Справа № 466/4608/17
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року№ 876/9532/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Тернополі Департаменту патрульної поліції на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 04 серпня 2017 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Тернополі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Кореницького Василя Васильовича про визнання протиправними дій та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

У червні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Інспектора роти 2 батальйону УПП у місті Тернополі ДПП лейтенанта поліції Кореницького В.В., в якому просив: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача на місці зупинки транспортного засобу 15.06.2017 року на автодорозі Львів - Тернопіль на ділянці 93 км.; 2) скасувати постанову відповідача серії АР №260475 від 15.06.2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 04.08.2017 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Інспектора 2 батальйону УПП у місті Тернополі лейтенанта поліції Кореницького В.В. щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі постанови серії АР №260475 від 15.06.2017 року. Скасовано постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АР №260475 винесену Інспектором патрульної поліції у місті Тернополі ДПП Кореницьким В.В. 15.06.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та провадження в справі про адміністративне правопорушення - закрито.

З цією постановою суду першої інстанції від 04.08.2017 року не погодилось Управління патрульної поліції у місті Тернополі ДПП та оскаржило її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена постанова суду є незаконною, винесена з порушенням матеріального і процесуального права, не відповідає фактичним обставинам справи, а тому постанова суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що оскаржена позивачем постанова серії АР №260475 від 15.06.2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, винесена в межах повноважень Інспектора поліції, у визначеному законодавством порядку, з врахуванням фактичних обставин справи, а тому немає підстав для її скасування. Суд першої інстанції не врахував вимог чинного законодавства із змінами і доповненнями щодо порядку провадження у справах у сфері забезпечення дорожнього руху, які розглядаються органами Національної поліції і дійшов безпідставно висновку про протиправність дій Інспектора поліції щодо розгляду справи на місці вчинення порушення та без складання протоколу про адміністративне правопорушення. Вказує апелянт, що суд першої інстанції взагалі не дослідив фактичних обставин справи щодо вини водія у вчиненні порушення ПДР України, не надав оцінки доказам і не врахував відеозапису із нагрудної камери поліцейського.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену постанову суду від 04.08.2017 року та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

У засідання суду апеляційної інстанції сторони по справі не з'явились, хоча належним чином були повідомлені, згідно зазначених ними поштових адрес, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи. Заяв про поважність причин неявки до суду сторони не подали.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави та межі апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою інспектора роти 2 батальйону УПП у місті Тернополі ДПП лейтенанта поліції Кореницького В.В. від 15.06.2017 року серії АР №260475 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, у зв'язку з порушенням п.34.1.1. Правил дорожнього руху України. На позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. (а.с. 8).

Із змісту вказаної постанови від 15.06.2017 року видно, що позивач 15.06.2017 року о 21 год. 48 хв., керуючи автомобілем марки «BMW 528», н.з. НОМЕР_1 на 93 км. автодороги Львів - Тернопіль здійснив обгін транспортного засобу і перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, чим порушив п.34.1.1 ПДР України.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою КМ України від 10.10.2001 р. № 1306 (в редакції на час розглядуваних правовідносин), учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1.1 розділу 34 ПДР України визначено, що вузька суцільна лінія дорожньої розмітки поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і перетинати її забороняється.

Згідно ч.1 ст.122 КУпАП, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Статтею 213 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами внутрішніх справ, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно ст. 222 КУпАП, органи внутрішніх справ (Національна поліція) розглядають, зокрема, справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 258 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно статей 276, 280, 283 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 121 - 126 цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Таким чином, з врахуванням наведених вище норм законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що інспектором роти 2 батальйону УПП у місті Тернополі ДПП лейтенантом поліції Кореницьким В.В. не порушено порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Тому, являються безпідставними доводи позивача та помилковими висновки суду першої інстанції про те, що Інспектор поліції вчинив протиправні дії здійснивши розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача 15.06.2017 року на місці вчинення порушення та без складання Протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд першої інстанції не врахував норм чинного законодавства станом на 15.06.2017 року, тобто на час розгляду справи про адміністративне правопорушення, та дійшов безпідставного висновку про порушення Інспектором поліції у розглядуваних правовідносинах приписів рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року.

При цьому, суд першої інстанції не врахував, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача було здійснено Інспектором поліції не на підставі постанови серії АР №260475 від 15.06.2017 року, оскільки така постанова являється результатом, а не передумовою, розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що із відеозапису з нагрудного персонального реєстратора інспектора поліції (а.с. 30) видно, що інспектором поліції після зупинення ТЗ і під час спілкування із водієм ОСОБА_1 було роз'яснено водію права та обов'язки, причини зупинки ТЗ і суть вчиненого порушення. За період оформлення адміністративного правопорушення позивач не заявляв клопотань і не давав пояснень про те, що бажає скористатись юридичною допомогою та не заперечував процесуальних дій Інспектора поліції щодо розгляду справи на місці події. Під час спілкування з Інспектором поліції водій пояснив, що не бачив суцільної лінії дорожньої розмітки і просив обмежитись попередженням. За результатами розгляду Інспектором поліції справи про адміністративне правопорушення було винесено постанову, із змістом якої ознайомлено водія і вручено йому копію постанови. Із наслідками вчиненого порушення, порядок сплати штрафу та порядок оскарження постанови водієві також було роз'яснено.

Таким чином, являються необгрунтованими доводи позивача про те, що Інспектором поліції було порушено його права передбачені статтею 268 КУпАП.

Колегія суддів враховує, що оскаржена позивачем постанова у справі про адміністративне правопорушення від 15.06.2017 року винесена в межах повноважень, у визначений законодавством спосіб та з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення. Адміністративне стягнення на позивача накладено в межах санкції частини 1 ст.122 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Тому, являються обґрунтованими доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не дослідив фактичних обставин справи щодо вини водія ОСОБА_1 у вчиненні порушення ПДР України, не надав оцінки доказам і не врахував відеозапису із нагрудної камери поліцейського.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що як уже зазначалося вище, згідно ст. 222 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема органами внутрішніх справ (Національною поліцією). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, працівники органів і підрозділів Національної поліції (поліцейські) при розгляді справи про адміністративне правопорушення діють від імені органів Національної поліції.

Тому, належним відповідачем у справі щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен бути відповідний орган Національної поліції.

Проте, розглядуваний адміністративний позов ОСОБА_1 заявлено до Інспектора роти 2 батальйону УПП у місті Тернополі ДПП лейтенанта поліції Кореницького В.В., тобто до неналежного відповідача.

Відповідно до ст.52 КАС України, суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

З вищенаведеної статті видно про можливість заміни неналежного відповідача виключно судом першої інстанції.

Отже, враховуючи що адміністративний позов заявлено до неналежного відповідача та з врахуванням відсутності в суду апеляційної інстанції можливості замінити його належним відповідачем, колегія суддів приходить до висновку про неможливість задоволення адміністративного позову, який заявлений до неналежного відповідача.

Крім цього, слід зазначити, що із змісту резолютивної частини оскарженої постанови суду першої інстанції від 04.08.2017 року, видно, що суд вирішив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача ОСОБА_1, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Однак, позивач не заявляв такої позовної вимоги, тобто у заявленому адміністративному позові не просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, а суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував вихід за межі позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції допустивши порушення вимог ст.11 КАС України, безпідставно та без жодного обґрунтування вийшов за межі позовних вимог та закрив провадження в справі про адміністративне правопорушення.

З цього приводу, суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 293 КУпАП передбачено повноваження органу (посадової особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення. За результатами такого розгляду приймається одне з таких рішень: 1) залишення постанови без зміни, а скарги або протест без задоволення; 2) скасування постанови і надіслання справи на новий розгляд; 3) скасування постанови і закриття справи; 4) зміна заходу стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ст.288 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено до суду, в порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Частиною 3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди перевіряють чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.3 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові спори про накладення адміністративних стягнень.

Таким чином, до повноважень адміністративного суду не належить закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції від 04.08.2017 р. винесена з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанову суду слід скасувати і прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 41 ч.1, 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Тернополі Департаменту патрульної поліції - задоволити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 04 серпня 2017 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Тернополі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Кореницького Василя Васильовича про визнання протиправними дій та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання постановою законної сили, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст постанови виготовлено 13.10.2017 року