Справа № 755/5076/17
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 755/5076/17 Головуючий у 1-й інстанції: Астахова О.О., Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
У Х В А Л А

Іменем України

11 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали апеляційної скарги Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 20 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - Відповідач, Лівобережне об'єднане УПФУ в місті Києві) у якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 та зобов'язати відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, зарахувавши у пільговий трудовий стаж роботу у ВАТ «Радикал», а саме: за період з 21.07.1988 року по 01.09.1988 року на посаді електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання цехів №1, 3, 18; з 01.09.1988 року по 01.03.1990 року на посаді майстра по ремонту і обслуговуванню обладнання технічних цехів №3, 16; з 01.03.1990 року по 21.10.1996 року на посаді майстра по ремонту і обслуговуванню обладнання технічних цехів № 1, 3.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 липня 2017 року зазначений адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Главою 6 КАС України встановлено особливості провадження в окремих категоріях адміністративних справ. Зокрема, ч.1 ст.183-2 КАС України, яка є імперативною нормою, встановлюється перелік адміністративних справ щодо яких обов'язково застосовується скорочене провадження. Проте, ч.2 цієї статті передбачається можливість розгляду в скороченому провадженні за умови, що вимоги не стосуються прав, свобод, інтересів та обов'язків третіх осіб. Тобто, лише у випадку залучення до участі у справі третіх осіб адміністративна справа не може бути розглянута в скороченому провадженні.

Крім того, зазначені у ч.1 ст.183-2 КАС України адміністративні справи щодо яких застосовується скорочене провадження, можуть бути розглянуті не у скороченому провадженні у випадку, передбаченому ч.4 ст.183-2 цього Кодексу з обов'язковим постановленням відповідної ухвали.

При відкритті провадження в адміністративних справах за позовними вимогами, зазначеними у ч.1 ст.183-2 КАС України, суди першої інстанції мають зазначати, що саме скорочене провадження відкривається в адміністративній справі, а постанови суду першої інстанції за результатом розгляду таких справ мають містити виключно відомості, зазначені у частині 6 цієї статті.

Тому порушення судом першої інстанції особливості провадження справи, а саме розгляд її не у скороченому провадженні, не є перешкодою для апеляційного її розгляду в порядку письмового провадження, в зв'язку з чим і оскарження постанови суду першої інстанції здійснюється в порядку, передбаченому частинами 8-10 ст.183-2 КАС України.

Крім того, порушення судом першої інстанції норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 працював у ВАТ «Радикал», в період з 21.07.1988 по 01.09.1988 на посаді електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання цехів №1, 3, 18; з 01.09.1988 по 01.03.1990 на посаді майстра по ремонту і обслуговуванню обладнання технічних цехів №3, 16; з 01.03.1990 по 21.10.1996 на посаді майстра по ремонту і обслуговуванню обладнання технічних цехів № 1, 3. Позивач працював на зазначених посадах повний робочий день згідно із технологічним регламентом діючого виробництва.

15.08.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Лівобережного об'єднаного УПФУ в місті Києві із заявою про призначення йому пільгової пенсії відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Між тим, листом (рішенням) № 1094/15 від 06.02.2017 Лівобережним об'єднаним УПФУ в місті Києві відмовлено ОСОБА_2 в призначенні пільгової пенсії (а.с.19-20).

Так, у вищезазначеному листі відповідачем зазначено, що підстави для зарахування до пільгового стажу за Списком № 1 періоду роботи позивача у ВАТ «Радикал» відсутні, оскільки пільгова довідка № 1961 від 22.12.2015 року не відповідає вимогам постанови Кабінету міністрів України від 05.07.2006 року №920.

Не погоджуючись із зазначеною відмовою позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки він досяг відповідного віку і має спеціальний трудовий стаж, який визначений законом.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_1, останній працював в цеху № 12 у ВАТ «Радикал» (бувша назва - Завод хімікатів) в період часу:

- з 21.07.1988 р. по 01.09.1988 р. на посаді електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання цехів №1, 3, 18;

- з 01.09.1988 р. по 01.03.1990 р. на посаді майстра по ремонту і обслуговуванню обладнання технічних цехів №3, 16;

- з 01.03.1990 р. по 21.10.1996 р. на посаді майстра по ремонту і обслуговуванню обладнання технічних цехів № 1, 3.

Як вбачається з копії довідки про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній виданої ВАТ «Радикал» № 1961 від 22.12.2015 року (далі по тексту - довідка № 1961), ОСОБА_2 працював у ВАТ «Радикал» повний робочий день в період часу з 21.07.1988 р. по 01.09.1988 р. на посаді електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання цехів №1, 3, 182 (виробництво хлору, каустичної соди, метиленхлоридів, поліуретану), з 01.09.1988 р. по 01.03.1990 р. на посаді майстра по ремонту і обслуговуванню обладнання технічних цехів №3, 16 (виробництво хлору, гербіцидів), з 01.03.1990 р. по 21.10.1996 р. на посаді майстра по ремонту і обслуговуванню обладнання технічних цехів № 1, 3 (виробництво хлору, каустичної соди, метиленхлоридів). На всіх посадах працював повний робочий день згідно з технологічним регламентом діючого виробництва.

Також, у вказаній довідці зазначено, що дані професії, посади входять до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, розділ 8 «Хімічне виробництво» підрозділ 1 пункт 1 на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 162. Пільговий стаж за займаними посадами становить 8 років 3 місяці від 11.03.1994 року (а.с.18).

Факт роботи позивача на Заводі Хімікатов (згодом ВАТ «Радикал») починаючи з 1988 року підтверджується копіями наказів та особовою карткою позивача (4819), які містяться в справі та досліджені колегією суддів апеляційної інстанції в повному обсязі (а.с.40-47).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини першої ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, в зв'язку з чим, позовні вимоги в частині нарахування підвищення до пенсії в подальшому задоволенню не підлягають, тому, як захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

В силу вимог п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі по тексту - Закон 1788-ХІІ) (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону.

Правовими положеннями ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах:

а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством;

б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Пункт 8 Наказу Міністерства праці та соціальної політики «Про затвердження Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» від 18.11.2005 року № 383, передбачає, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», застосовуються Список № 1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, і Список № 2 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.56 № 1173.

Враховуючи те, що п. 1 постанови Верховної Ради України «Про порядок введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 06 грудня 1991 року № 1931 зазначений закон в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій, був введений в дію з 1992 року та те, що позивач має стаж роботи на посаді електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання цехів з 21.07.1988 року по 01.09.1988 року та на посаді майстра по ремонту і обслуговуванню обладнання технічних цехів з 01.09.1988 р. по 01.03.1990 р. по 21.10.1996 р., правила отримання позивачем пенсії за віком на пільгових умовах визначається згідно із списками, що затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, з 09.06.1992 року - Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10, а з 11.03.1994 року Постановою КМ України від 11.03.1994 року №162.

Пункт б) ст. 9 Закону СРСР «Про державні пенсії» встановлював, що чоловіки робітники і службовці на інших роботах з важкими умовами праці - за списком виробництв, професій і посад, який затверджений Радою Міністрів СРСР, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менш 25 років.

Пункт д) ст. 9 Закону СРСР «Про державні пенсії» закріплював, що робітники і службовці передбачені в пунктах «а» і «б» цієї статті, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, якщо не менше половини стажу (12 років 6 місяців для списку № 2), необхідного для призначення ним цієї пенсії, припадає на відповідні роботи, що дають право на пенсію на пільгових умовах.

Згідно із ст. 62 Закону 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.38 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який затверджений Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 вказано, що при прийнятті документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження та має право вимагати від підприємств, установ, організацій, фізичних осіб дооформлення у трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і поданих додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Пунктом 7 постанови № 22-1 Правління Пенсійного фонду України від 25.11.05 року «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначений вичерпний перелік документів, які подаються для оформлення пенсії.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивач надав до пенсійного органу заяву і всі можливі документи, перелік яких встановлений у вищезазначеній постанові.

Відповідно до п. 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах.

Тобто, вимога пенсійного органу надати уточнюючу довідку про підтвердження наявного трудового стажу позивача для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є правомірною лише у тому випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах останнього.

В даному випадку, в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які підтверджують спеціальний трудовий стаж ОСОБА_2 на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, які передбачені за Списком № 1, а тому твердження відповідача про невідповідність довідки ВАТ «Радикал» № 1961 від 22.12.2015 вимогам постанови Кабінету міністрів України від 05.07.2006 року № 920 є необґрунтованими та безпідставними.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що пенсійним органом протиправно відмовлено ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки зазначене не відповідає правовим положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Щодо тверджень апелянта про проведення атестації робочих місць та не зарахування позивачу пільгового стажу після 1992 року, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 (далі по тексту - Постанова №442) та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі по тексту - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41 (далі по тексту - Методичні рекомендації).

Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку, а відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18 листопада 2005 року № 383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за № 1451/11731), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

У пункті 4.2 зазначеного Порядку застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінюватись докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Отже, за результатами вперше проведеної атестації до 21.08.1997 року, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві, передбачений Списками №1 і 2.

В даному випадку, згідно наказу ВАТ «Радикал» № 502 від 24.10.1994 на підприємстві була проведена атестація робочих місць (а.с.42-44).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2014 року у справі № 21-307а14.

Таким чином, позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 15.08.2016 (момент звернення).

Аналіз наведених правових положень та обставин справи дає підстави для висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 починаючи з 15.08.2016 року.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне відступити від правової позиції, викладеної у висновках постанови Верховного Суду України від 17.11.2015 (справа 2-а/679/187/2014), оскільки в справі, що розглядається містяться документи, які підтверджують результати атестації робочих місць за умовами праці, підприємства де працював позивач.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України, зокрема, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві - залишити без задоволення, а постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 20 липня 2017 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Карпушова О.В.

Епель О.В.