Справа № 754/3905/17
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17 жовтня 2017 року 15:30 год. №754/3905/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А., розглянув-ши у письмовому провадженні справу за позовом громадянки Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Київській області (далі - УДМС України в Київській області) про визнання протиправним і скасування рішення №140 від 23.05.2016, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_4 в інтересах позивача - грома-дянки Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 - звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним і скасувати рішення УДМС України в Київській області №140 від 23.05.2016 про скасування дозволу на імміграцію в Україну та зобов'язати УДМС України в Київській області повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення №140 від 23.05.2016.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення, яке прийнято згідно з п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію" (інші випадки, передбачені законами України), не містить обґрунтованого посилання на інші закони України, які визначають підстави для ска-сування дозволу на імміграцію.

Відповідач подав письмові заперечення проти позову, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що дозвіл на імміграцію був наданий позивачу без дотримання вимог законодавства, встановлених Законом України "Про імміграцію", тому згідно з п. 6 ст. 12 цього Закону дозвіл було правомірно скасовано.

Під час розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги з наведених у позовній заяві підстав, просив їх задовольнити.

Відповідач явку свого представника до судового засідання не забезпечив, у письмових запереченнях просив суд розглядати справи без участі представника.

Згідно з ч. 6 ст. 128 КАС суд продовжив розгляд справи у письмовому провадженні.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідачем здійснено додаткову перевірку матеріалів справи №59995 про надання дозволу на імміграцію в Україну та документування посвідкою на постійне проживання в Україні громадянці В'єтнаму ОСОБА_1, відносно якої надійшов запит з Деснянського РВ ГУ ДМС України в м. Києві від 26.09.2015 №4/6019 у зв'язку зі зверненням заявниці щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні. За результатами перевірки головним спеціалістом УДМС України в Київській області Мочульською І.В. складено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці В'єтнаму ОСОБА_1, затвердже-ний заступником начальника УДМС України в Київській області Пустовітом О.О. 23.05.2016, копія якого наявна у справі (а.с. 17).

Рішенням УДМС України в Київській області від 23.05.2016 №140 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, копія якого наявна у справі (а.с. 18), позивачу, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці Соціалістичної Республіки В'єтнам, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України "Імміграцію" скасовано дозвіл на імміграцію в України, виданий 25.09.2007.

Спірні правовідносини виникли у сфері імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства і стосуються правомірності рішення про скасування дозволу на імміграцію.

Згідно із ст. 12 Закону України від 07.06.2001 №2491-III "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Як зазначено в тексті оскаржуваного рішення, його прийнято на підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 цього Закону, тобто дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність. Водночас у висновку від 23.05.2016 та у запереченнях відповідача на позов зроблено посилання на п. 6 ч. 1 ст. 12 цього Закону, як на підставу скасування дозволу на імміграцію в України, тобто в інших випадках, передбачених законами України.

Суд оцінить відповідність оскаржуваного рішення обом зазначеним підставам.

Відповідач зазначає у своїх запереченнях про те, що у 2007р. позивач звернулася до Васильківського РВ ГУ МВС України в Київській області з клопотанням про отримання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", як особа, яка є матір'ю іммігрантки, оскільки її дитина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка м. Кривий Ріг, має право набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про громадянство України". На підставі вказаного клопотання Відділом ГІРФО ГУ МВС України в Київській області 25.09.2007 було прийнято рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію".

У справі наявна копія рішення Відділу ГІРФО ГУ МВС України в Київській області від 25.09.2007 №17/-5174 (а.с. 8) про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну, а також разом з нею дозвіл на імміграцію отримали її неповнолітні діти: дочка - ОСОБА_2, 1992 р.н., дочка - ОСОБА_3, 2003р.н.

Посилаючись на п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" (у редакції, чинній на час отримання позивачем дозволу на імміграцію у 2007р.), згідно з яким квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів, зокрема: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти; відповідач стверджує, що позивач не могла отримати дозвіл на імміграцію як матір іммігранта, оскільки на той час малолітня ОСОБА_2 не мала дозволу на імміграцію, а також не було підтверджено її належність до громадянства України.

Крім цього, відповідач посилається на не подання документа про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції родичів та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні (п. 6 ч. 7 ст. 9 Закону України "Про імміграцію").

Оцінюючи надані відповідачем заперечення, суд вважає, що вони не підтверджують наявність визначених у п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію" обставин, а саме фактів свідомого подання позивачем у 2007р. до Васильківського РВ ГУ МВС України в Київській області та/або ГІРФО ГУ МВС України в Київській області неправдивих відомос-тей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність. Зазначені відповідачем обставини були відомі співробітникам Васильківського РВ ГУ МВС України в Київській області та/або ГІРФО ГУ МВС України в Київській області і могли бути ними перевірені. Щодо не подання іммігрантом документу про відсутність заперечень проти імміграції роди-чів та гарантування їм фінансового забезпечення на необхідному рівні, то дана обставина не підпадає під регулювання п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію", оскільки не сто-сується подання заявником неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Також, погоджуючись із доводами представника позивача, суд зазначає, що запере-чення відповідача не містять обов'язкових у випадку п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію" посилання на інший закон України, які визначає підставу для скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну.

Отже, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржу-ваного рішення, а зазначені в оскаржуваному рішенні підстави його прийняття не знайшли свого підтвердження належними доказами у ході розгляду справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення та невідповідність його вимогам п.п. 1, 6 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію".

Крім цього, суд вважає оскаржуване рішення формальним і не пропорційним, що вбачається з наступного.

Стаття 12 Закону України "Про імміграцію" передбачає можливість скасування дозво-лу на імміграцію у визначених випадках, а не обов'язок скасування.

Така конструкція норми ст. 12 цього Закону дозволяє суб'єкту прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію об'єктивно оцінити обставини, що є підставою для можли-вого скасування дозволу, а також обставини, які настали після отримання особою дозволу на імміграцію, та прийняти пропорційне рішення з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

У справі, яка розглядається, відповідач, на переконання суду, прийняв оскаржуване рішення формально і без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тобто не пропорційно.

Так, позивач досить тривалий час проживає в Україні; позивач придбала квартиру, в якій проживає з родиною, що підтверджується наявними у справі копіями договору купівлі-продажу квартири від 03.02.2010, реєстровий №518; витягу з Державного реєстру правочинів від 03.02.2010 №8213083; довідки про реєстрацію місця проживання особи від 26.05.2017 №30/8508; дочка позивача - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, є громадянкою України (пас-порт НОМЕР_1, виданий Згурівським РВ ГУ МВС України в Київській області 29.10.2008) і постійно проживає в Україні, тому скасування дозволу може призвести до погіршення уста-леного способу життя позивача та розірвання її родинних зв'язків. Однак, як вбачається зі змісту висновку і заперечень відповідача, останній жодним чином зазначених обставин не дослідив, хоча вони мають суттєве значення, натомість послався на формальні порушення процедури отримання дозволу на імміграцію в Україну.

Враховуючи встановлені обставини і наведені мотиви, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Щодо строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, то, як зазначено у позовній заяві, позивач про прийняття оскаржуваного рішення дізналася у листопаді 2016р., а ознайомилася у грудні 2016р. Дані обставини не заперечувалися відповідачем. Таким чином, позивач могла дізнатися про порушення її прав та інтересів з грудня 2016р., а тому шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом не пропущено.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально під-тверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з копією квитанції №TS213509 від 23.03.2017 позивачем сплачено судовий збір у сумі 640 грн. Відтак, з огляду на задоволення позову у справі, суд дійшов висновку про присудження на користь позивача сплаченого нею судового збору у сумі 640 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 69-71, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167 КАС, суд

п о с т а н о в и в:

1. Задовольнити адміністративний позов громадянки Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1.

2. Визнати протиправним і скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області №140 від 23.05.2016 про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

3. Зобов'язати Управління Державної міграційної служби України в Київській області повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення №140 від 23.05.2016.

4. Присудити на користь громадянки громадянки Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_1 судовий збір у сумі 640 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Київській області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 185-187 КАС. Апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії її повного тексту.

Суддя Д.А. Костенко