Справа № 824/120/17-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/120/17-а

Головуючий у 1-й інстанції:Левицький В.К. Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

10 жовтня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Граб Л.С. Білої Л.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом Відкритого акціонерного товариства "Бізнес-Центр "Альбатрос" до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, треті особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - закрите акціонерне товариство "ОТП Банк", товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, треті особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - закрите акціонерне товариство "ОТП Банк", товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії та скасування рішення.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок - невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Згідно з частиною 6 статті 12, частиною 1 статті 41 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, на підставі заяви ЗАТ "ОТП Банк", 16.07.2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №48158878 по примусовому виконанню виконавчого напису №1725, виданого 27.03.2009 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу, про задоволення вимог закритого акціонерного товариства "ОТП Банк" у розмірі: залишку заборгованості за кредитом по тілу станом на 26.03.2009 року 571428,55 дол. США; суму відсотків за користування кредитом за період з 08.08.2008 року по 26.03.2009 року 55086,07 доларів США; суми пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 08.08.2008 року по 26.03.2009 року 749502,44 грн. (загальна сума заборгованості становить 626514,62 доларів США, що еквівалентно 4824162, 57 грн. відповідно до офіційного курсу НБУ та 749502,44 грн.) та 1700,00 грн. відшкодування плати внесеної за вчинення виконавчого напису, за рахунок звернення стягнення на нежилі будівлі адміністративні та складські приміщення під літерою №Г-Д за планом земельної ділянки загальною площею 217,50 кв.м. та виробничі приміщення під літерою №Б за планом земельної ділянки загальною площею 1658,20 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Головна (Леніна) будинок 29 та належать відкритому акціонерному товариству "Бізнес центр Альбатрос" (Т. 1 а.с. 246, Т. 2 а.с. 97).

16.10.2015 року з метою забезпечення реального виконання виконавчого провадження старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області накладено арешт на нежилі будівлі адміністративні та складські приміщення під літерою №Г-Д за планом земельної ділянки загальною площею 217,50 кв.м. та виробничі приміщення під літерою №Б за планом земельної ділянки загальною площею 1658,20 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Головна (Леніна) будинок 29 та належать відкритому акціонерному товариству "Бізнес центр "Альбатрос" (Т. 1 а.с. 249).Також повідомлено, що з метою визначення вартості майна необхідно призначити експерта. (Т. 2 а.с. 1-3).

12.01.2017 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області винесено постанову, якою призначено Герасимчук Ю.М. експертом, суб'єктом оціночної діяльності у виконавчому провадженні №48158878 по примусовому виконанню виконавчого напису №1725 виданого 27.03.2009 року. Доручено експерту надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна (акт оцінки майна) з питань визначення вартості нежилі будівлі адміністративні та складські приміщення під літерою №Г-Д за планом земельної ділянки загальною площею 217,50 кв.м. та виробничі приміщення під літерою №Б за планом земельної ділянки загальною площею 1658,20 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Головна (Леніна) будинок 29 (Т. 2 а.с. 11).

За результатами проведеної оцінки експертом Герасимчук Ю.М., складено звіт про оцінку майна №1/17 та зроблено висновок, що ринкова вартість об'єкта оцінки, станом на 12.01.2017 року, без ПДВ склала: 7221573,00 грн. (Т. 2 а.с. 14 - 63).

07.02.2017 року відповідачем повідомлено сторін виконавчого провадження, що згідно звіту виданого суб'єктом оціночної діяльності вартість об'єкта оцінки становить 7221573,00 грн. без ПДВ (Т. 2 а.с. 64 - 65). Цим же листом сторонам виконавчого провадження роз'яснено право оскарження оцінки майна.

15.02.2017 року позивач уклав договір №7-р з ТОВ "Оцінка - Інформ" на проведення робіт з рецензування звіту про оцінку майна №1/17.

Відповідно до загального висновку рецензії складеної 17.02.2017 року на звіт про оцінку майна реєстраційний №1/17, виконаний суб'єктом оціночної діяльності ПП "Гранд ЮМ", звіт про оцінку майна класифікується за ознакою абз. 4 п. 67 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 р. №1440, як такий що не повною мірою відповідає вимогам нормативно правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків (Т. 1 а.с. 116 - 123).

27.02.2017 року позивачем повідомлено відповідача, про те що ними проведено рецензування звіту та оскаржено дії державного виконавці щодо оцінки майна до суду, у зв'язку з чим просили не передавати майно на реалізацію (Т. 2 а.с. 70).

21.02.2017 року ЗАТ "ОТП Банк" звернувся до відповідача із заявою, в якій просив передати до ДП СЕТАМ заявку щодо примусової реалізації на електронних торгах нежилих будівель за адресою: вул. Головна, 29, м. Чернівці, які належать відкритому акціонерному товариству "Бізнес центр "Альбатрос" (Т. 2 а.с. 69).

27.02.2017 року відповідачем на адресу Чернівецької філії СЕТАМ направлено заявку на реалізацію арештованого майна, яке належить відкритому акціонерному товариству "Бізнес центр Альбатрос", а саме нежилі будівлі без врахування земельної ділянки, які знаходяться за адресою: вул. Головна, 29, м. Чернівці (Т. 2 а.с. 71).

Розглянувши вказану заяву на реалізацію майна, 14.03.2017 року Чернівецька філія СЕТАМ повідомила відповідача, що передані ним матеріали повертаються без виконання, як такі що заповненні не повною мірою для приведення у відповідність до законодавства України (Т. 2 а.с. 72).

30.03.2017 року відповідачем повторно на адресу Чернівецької філії СЕТАМ заявку на реалізацію арештованого майна, яке належить позивачу (Т. 2 а.с. 121).

10.04.2017 року державне підприємство СЕТАМ повідомило сторони виконавчого провадження та відповідача щодо реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів, реєстраційний номер лота - 209153, відомості про предмет іпотеки нежилі будівлі адміністративні та складські приміщення під літерою №Г-Д за планом земельної ділянки загальною площею 217,50 кв.м. та виробничі приміщення під літерою №Б за планом земельної ділянки загальною площею 1658,20 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Головна (Леніна) будинок 29; день та час проведення електронних торгів 03.05.2017 р. о 09:00 год.; початкова ціна продажу майна 7221573,00 грн. (Т.2 а.с. 122).

Вважаючи дії відповідача щодо оцінки майна неправомірними позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року. № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в силу ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Закон № 1404-VIII в ч. 1 ст. 3 серед виконавчих документів, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню визначає виконавчі написи нотаріусів.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Статтею 48 Закону № 1404-VIII визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частиною 7 ст. 51 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 р. № 898-IV (далі - Закон № 898-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону № 898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 Закону № 898-IV).

Статтею 41 Закону № 898-IV визначено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (ч. 3 ст. 56 Закону № 1404-VIII).

Частиною 5 ст. 56 Закону № 1404-VIII визначено, що про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов'язково зазначаються: якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений виконавцем, але не раніше ніж через п'ять робочих днів після накладення арешту. Продукти та інші речі, що швидко псуються, вилучаються і передаються для продажу негайно після накладення арешту (ч. 7 ст. 56 Закону № 1404-VIII).

Згідно ст. 57 Закону № 1404-VIII визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб'єкта оціночної діяльності - суб'єктам господарювання для проведення оцінки майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

З аналізу вказаних норм випливає, що в разі примусового виконання виконавчого напису нотаріуса виконавець зобов'язаний вживати передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, в тому числі щодо накладення арешту на майно яке звернуто стягнення та визначення вартості вказаного майна.

Крім того, ст. 57 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі недосягнення сторонами виконавчого провадження згоди щодо визначення вартості майна на яке звернуто стягнення державний виконавець залучає експерта, суб'єкта оціночної діяльності.

Враховуючи вищенаведені норми, колегія суддів приходить до висновку, що Закон № 1404-VIII чітко визначає дії, яких повинен вжити державний виконавець в разі примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, в тому числі щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника.

Як було встановлено судом апеляційної інстанції, 16.07.2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №48158878 по примусовому виконанню виконавчого напису №1725 виданого 27.03.2009 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу про задоволення вимог закритого акціонерного товариства "ОТП Банк".

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, майно, яке є предметом іпотеки, а саме нежилі будівлі адміністративні та складські приміщення під літерою №Г-Д за планом земельної ділянки загальною площею 217,50 кв.м. та виробничі приміщення під літерою №Б за планом земельної ділянки загальною площею 1658,20 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Головна (Леніна) будинок 29, відповідачем описано, накладено арешт та оскільки сторонами виконавчого провадження не досягнуто згоди щодо вартості майна, в подальшому залучено суб'єкта оціночної діяльності для визначення оцінки майна.

За наслідками чого, вищевказане майно 10.04.2017 року передано на реалізацію шляхом проведення електронних торгів.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції в своєму рішенні послався на статтю 13 Закону України « Про оцінку майна» згідно, якої визначено, що на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності здійснюється рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна). Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Однак, колегія суддів апеляційної інстанції вважає такий висновок помилковим з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що дії державного виконавця провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначені саме цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, при вчиненні виконавчих дій з примусового виконання виконавчого напису відповідач керувався положеннями спеціального законодавства, а саме Законом України « Про виконавче провадження», яким не встановлено проведення рецензування звіту про оцінку майна, що в свою чергу свідчить про правомірність виконавчих дій Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області щодо примусового виконання виконавчого напису.

Таким чином, провівши системний аналіз норм чинного законодавства та дослідивши обставини справи в повному обсязі, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно до норм КАС України, судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права і згідно з конституційними засадами та принципами адміністративного судочинства є обов'язковим до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 2 статті 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз'ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наданим Верховним Судом України у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення". Так, відповідно до п.3 Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просив суд :

- визнати неправомірними (протиправними) дії відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області щодо проведення у рамках виконавчого провадження №48158878 оцінки нерухомого майна, нежилих будівель - адміністративних та складських приміщень під літерою №Г-Д за планом земельної ділянки загальною площею 217,50 кв.м; виробничих приміщень під літерою №Б за планом земельної ділянки загальною площею 1658,20 кв.м., розташованих за адресою: м. Чернівці, вул. Головна (Леніна), будинок 29, які належать ВАТ "Бізнес центр" Альбатрос" та встановлення вартості вказаного нерухомого майна станом на 12.01.2017 р. (дата оцінки) у сумі 7221573,00 грн. без урахування ПДВ;

- зобов'язати відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області утриматися від проведення виконавчих дій щодо реалізації нерухомого майна, нежилих будівель - адміністративних та складських приміщень під літерою №Г - Д за планом земельної ділянки загальною площею 217,50 кв.м.; виробничих приміщень під літерою №Б за планом земельної ділянки загальною площею 1658,20 кв.м., розташованих за адресою: м. Чернівці, вул. Головна (Леніна), будинок 29 за вартістю, яка визначена звітом про оцінку майна, реєстраційний номер №1/17, суб'єкта оціночної діяльності ПП "Гранд Ю.М.";

- скасувати звіт про оцінку майна, суб'єкта оціночної діяльності ПП "Гранд ЮМ" реєстраційний номер №1/17;

- зобов'язати відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області здійснити повторну оцінку майна боржника та призначити для її здійснення суб'єкта оціночної діяльності іншого аніж ПП "Гранд Ю.М.".

При цьому, суд першої інстанції, без належної аргументації, задовольняючи частково даний адміністративний позов прийшов до висновку, щодо необхідності виходу за межі позовних вимог, шляхом визнання дій протиправними відповідача щодо передачі на реалізацію майна, на яке звернене стягнення, в інших вимогах позивача відмовив, чим на думку суду апеляційної інстанції було порушено норми процесуального права.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем надано суду достатньо належних доказів, які свідчать про неправомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийнята постанова не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановлянням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" задовольнити повністю.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом Відкритого акціонерного товариства "Бізнес-Центр "Альбатрос" до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, треті особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - закрите акціонерне товариство "ОТП Банк", товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії та скасування рішення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Відкритого акціонерного товариства "Бізнес-Центр "Альбатрос" до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, треті особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - закрите акціонерне товариство "ОТП Банк", товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії та скасування рішення відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі протягом трьох днів з дня закінчення розгляду справи.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Граб Л.С. Біла Л.М.