Справа № 826/28139/15
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Федорчук А.Б. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року Справа № 826/28139/15

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києва на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києва (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у поверненні безпідставно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 15100,00 грн.;

- зобов'язання відповідача повернути позивачу безпідставно сплачені кошти в розмірі 15100,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 жовтня 2016 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: визнано протиправною відмову УПФУ в Шевченківському районі м. Києва в поверненні позивачу безпідставно сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 15100,00 грн. та зобов'язано УПФУ в Шевченківському районі м. Києва сформувати та подати до ГУ ДКС у м. Києві подання про повернення позивачу збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 15100,00 грн.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апелянта, перевіривши у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 12.02.2015 р. між позивачем і ТОВ «Адапс ріелті груп» укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом КМНО Падалком Р.О. та зареєстровано в реєстрі за № 990.

На підставі вказаного договору позивач придбала у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 8703922.

Під час укладення договору купівлі-продажу квартири позивачем було сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 15100,00 грн. (1% вартості квартири), що підтверджується копією меморіального ордеру від 12.02.2015 р. № 34.

09.12.2015 р. позивач, вважаючи, що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування сплачений нею помилково, звернулася до УПФУ із заявою про повернення помилково сплачених коштів у розмірі 15100,00 грн.

За результатами розгляду зазначеної заяви листом від 18.12.2015 р. № 22594/03 відповідач повідомив позивача про неможливість повернення помилково сплачених коштів через відсутність інформації щодо права власності на нерухоме майно.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у поверненні їй помилково сплачених коштів, звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявності правових підстав для відмови позивачу у поверненні сплачених коштів, а також з того, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача сформувати та подати до ГУ ДКСУ у м. Києві подання про повернення позивачу збору на обов'язкове пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 15100,00 грн.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Бюджетним кодексом України (далі - БК України), Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 р. № 400/97-ВР (далі - Закон № 400/97-ВР), Порядком сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 р. № 1740 (далі - Порядок № 1740), Порядком казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.01.2013 р. № 43 (далі - Порядок № 43), Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Державного казначейства України від 10.12.2002 р. № 226 (далі - Порядок № 226), Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011 р. № 460/2011 (далі - Положення № 460/2011), постановою Кабінету міністрів України від 16.02.2011 р. № 106 «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету» (далі - Постанова № 106).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 1 Закону № 400/97-ВР звільняються від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування осіб, які вперше придбавають житло, зокрема, зазначають - платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи, організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ і організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законом та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Згідно з п. 8 ст. 2, п. 10 ст. 4 № 400/97-ВР об'єктом оподаткування для платників збору визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

На обов'язкове державне пенсійне страхування для підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності та фізичних осіб, які придбавають нерухоме майно встановлюються ставки збору на рівні 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Пунктами 15-1, 15-3 Порядку № 1740 визначено, що обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1% від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ і організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законом та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Частиною 2 статті 45 БК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Відповідно до Порядку № 43 органи Державного казначейства України у процесі казначейського обслуговування державного бюджету за доходами та іншими надходженнями формують розрахункові документи і здійснюють повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету та здійснюють безспірне списання коштів державного бюджету на підставі виконавчого документа у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У п. 5 Порядку № 226 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Згідно з пп. 7 п. 4 Положення № 460/2011 казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

У додатку до Постанови № 106 передбачено, що контроль за справлянням (стягненням) до бюджету надходжень, що обліковуються за кодом доходів бюджету 24140500 «Збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна» покладено на Пенсійний фонд України.

Системний аналіз наведених правових норм надає підстави стверджувати, що для громадян, які придбавають житло вперше, законодавством регламентовано пільгу у вигляді звільнення від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

При цьому, законодавством України не визначено механізму перевірки відомостей про те, чи вперше особа придбала нерухомість, не існує єдиної бази, за допомогою якої можна визначити первинне придбання нерухомого майна особою, а також не існує органу, компетентного видавати довідки на підтвердження таких даних.

Разом з тим, зазначені обставини не можуть бути правовою підставою для позбавлення особи її прав на повернення помилково або надміру сплачених нею коштів, що були зараховані до бюджету, та покладення на неї додаткового тягаря зі сплати збору на обов'язкове пенсійне страхування при придбанні житла вперше за наявності вищезазначеної законодавчо регламентованої пільги.

Аналогічний правовий підхід застосовано Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 23 серпня 2017 року по справі № 813/904/17.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем було надано суду всі належні та необхідні докази, які підтверджують сплату нею збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при придбанні житла, та відповідний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, і відповідачем не спростовано її доводів щодо первинного придбання нею житла та не надано суду жодних належних і допустимих у розумінні ст. 70 КАС України доказів, які б підтверджували відсутність у позивача права на пільгу у вигляді звільнення від сплати вказаного збору у зв'язку з придбанням житла вперше.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що частиною 2 статті 71 КАС України обов'язок доказування в адміністративному судочинстві покладено на відповідача, тобто в даному випадку - ГУ ПФУ в м. Києва.

З огляду на це, доводи апелянта про те, що він не має документів, підтверджуючих, що позивачем здійснено первинне придбання житла, є необґрунтованими.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач, відмовляючи позивачу в поверненні безпідставно сплачених нею коштів, діяв у порушення законодавчих приписів, зокрема Закону № 400/97-ВР та Порядку № 1740, а отже, така відмова є протиправною.

Крім того, з наведених вище правових норм також вбачається, що законодавством регламентовано чіткий і послідовний порядок повернення особі безпідставно або надмірно сплачених коштів, що зараховані до бюджету, який передбачає складання та направлення органом, що контролює справляння відповідних надходжень бюджету, тобто в даному випадку, згідно з Постановою № 106, відповідачем у цій справі, подання до органів Казначейства про повернення особі безпідставно або надміру сплачених коштів.

З огляду на це та враховуючи норми ч. 2 ст. 11 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано та правомірно вийшов за межі позовних вимог та зобов'язав сформувати і подати до ГУ ДКС у м. Києві відповідне подання, задовольнивши позов в цій частині саме у такий спосіб та відмовивши в решті вимог.

Доводи апелянта про те, що нотаріус повинен був попередити позивача про відсутність в неї обов'язку зі сплати збору на обов'язкове пенсійне страхування, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки це не позбавляє позивача права на повернення безпідставно сплачених коштів у розмірі 15100,00 грн.

Посилання апелянта на те, що відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не можуть бути доказом первинного придбання позивачем житла, оскільки такий реєстр функціонує лише з 2013 року, не можуть бути підставою для невизнання права позивача, за захистом якого вона звернулася до суду з даним позовом, з підстав, зазначених вище.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України, не довів перед судом правомірності своїх дій та не переконав суд у своїй правоті.

Враховуючи вищевикладене та перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, відповідно до ст. 195 КАС України, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин було повно встановлено обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права та ухвалено рішення, згідно з вимогами ст. 159 КАС України.

Згідно зі ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києва підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 жовтня 2016 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києва - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 жовтня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Повний текст рішення, у відповідності до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 11 жовтня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.