Справа № 334/8508/16-а(2-а/334/180/17)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року справа № 334/8508/16-а(2-а/334/180/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в місті Запоріжжі Департаменту патрульної поліції на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2017 року у справі № 334/8508/16-а(2-а/334/180/17) за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта ОСОБА_2 про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 15 грудня 2016 року звернувся до суду з позовом до інспектора роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта ОСОБА_2, згідно з яким просить скасувати постанову серії АР №766027 від 09.12.2016 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобіля, позбавив його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами передбаченими ст. 267 КУпАП та порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок встановлений ст.ст. 278, 279 КУпАП.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2017 року позов задоволено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що в оскаржуваній постанові не відображено, на підставі чого посадова особа встановила наявність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні. Відповідач не надав доказів правомірності своїх дій та не спростував доводи позивача щодо відсутності достатніх доказів допущення ним порушень ПДР. Суду не було надано матеріали, що були або мали бути взяті до уваги відповідачем при прийнятті рішення в адміністративній справі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції оскаржило її до апеляційного суду вважаючи її незаконною та необґрунтованою. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що згідно з постановою серії АР №766027 від 09 грудня 2016 року винесеною посадовою особою відповідача ОСОБА_1 09 грудня 2016 року об 11:50 годині в м. Запоріжжі на пр. Соборний на проти будинку 36 в бік вул. Троїцької здійснив заїзд та зупинку на смугу маршрутних транспортних засобів позначеної дорожнім знаком 5.11 не обумовлену п. 17.2 ПДР, чим порушив п. 17.1 ПДР та не мав при собі поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1 «г», а також свідоцтво транспортного засобу про реєстрацію чим порушив п. 2.1 «б» (а.с.19).

Законність і обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Частиною 3 статі 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 17.1 ПДР України на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 Знак 5.8 «Дорога із смугою для руху маршрутних транспортних засобів» або 5.11 Знак 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

При цьому, пунктом 17.2 ПДР України встановлено, що водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.

Тобто, заїзд на смугу для маршрутних транспортних засобів дозволено під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини або для здійснення поворота праворуч з цієї смуги на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки. В інших випадках заїзд на смугу для маршрутних транспортних засобів заборонено.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Як вбачається з візуальної інформації з відеозапису під час оформлення адміністративного матеріалу відеокамера була розміщена на форменому одязі працівника національної поліції, що відповідає вимогам ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

Таким чином, відеофіксація правопорушення з нагрудної відеокамери працівником поліції є належним доказом.

У відповідності до положень статті 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Виходячи з вимог ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є в тому числі поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При відтворенні відеофіксації здійсненої відповідачем під час фіксування адміністративного правопорушення 09.12.2016 року відносно ОСОБА_1 (СД-диск наявний в матеріалах справи а.с.20) вбачається, що позивач надаючи пояснення щодо вчиненого правопорушення повідомив працівника поліції, що здійснив зупинку для вигрузки телевізора та компютера. Працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про те, що на полосу із дорожнім знаком 5.11 ПДР України заборонено заїзд для вигрузки речей, та це є порушенням п. 17.1 ПДР України, на що позивач повідомив що він це розуміє та просив обмежитись попередженням.

Тобто, з пояснень позивача, які у відповідності до положень статті 251 КУпАП є доказами по справі про адміністративне правопорушення вбачається, що останній 09.12.2016 року здійснив зупинку на смузі для маршрутних транспортних засобів для вигрузки телевізора та компютера, що є порушенням п. 17.1 ПДР України.

Частиною 1 статі 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 2.1 «б» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб.

Відповідно до п. 2.1 «ґ» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

При відтворенні відеофіксації здійсненої відповідачем під час фіксування адміністративного правопорушення 09.12.2016 року відносно ОСОБА_1 (СД-диск наявний в матеріалах справи а.с.20) вбачається, що позивач надаючи пояснення щодо вчиненого правопорушення повідомив працівника поліції, що реєстраційний документ на транспортний засіб залишився вдома, дія полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів закінчилася 23 вересня.

Тобто, з пояснень позивача, які у відповідності до положень статті 251 КУпАП є доказами по справі про адміністративне правопорушення вбачається, що останній 09.12.2016 року не мав при собі реєстраційного документу на транспортний засіб, що є порушенням п. 2.1 «б» ПДР України та не мав при собі діючого полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що є порушенням п. 2.1 «ґ» ПДР України та в свою чергу є складом правопорушення передбаченого частиною 1 статі 126 КУпАП.

Відповідно до положень статті 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Враховуючи положення статті 36 КУпАП на позивача було накладено стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що суду не було надано матеріали, що були або мали бути взяті до уваги відповідачем при прийнятті рішення в адміністративній справі, оскільки в матеріалах справи наявний СД-диск з відео фіксацією вчиненого правопорушення наданий відповідачем разом із запереченнями на позов (а.с.20). Зазначений диск був наявним в матеріалах справи на час розгляду справи судом першої інстанції.

Твердження позивача, як на підставу для скасування постанови АР №766027 від 09.12.2016 року про те, що відповідач позбавив позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами передбаченими ст. 267 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки при відтворенні відеофіксації здійсненої відповідачем під час фіксування адміністративного правопорушення 09.12.2016 року відносно ОСОБА_1 вбачається, що позивачу розяснено його права, при цьому будь-яких клопотань чи зауважень позивач не заявляв. Крім того, позивачу було розяснено розгляд якої справи здійснюється та за чиєю участю.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки позивача відносно того, що розгляд адміністративної справи необхідно здійснювати за місцезнаходженням органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення, оскільки працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року у відповідності до положень Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» № 596-УІІІ від 14.07.2015 року наділені правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Зазначений закон не визнаний неконституційним, а відтак, є обов'язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції зробив висновок щодо необхідності задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Керуючись: пунктом 3 частини 1 статті 198, статтями 205, 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2017 року у справі №334/8508/16-а(2-а/334/180/17) скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко