Справа № 816/258/17
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 р.Справа № 816/258/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Чалого І.С. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О. Касян В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.07.2017р. по справі № 816/258/17

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції , Управління патрульної поліції у місті Полтаві Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач), звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач-1), Управління патрульної поліції у місті Полтаві Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач-2), в якій, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 16.01.2017 року № 60;

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 17.01.2017 року № 13 о/с;

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у місті Полтаві Департаменту патрульної поліції;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.07.2017 р. у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з прийнятою постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову - про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Конституції України, Закону України "Про національну поліцію", Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС Українии).

Відповідач-1 в запереченнях на апеляційну скаргу погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу - безпідставною, у зв'язку з чим просить її залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.07.2017 р. - без змін.

Учасники адміністративного процесу належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання 10.10.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що 25.12.2015 р. ОСОБА_1 наказом ГУНП в Полтавській області від 23.12.2015 р. №47 о/с прийнятий на службу до Національної поліції (а.с. 11).

Згідно з протоколом серії АП2 № 531768 від 20.11.2016 р. (а.с. 66), ОСОБА_1 порушив пункт 12.1 ПДД, відповідальність за що передбачена статтею 124 КУпАП, оскільки керував автомобілем НОМЕР_1 у стані алкогольного сп'яніння, не вибравши швидкості руху та не врахувавши дорожню обстановку, допустив з'їзд у правий по ходу руху кювет, чим вчинив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої отримав тілесні ушкодження та завдав автомобілю технічних та механічних пошкоджень.

20.11.2016 р. складено протокол серії АП2 № 531769 від 20.11.2016 р. (а.с. 67) про те, що громадянин ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1 у стані алкогольного сп'яніння, чим порушив підпункт "а" пункту 2.9 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена статтею 130 КУпАП (а.с. 67).

Також, 20.11.2016 р. стосовно ОСОБА_1 складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ПС 2 № 671968 (а.с. 68) за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 16.01.2017 р. № 60 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" на інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у місті Полтаві ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (а.с. 114).

ОСОБА_1 із вказаним наказом ознайомлений 16.01.2017 р. (а.с. 114 зворотній бік).

Наказом Департаменту патрульної поліції від 17.01.2017 р. № 13 о/с відповідно до пункту 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", пункту 9 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" та пункту 8 частини першої статті 12 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" звільнено зі служби в поліції по Управлінню патрульної поліції у місті Полтаві лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0010994), інспектора роти №1 батальйону, з 17.01.2017 р. (а.с. 121).

Відповідно до акта, затвердженого 17.01.2017 р. начальником Управління патрульної поліції у місті Полтаві Департаменту патрульної поліції капітаном поліції Мельничуком В.В., ОСОБА_1 з наказом про звільнення ознайомлений, від отримання копії наказу та особистого підпису про ознайомлення відмовився (а.с. 119).

Не погоджуючись із вищезазначеними наказами, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, оскільки відповідач-1 при звільненні ОСОБА_1 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже, оскаржувані накази є правомірними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні відносини регулюються Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України 12 березня 2013 року № 230 (далі - Інструкція № 230) та іншими нормативно-правовими актами.

Так, частиною першою статті 3 Закону № 580-VIII встановлено, що в своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

У разі вчинення протиправних діянь згідно з частиною першою статті 19 Закону № 580-VIII поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Частиною другою вказаної статті встановлено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Однак, на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не прийнято в установленому Законом порядку як нормативно-правовий акт.

Проте, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відтак, діючим, станом на момент прийняття оскаржуваних наказів та судового розгляду адміністративної справи, є Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, який регулює питання дисципліни поліцейських. Згідно з його преамбулою він визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене в статті 2 цього Статуту.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту визначено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження, зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну посадову відповідальність, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, звільнення з органів внутрішніх справ.

Отже, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, і звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення передбачений статтею 14 Дисциплінарного статуту, яка визначає, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (частина четверта статті 14 Дисциплінарного статуту).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 230 від 12 березня 2013 року затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за № 541/23073.

Пунктом 2.1 вказаної Інструкції передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України і можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до пунктів 5.2-5.3 вищезазначеної Інструкції початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування).

Абзацом першим пункту 5.4 Інструкції № 230 визначено, якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

На підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України "Про поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

В ході розгляду справи встановлено, що 21.11.2016 р. до Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції надійшов рапорт старшого інспектора відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП у м. Полтаві ДПП лейтенанта поліції Ніколенка О.В., згідно з яким проінформовано: 20.11.2016 р. на третьому кілометрі дороги М-22 (Кобеляки - Білики) було виявлено автомобіль НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, який знаходився в кюветі з численними механічними пошкодженнями; водія транспортного засобу - ОСОБА_1 було госпіталізовано до травматологічного відділення Кобеляцької центральної районної лікарні; за фактом дорожньо-транспортної пригоди на ОСОБА_1 складені протоколи про адміністративні правопорушення АП2 № 531768, АП2 № 531769 від 20.11.2016 р. (а.с. 65).

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Так, наказом Департаменту патрульної поліції від 21.11.2016 р. № 4272 призначено службове розслідування (а.с. 64).

Також, 14.12.2016 р. начальником Управління патрульної поліції в місті Полтаві Департаменту патрульної поліції Мельничуком В.В. надано начальникові ДПП НПУ підполковнику поліції Жукову Є.О. доповідну записку про продовження терміну службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни (а.с. 79).

Відповідно до частини 5 статті 14 Дисциплінарного статуту перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Згідно з підпунктом 6.3.6 пункту 6.3 Інструкції забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

У матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_1, відповідно до яких позивач зазначив, що перебував в автомобілі НОМЕР_1 в якості пасажира, обставин ДТП не пам'ятає (а.с. 72).

В свою чергу, відповідно до пояснень громадянина ОСОБА_5, 20.11.2016 р. на автомобільній дорозі Полтава - Кременчук у кюветі знаходився автомобіль, за кермом якого був водій, що представився ОСОБА_1; ОСОБА_1 знаходився в автомобілі сам; після первинного огляду ОСОБА_5 відвіз ОСОБА_1 до Кобеляцької ЦРЛ (а.с. 76).

Окрім того, 21.11.2016 р. такі ж пояснення щодо подій надані ОСОБА_6 (а.с. 77).

Також, був опитаний в ході проведення службового розслідування громадянин ОСОБА_7, який пояснив, що 19.11.2016 р. близько 23 годин 00 хвилин разом з дівчиною та ОСОБА_1 поїхав на автомобілі ЗАЗ SENS, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 в с. Білики на дискотеку, де вони відпочивали та вживали спиртні напої. Також громадянин ОСОБА_7 вказав, що ОСОБА_1 вживає алкоголь за кермом (а.с. 75).

Опитаний у ході проведення службового розслідування громадянин ОСОБА_8, лікар-травматолог Кобеляцької ЦРЛ, пояснив, що 20.11.2016 р. близько 02 годин 00 хвилин до лікарні був доставлений ОСОБА_1 з місця ДТП; потерпілому була надана первинна медична допомога, первинна хірургічна обробка ран, та призначено подальше лікування. Під час обстеження встановлено, зокрема, алкогольне сп'яніння. Також у своєму поясненні лікар ОСОБА_8 зазначив, що травми ОСОБА_1 міг отримати в якості водія при ДТП (а.с. 74).

Матеріали справи містять довідку Кобеляцької центральної районної лікарні від 21.11.2016 р. № 400, відповідно до якої ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Кобеляцької ЦРЛ з 20.11.2016 р. 2:00 внаслідок ДТП; прибором "Drager" 6810 проведено дослідження на вміст парів алкоголю у видихуваному повітрі 20.11.2016 р. о 2:15 - 2,2 проміле (а.с. 70).

Статтею 124 КУпАП (у редакції, чинній на момент складання протоколу) визначено, що порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Згідно з частиною першою статті 126 КУпАП (у редакції, чинній на момент складання постанови) керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини першої статті 130 КУпАП (у редакції, чинній на момент складання протоколу) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Кобеляцького районного суду від 23.12.2016 р. у справі № 532/2143/16-п, 3/532/568/2016, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 01.02.2017 р. (а.с. 9-10), визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушень, передбачених статтею 124 та частиною першою статті 130 КУпАП; накладено штраф у розмірі 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (а.с. 156).

Крім того, у вказаній постанові зазначено, що в судовому засіданні 19.12.2016 р. свідок ОСОБА_9 пояснив, що 20.11.2016 р. саме він керував транспортним засобом марки ЗАЗ SENS н/з НОМЕР_3 на прохання ОСОБА_1, який на той час знаходився на пасажирському місці вказаного автомобіля, однак, ніяких тілесних ушкоджень він не отримував, за медичною допомогою не звертався. Суд критично віднісся до показань свідка ОСОБА_9, оскільки він своєчасно 20.11.2016 р. не заявив, що саме він керував транспортним засобом марки ЗАЗ SENS н/з НОМЕР_3, а також 20.11.2016 р. ОСОБА_1 не вказував на цю особу, як на водія, належного йому автомобіля (а.с. 8).

Необхідно зауважити, що в матеріалах справи відсутні докази оскарження позивачем постанови у справі про адміністративне правопорушення від 20.11.2016 р. серія ПС 2 № 671968 (а.с. 68) за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП.

Таким чином, на момент розгляду справи наявні судове рішення, яке набрало законної сили, та протокол про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 124, частиною першою статті 126, частиною першою статті 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 8.1. Інструкції підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Так, 05.01.2017 р. т.в.о. начальника Департаменту патрульної поліції ОСОБА_10 затверджено висновок службового розслідування, яким, зокрема, встановлено, що за вчинення дисциплінарного проступку, що проявився у порушенні статті 124, частини першої статті 126, частини першої статті 130 КУпАП, частини першої статті 7 Дисциплінарного статуту, пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 3 розділу ІІІ посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції № 4/1 від 05.01.2016 р., на підставі пункту 8 частини першої статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ інспектора роти №1 батальйону УПП у м. Полтаві ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 вирішено звільнити зі служби в Національній поліції України (а.с. 82-29).

З урахуванням зазначеного висновку службового розслідування, за вчинення дисциплінарного проступку стосовно інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у місті Полтаві ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 прийнято рішення про звільнення позивача зі служби в поліції (а.с. 114).

Відповідно до статті 18 Дисциплінарного статуту такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Накладене на позивача дисциплінарне стягнення виконано шляхом видання наказу Департаментом патрульної поліції від 17.01.2017 р. № 13 о/с, яким позивача звільнено з органів Національної поліції України за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) (а.с. 121).

Доводи позивача щодо відсутності у відповідача-1 правових підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з роботи без постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на таке.

За приписами статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Зі змісту цієї норми вбачається, що особа, яку в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної відповідальності, може нести і дисциплінарну відповідальність. Отже, одночасно до особи можуть бути застосовані два види відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що позивача притягнуто до двох видів відповідальності: адміністративної та дисциплінарної.

Стаття 16 Дисциплінарного статуту визначає, що в разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Таким чином, вказана стаття визначає строк для накладення дисциплінарного стягнення - не пізніше одного місяця з моменту, зокрема, закінчення службового розслідування.

З аналізу вказаних вище норм вбачається, що факт притягнення особи до адміністративної відповідальності не впливає на факт притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, оскільки ці два види відповідальності можуть застосовуватися одночасно.

У цій адміністративній справі позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності відповідно до Дисциплінарного статуту саме після закінчення службового розслідування, у зв'язку з чим відповідач-1 не був зобов'язаний очікувати набрання законної сили рішенням суду в справі про адміністративне правопорушення.

Також, не приймаються до уваги доводи ОСОБА_1 щодо підписання оскаржуваних наказів не уповноваженими службовими особами.

Так, матеріали справи містять наказ Національної поліції України від 30.12.2016 р. № 1011 о/с, відповідно до якого в період з 05.01.2017 р. до 22.01.2017 р. виконання обов'язків начальника Департаменту патрульної поліції тимчасово покладено на лейтенанта поліції ОСОБА_10, заступника начальника Департаменту (а.с. 158). Оскаржувані накази видані 16.01.2017 р. і 17.01.2017 р. та підписані т.в.о. начальника лейтенантом поліції ОСОБА_10

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не був ознайомлений під підпис з висновками службового розслідування, також є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до п.п. 6.2.2 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, обов'язок виконавця (голови, членів комісії) після затвердження висновку службового розслідування за письмово оформленим бажанням особи РНС, стосовно якої проводилося службове розслідування, знайомити її із затвердженим висновком службового розслідування, а також з окремими матеріалами, зібраними в процесі його проведення в частині, яка її стосується, з дотриманням вимог законодавства.

П.п. 6.3. Інструкції передбачає права особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України.

Отже, чинним законодавством встановлено право особи РНС знайомитися з висновком службового розслідування на підставі письмово оформленого бажання у вигляді рапорту.

В свою чергу, матеріали справи не містять жодних доказів письмового звернення ОСОБА_1 до відповідача щодо ознайомлення з матеріалами службового розслідування.

Також, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що він під час ДТП перебував у щорічній відпустці, керував особистим, а не службовим транспортним засобом, під час ДТП інші особи тілесних ушкоджень не отримали, інші транспортні засоби механічних пошкоджень не зазнали, а тому він жодним чином не порушив службову дисципліну.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідно до п.п. 1, 11 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені, навіть у позаслужбовий час.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, відповідачами, як суб'єктами владних повноважень, доведено правомірність своїх дій щодо звільнення та наказів № 60 від 16.01.2017 року, № 13 о/с від 17.01.2017 року, що оскаржуються.

Виходячи з вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення судом ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України є безпідставними.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25.07.2017р. по справі № 816/258/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Пянова Я.В.
Судді Чалий І.С. Зеленський В.В.
Повний текст ухвали виготовлений 13.10.2017 р.