень-вересень 2015 року у розмірі близько 1258 грн., сестрі медичній ОСОБА_10 не нарахована індексація заробітної плати за липень-жовтень 2015 року у розмірі близько 1528 грн.

Тобто, допущено порушення абзацу 4 частини 2 статті 265 КЗпП України, а саме недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці.

28.02.2017 року Управлінням Держпраці у Миколаївській області винесено припис № 14-02-079/0016-002 відносно позивача з вимогою забезпечити нарахування індексації заробітної плати звільненим працівникам закладу за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2015 року відповідно до статті 33 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та з вимогою забезпечити нарахування компенсації за несвоєчасну виплату індексації заробітної плати за 2015 рік працівникам установи в тому числі і звільненим працівникам, згідно вимог ст. 34 Закону України "Про оплату праці".

Припис Управління Держпраці у Миколаївській області № 14-02-079/0016-002 позивачем не оскаржений, а вимоги зазначені у цьому приписі КУ "Вознесенська центральна районна лікарня" не виконані.

Тому, заступником начальника Управління Держпраці у Миколаївській області Жовнєнком Д.С. винесено постанову від 21.03.2017 №22-КП, відповідно до якої на Комунальну установу «Вознесенська центральна районна лікарня» накладено штраф на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП України у розмірі мінімальної заробітної плати, а саме 3200 (три тисячі двісті) гривень та на підставі абзацу 4 частини 2 статті 265 КЗпП України штраф у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення, а саме у розмірі 416 000 (3200*10*13) (чотириста шістнадцять тисяч) гривень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено суду протиправність оскаржуваної постанови, натомість відповідачем надано усі необхідні докази в підтвердження законності та обґрунтованості постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 21.03.2017 року № 22 КП.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія судів не погоджується з огляду на наступне.

За змістом частини 5 статті 95 КЗпП України і статті 33 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

На підставі статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За правилами статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов'язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що до структури заробітної плати входить додаткова заробітна плата, яка включає, в тому числі, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.

На підставі вимог статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу. Штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями.

Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509.

За змістом частини 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

На підставі частини 1 статті 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Варто зазначити, застосовані до позивача штрафні санкції є заходом фінансової відповідальності, яка у свою чергу є видом юридичної відповідальності. Одним із обов`язкових складових елементів суб`єктивної сторони як структурного елементу складу фінансового правопорушення є наявність вини суб`єкта такого правопорушення. Наявність або відсутність вини суб`єкта правопорушення є однією з визначальних ознак при притягнення цього суб`єкта до відповідальності. Обов`язковість доведення вини суб`єкта правопорушення при цьому покладається на суб'єкта владних повноважень.

Розглядаючи та вирішуючи справи зазначеної категорії необхідно встановлювати наявність у діях особи, яку притягнено до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення, тобто об'єкта, суб'єкта, об'єктивної та суб'єктивної сторони. Необхідно враховувати, що обов'язковим є наявність вини особи в здійсненні адміністративного правопорушення.

Аналізуючи зміст наведеного слід зазначити, що склади правопорушення, передбаченого абзацом 8 частини 2 статті 265 КЗпП України, абзацом 4 частини 2 статті 265 КЗпП України, передбачає, з-поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано.

Отже, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння обов'язково повинен поєднуватися з умислом суб'єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин.

Згідно пункту 4 статті 48 Бюджетного Кодексу України «Зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів.

В ході судового розгляду встановлено, що комунальна установа «Вознесенська центральна районна лікарня» на протязі 2015-2017 років постійно зверталася до розпорядників бюджетних коштів - Управління соціального захисту населення Вознесенської міської ради, яке в свою чергу зверталася до Міністерства охорони здоров'я України, як до розпорядника медичної субвенції стосовно перерозподілу лімітних призначень та виділення додаткових коштів. Проте кошти не виділялися. Доказами звернення Комунальної установи «Вознесенська центральна районна лікарня» про виділення додаткових коштів є листи: до начальника Управління охорони здоров'я обласної державної адміністрації - №504/02/01 від 13.03.2015.; №1701/07 від 06.05.2015; №2359/07 від 24.06.2015р. Листи до міського голови : №1603/07 від 29.04.2015; №2087/07 від 05.06.2015; №2360/07 від 24.06.2015. Листи начальнику Управління соціального захисту населення Вознесенської міської ради Шишляніковій І.А., як до розпорядника коштів: №994/03 від 03.06.2015; №1005/03 від 24.06.2014р.; №1818/03 від 03.11.2015; №2059/03 від 15.12.2015. Доказами відмови у виділенні додаткових коштів на виплату індексації заробітної плати працівникам та виплату компенсації є листи - відповіді: лист міського голови №471/01/01-02/21 від 06.03.2015; лист директора Департаменту фінансів облдеражміністрації В.П. Іщенко №022-29/2152 від 08.07.2015; лист Міністерства охорони здоров'я №10-03-68/32399 від 09.10.2015р.

Таким чином, враховуючи, що фінансування з Державного, місцевого бюджету на виплату індексації працівникам та виплати компенсації не виділялось, вина, як одна з визначальних ознак при притягнення до відповідальності Комунальної установи «Вознесенська центральна районна лікарня» як бюджетної комунальної установи, відсутня.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги Комунальної установи "Вознесенська центральна районна лікарня" є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, а тому, керуючись пунктом 4 частини 1 статті 202 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою адміністративний позов слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ч. 5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунальної установи "Вознесенська центральна районна лікарня" задовольнити, постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року у справі № 814/619/17 - скасувати.

Ухвалити у справі № 814/619/17 нову постанову, якою адміністративний позов Комунальної установи "Вознесенська центральна районна лікарня" задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Миколаївській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 21.03.2017 року № 22 КП.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення судового рішення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду - 17 жовтня 2017 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: В.Л. Романішин