Справа № 576/1087/17
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 р.Справа № 576/1087/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Глухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 22.06.2017р. по справі № 576/1087/17

за позовом ОСОБА_1

до Глухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

14.06.2017 р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Глухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області , в якому просила суд визнати неправомірною відмову відповідача здійснити їй перерахунок пенсії, а також зобов'язати його нарахувати та виплатити пенсію за віком в розмірі, не меншому, ніж мінімальний розмір пенсії, встановлений ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 06.12.2016 р.

Постановою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 22 червня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Глухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо відмови у проведенні ОСОБА_1 перерахунку пенсії за віком. Зобов'язано Глухівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком в розмірі, не меншому ніж мінімальний розмір пенсії, встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 01 червня 2017 року.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 22 червня 2017 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач перебуває на обліку в Глухівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області і отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення». Пенсію позивачу було обчислено з урахуванням страхового стажу - 31 рік 10 місяців 27 днів.

Відповідачем не спростовано і не оспорюється та обставина, що для позивача пенсія є єдиним джерелом існування.

26.05.2017 р. позивач звернулась до відповідача із заявою у якій просила переглянути розмір пенсії та привести його у відповідності до розміру прожиткового мінімуму .

У відповідь на заяву позивача, відповідач відмовив у проханні, пославшись на відсутність підстав для перерахунку пенсійної виплати, про що надіслав позивачу листа від 02.06.2017 р.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача по виплаті пенсії позивачу в розмірі, який є значно нижчим ніж встановлено законом з 01.06.2017 року є неправомірними.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не оскаржується.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання пенсії за віком з 01.06.2017 року у розмірі не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, виходячи з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

У відповідності з ч. 3 ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999 № 966-XIV пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якою визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності необхідного страхового стажу не може бути меншим, ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений законом.

Згідно з ст. 6 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

У разі якщо сукупність виплат, разом з пенсійними виплатами із системи пенсійного забезпечення та іншими доходами не досягають розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для непрацездатних громадян, такі громадяни мають право на отримання державної соціальної допомоги в порядку, розмірах та за рахунок коштів, визначених законом.

Таким чином, пенсія позивача не може становити менше, ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність встановлено: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" визначено, що оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Положеннями ст. 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

В постанові Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" від 01.11.1996 р. зазначено, що оскільки Конституція має вищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії, судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого врядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, посилання відповідача на положення постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання пенсійного забезпечення громадян" від 26.03.2008 року № 265, є такими, що суперечать ч.3 ст.46 Конституції України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який вищу юридичну силу.

Положеннями ч. 2 ст. 8 КАС України, встановлено принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Колегія суддів бере до уваги рішення Європейського суду, а також лист Вищого адміністративного суду від 17.08.2016 №1875/10-14/16, з аналізу змісту якого випливає, що при вирішенні справ стосовно виплати пенсії в розмірі нижчому, ніж прожитковий мінімум, встановлений законом для непрацездатних осіб, національні суди мають керуватися ст. 46 Конституції України та враховувати практику Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 18.07.2006 року по справі „Проніна проти України" та від 12.07.2016 року по справі "Петриченко проти України" констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції. При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначив, що у цих справах заявники звертались до національних судів з вимогою вирішити їх спори щодо пенсії з органами соціального забезпечення. Заявники посилались, зокрема, на положення ст. 46 Конституції України, заявляючи, що їх пенсії не повинні бути нижчими за прожитковий мінімум. Однак національні суди не вчинили жодної спроби проаналізувати позови з цієї точки зору, попри пряме посилання у кожній судовій інстанції. На думку Європейського Суду з прав людини національні суди, цілком ігноруючи цей момент, хоча він був специфічним, доречним та важливим, не виконали свої зобов'язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

При цьому , колегія суддів зазначає, що виходячи з вищезазначених норм закону, розмір виплат позивачу в будь - якому разі не міг бути меншим прожиткового мінімуму, і пенсія в такому розмірі повинна була йому виплачуватися незалежно від підрахунку, здійсненого за його заробітком та стажем. Розмір пенсії позивача на рівні прожиткового мінімуму, встановлений Конституцією України.

Тобто, якщо при нарахуванні пенсії згідно законодавства, виходячи з середнього заробітку, стажу, доплат розмір пенсії становить нижче прожиткового мінімуму, виплаті підлягає пенсія в розмірі прожиткового мінімуму.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки, тому постанова суду першої інстанції відповідно до положень ст. 200 КАС України підлягає залишенню без змін. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Глухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області залишити без задоволення.

Постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 22.06.2017р. по справі № 576/1087/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 17.10.2017 р.