Справа № 509/3106/17
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

11 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 509/3106/17

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Кочко В.К.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Домусчі С.Д., Романішина В.Л.,

секретар Ханділян Г.В.,

за участю: представника позивача- Кириленко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа - Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з адміністративним позовом, в якому зазначала, що 06 червня 2017 року Сухолиманською сільською радою на XVII сесії VII скликання було прийнято Рішення № 392-VII «Про добровільне об'єднання територіальних громад», відповідно до якого було прийнято наступне: об'єднатися територіальним громадам сіл Балка, Лиманка та селища міського типу Таїрове Таїровської селищної ради Овідіопольського району з територіальною громадою села ОСОБА_3 Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району в Таїровську селищну об'єднану громаду з центром у селищі міського типу Таїрове Овідіопольського району та схвалити План організаційних заходів щодо добровільного об'єднання територіальних громад; доручити Таїровському селищному голові ОСОБА_4 звернутися до Одеської обласної державної адміністрації з пропозицією звернутися до Центральної виборчої комісії для прийняття нею рішення про призначення перших виборів депутатів Таїровської селищної ради та Таїровського селищного голови в установленому законом порядку; правонаступником активів і пасивів (зобов'язань) сільської та селищної рад, що об'єднуються, призначити Таїровську селищну об'єднану територіальну громаду, утворену внаслідок добровільного об'єднання.

Позивач уважав, що зазначене рішення є незаконним та підлягає негайному скасуванню, оскільки прийнято з порушенням норм діючого законодавства, а саме із порушенням процедури, передбаченої Законами України «Про місцеве самоврядування» та «Про добровільне об'єднання територіальних громад», тому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення № 392-VII Сухолиманської сільської ради XVII сесії VII скликання від 06.06.2017 року «Про добровільне об'єднання територіальних громад».

Представник відповідача в судовому засіданні суду першої інстанції позов визнав.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 серпня 2017 року визнано противоправним та скасовано рішення №392-VІІ Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 06 червня 2017 року "Про добровільне об'єднання територіальних громад".

Не погоджуючись з даною постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у звязку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Зокрема, апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує увагу на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуємого судового рішення:

- судом першої інстанції не забезпечено доступ до суду під час намагання апелянта вступити у справу у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору;

- судом першої інстанції не визначено, які права свободи та інтереси позивача порушено під час прийняття спірного рішення.

- матеріали справи не містять будь-яких процесуальних рішень щодо залучення у справу третіх осіб, зокрема Таїровську селищну раду.

В ході апеляційного провадження представник позивача подав заяву про відмову від позову.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Право позивача відмовитися від адміністративного позову повністю або частково встановлене частинами 1, 4 статті 112 КАС України.

Суд не приймає відмови від адміністративного позову, визнання адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом.

Згідно ст. 194 КАС України позивач може відмовитися від адміністративного позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного розгляду. У разі відмови від адміністративного позову або примирення сторін суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 112 і 113 цього Кодексу.

З огляду на встановлені обставини справи, заява позивача про відмову від позову в частині вимог не порушує права, свободи або інтереси інших осіб, а тому може бути прийнята судом.

При цьому відповідно до частини 2 статті 203 КАС України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

Отже, для вирішення питання щодо закриття провадження у справі, апеляційний суд зобовязаний надати правову оцінку оскаржуваному рішенню суду першої інстанції.

Вирішуючи спірне питання колегія суддів виходить із наступного.

Суд першої інстанції встановив, що 06 червня 2017 року Сухолиманською сільською радою на XVII сесії VII скликання було прийнято Рішення № 392- VII «Про добровільне об'єднання територіальних громад», відповідно до якого було прийнято наступне: об'єднатися територіальним громадам сіл Балка, Лиманка та селища міського типу Таїрове Таїровської селищної ради Овідіопольського району з територіальною громадою села ОСОБА_3 Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району в Таїровську селищну об'єднану громаду з центром у селищі міського типу Таїрове Овідіопольського району та схвалити План організаційних заходів щодо добровільного об'єднання територіальних громад; доручити Таїровському селищному голові ОСОБА_4 звернутися до Одеської обласної державної адміністрації з пропозицією звернутися до Центральної виборчої комісії для прийняття нею рішення про призначення перших виборів депутатів Таїровської селищної ради та Таїровського селищного голови в установленому законом порядку; правонаступником активів і пасивів (зобов'язань) сільської та селищної рад, що об'єднуються, призначити Таїровську селищну об'єднану територіальну громаду, утворену внаслідок добровільного об'єднання.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення є незаконним та підлягає негайному скасуванню, оскільки прийнято з порушенням норм діючого законодавства, а саме із порушенням процедури, передбаченої Законами України «Про місцеве самоврядування» та «Про добровільне об'єднання територіальних громад».

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Фактичним предметом спору у справі, що розглядається є правомірність рішення Сухолиманської сільської ради № 392-VII «Про добровільне об'єднання територіальних громад» від 06 червня 2017 року, відповідно до якого сільською радою було прийнято рішення про наступне: об'єднатися територіальним громадам сіл Балка, Лиманка та селища міського типу Таїрове Таїровської селищної ради Овідіопольського району з територіальною громадою села ОСОБА_3 Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району в Таїровську селищну об'єднану громаду з центром у селищі міського типу Таїрове Овідіопольського району та схвалити План організаційних заходів щодо добровільного об'єднання територіальних громад; доручити Таїровському селищному голові ОСОБА_4 звернутися до Одеської обласної державної адміністрації з пропозицією звернутися до Центральної виборчої комісії для прийняття нею рішення про призначення перших виборів депутатів Таїровської селищної ради та Таїровського селищного голови в установленому законом порядку; правонаступником активів і пасивів (зобов'язань) сільської та селищної рад, що об'єднуються, призначити Таїровську селищну об'єднану територіальну громаду, утворену внаслідок добровільного об'єднання.

Дослідивши зміст вищевказаного рішення суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що вказане рішення слід класифікувати як нормативно-правовий акт локальної дії.

Вказаний висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується на наступному.

Органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Конституційного ОСОБА_3 України, викладеними у рішеннях від 27 грудня 2001 року № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини).

Спірне рішення Сухолиманської сільської ради встановлює, змінює норми права, має локальний характер, та розраховане на широке коло осіб.

Натомість, немає підстав вважати, що зазначене вище рішення застосовуються неодноразово.

Із наведеного випливає, що спірне рішення відповідача має також частково ознаки правового акту індивідуальної дії, проте воно не містить конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи.

При цьому слід врахувати, що будь-який нормативно-правовий акт має межі своєї дії. Так, у часі він може бути обмежений періодом дії, коли має юридичну силу, у просторі - територією, на яку поширюється, за колом осіб - колом осіб, на яких поширюється, таку позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 17.02.2015 року, справа №21-8а15 , номер судового рішення в ЄДРСРУ 42946756.

Окрім того, спірне рішення застосовне відносно прав, свобод та інтересів не обмеженого кола осіб ( членів відповідних територіальних громад), які безумовно мають право приймати участь у судовому розгляді під час його оскарження.

Саме порядок розгляду справи, регламентований приписами статі 171 КАС України дозволяє дізнатись про такий спір у судовому порядку та залучитись до судового розгляду усім зацікавленим особам.

Натомість загальний порядок розгляду справи не дозволяє забезпечити право всіх заінтересованих осіб знати та прийняти участь у судовому розгляді справи, так як спірне рішення відповідача не адресовано до конкретних субєктів.

Зазначений критерій є визначальним при відповідній класифікації правового акту.

Урахувавши наведене вище, суд класифікує спірне рішення як нормативно-правовий акт локальної дії.

Суд першої інстанції, розглянувши справу у загальному порядку та скасувавши спірне рішення, порушив право заінтересованих осіб, що на переконання суду апеляційної інстанції є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Конституційний суд України в рішенні від 14.12.2011 року у справі № 19-рп/2011 зазначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Оцінюючи позовні вимоги, суд, з урахуванням вищенаведених правових висновків, вважає, що позивач обрав не вірний спосіб захисту, у звязку з чим у задоволенні такого адміністративного позову слід відмовити.

При цьому суд апеляційної інстанції , зважаючи на особливості спірного рішення, які стосуються процедури обєднання територіальних громад, не вбачає правової можливості розглянути справу по суті позовних вимог із залученням третіх осіб, з огляду на те, що спірне рішення їх не персоніфікує.

Згідно положень статті 203 КАС України наслідком розгляду зави про відмову від позову є рішення суду при визнання нечинним рішення або його скасування з відповідним закриттям провадження у справі.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції є незаконним, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, постанову суду першої інстанції слід скасувати , провадження у справі слід закрити у звязку із поданням позивачем заяви про відмову від позову.

Керуючись статями 157, 198, 200, 203, 205, 254 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 серпня 2017 року у справі № 509/3106/17 скасувати.

Постановити у справі ухвалу про закриття провадження у адміністративній справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення судового рішення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду 13 жовтня 2017 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: В.Л. Романішин