Справа № 591/2840/17
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 жовтня 2017 р.Справа № 591/2840/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання ОСОБА_1 у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 20.06.2017р. по справі № 591/2840/17

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 20.06.2017р. по справі № 591/2840/17 відмовлено у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідача - Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради щодо виплати до 05.05.2017 р. замість 9184,00 грн. в розмірі 2700,00 грн.; стягнення з відповідача недоплаченої грошової допомоги до 05.05.2017 року в розмірі 6484,00 грн.

На постанову Зарічного районного суду м. Суми від 20.06.2017р. позивач подав апеляційну скаргу.

Разом з апеляційної скаргою позивачем заявлено клопотання в порядку п. 5 ст. 9 КАС України про зупинення розгляду справи та звернення до Верховного Суду України

В обґрунтування заявленого клопотання позивач, цитує ст. 129-1 Конституції України. Вказує, що за нормами ЦПК і КАС України суд в першу чергу застосовує нормативно-правовий акт який має вищу юридичну силу і насамперед суд застосовує: Практику Європейського суду з прав людини (норма ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод", Конституцію України.

Станом на 21.02.2017 року, на його думку, не виконані судові рішення Верховного Суду України по справам: № 21-33а13 від 14.03.2013 року, № 21-6508а15 від 10.02.2016 року, які стосуються щорічної грошової допомоги ветеранам війни до 5 травня.

Зазначає, що відмовляючи в задоволенні його скарги відповідач посилається на підзаконний акт - постанову Кабінету Міністрів України № 223 від 05.04.2017 року (яка є аналогічна постановам № 211 від 18.03.2009 року і № 102 від 16.04.2014 року), яка прийнята на підставі Закону N 79-VІІІ від 28.12.2014 року. У зв'язку з застосуванням відповідачем Закону № 79-VIII від 28.12.2014 року (при здійснені нарахування та виплати ветеранам війни грошової допомоги до 5 травня 2016 року) на думку заявника, не відповідає вимогам ст.22 Конституції України, тому, що звужує обсяг його існуючих прав, це по-перше. По-друге, з прийняттям Верховною Радою України Закону № 79-VІІІ від 28.12.2014 року та постанови Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 року, які застосував відповідач, порушені вимоги ст.ст. 1, 2 базового Закону № 3551-XII, не відповідає вимогам ст. 22 Конституції України. Посилається на положення ст. Закону № 3551, пілотне рішення ОСОБА_4 проти України.

У зв'язку з викладеним, та враховуючи, що п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України при здійснення правосуддя" передбачено, що у разі невизначеності в питанні про те, чи відповідає Конституції України застосований закон або закон, який підлягає застосуванню в конкретній справі, суд за клопотанням учасників процесу або за власною ініціативою зупиняє розгляд справи і звертається з мотивованою ухвалою (постановою) до Верховного Суду України, який відповідно до ст. 150 Конституції може порушувати перед Конституційним Судом України питання про відповідність Конституції законів та інших нормативно-правових актів. Таке рішення може прийняти суд першої, касаційної чи наглядової інстанції в будь-якій стадії розгляду справи.

Вважає, що із змісту його клопотання та пояснення, з метою досягнення однозначної визначеності у питанні про те, чи відповідають в контексті його доводів окремі вищезгадані положення законів які були застосовані судом Закону України наведеним в клопотанні положенням Конституції України та, відповідно, з метою з'ясування питання щодо їх конституційності, забезпечення застосування при вирішенні спору норм Закону, які відповідають Конституції України, а також з метою забезпечення дотримання його конституційних прав і свобод, просить суд звернутися до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності окремих положень законів України які були застосовані судом та їх відповідності нормам Конституції України.

На думку заявника у суду виникає потреба у тлумаченні норм:

- ст. 129-1 Конституції України - щодо здійснення судом контролю за виконанням судового рішення по справі № 21-6508а15 від 10.02.2016 року;

- ст.124 Конституції України - щодо заборони привласнювати функції суду та делегування функцій суду (ця функція покладена на Конституційний Суд України) чи мав право суд делегувати свої функції Верховної Раді Україні, Кабінету Міністрів України, або відповідачу;

- ст.22 Конституції України - чи можливо при прийнятті Верховною Радою України (Закону №79-VIIІ від 28.12.2014 року), Кабінетом Міністрів України (постанови № 141 від 02.03.2016 року) нових законів або внесенні змін до чинних законів чи допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Особи, які приймають участь у справі про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши клопотання, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що клопотання позивача задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтями 82, 84 Закону України від 16.10.1996 року № 422/96-ВР "Про Конституційний Суд України" визначено, що підставами для порушення питання про відкриття провадження у справі щодо відповідності норм чинного законодавства принципам і нормам Конституції України стосовно прав та свобод людини і громадянина є: 1) наявність спірних питань щодо конституційності прийнятих і оприлюднених у встановленому порядку законів, інших правових актів; 2) виникнення спірних питань щодо конституційності правових актів, виявлених у процесі загального судочинства; 3) виникнення спірних питань щодо конституційності правових актів, виявлених органами виконавчої влади у процесі їх застосування та Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини у процесі його діяльності (ст. 82).

Предметом конституційного провадження у справах щодо конституційності норм законів, якими суперечливо регулюється порядок реалізації конституційних прав та свобод людини і громадянина, є вирішення спірних питань щодо конституційності норм двох чи більше законів або актів міжнародного права, визнаних обов'язковими на території України, що встановлюють різний порядок реалізації одних і тих самих конституційних прав та свобод, чим суттєво обмежуються можливості їх використання (ст. 84).

Статтею 156 КАС України визначено підстави та строки для обов'язкового зупинення провадження у справі та для випадків, коли суд має право зупинити провадження у справі, строки зупинення провадження та порядок поновлення зупиненого провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 156 КАС України, суд має право зупинити провадження у справі в разі наявності причин за обґрунтованим клопотанням сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - до терміну, встановленого судом.

За приписами ч. 5. ст. 9 КАС України, у разі виникнення в суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

Наведена норма не є імперативною і покладає на суд обов'язок звернутися до Верховного Суду України для вирішення вищевказаного питання лише в разі виникнення сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону Конституції України.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" передбачено, що у разі невизначеності в питанні про те, чи відповідає Конституції України застосований закон або закон, який підлягає застосуванню в конкретній справі, суд за клопотанням учасників процесу або за власною ініціативою зупиняє розгляд справи і звертається з мотивованою ухвалою (постановою) до Верховного Суду України, який відповідно до ст. 150 Конституції України може порушувати перед Конституційним Судом України питання про відповідність Конституції України законів та інших нормативно-правових актів. Таке рішення може прийняти суд першої, касаційної чи наглядової інстанції на будь-якій стадії розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що суттю звернення позивача до суду є незгода з розміром, отриманої ним у 2017 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня (ст. 13 № 3551-XII), розмір якої встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 223 від 05.04.2017 року.

Як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 03.10.1997 року у справі № 18/183-97, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.

Враховуючи, що Закон України від 28.12.2014 року N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" прийнятий пізніше Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", то у даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 року N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин".

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України прийнято постанову від 05.04.2017 року № 223 "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Питання щодо наявності/відсутності у Кабінету Міністрів України права визначати розміри соціальних виплат було предметом розгляду Конституційного Суду України. Так, в Рішенні Конституційного Суду України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Також, Конституційним Судом України встановлено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції ‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Частиною 2 ст. 8 КАС України установлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Колегія суддів зауважує, що Європейський Суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежать від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 року.

Приходячи до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача, колегія суддів зазначає, що позивачем своє клопотання обґрунтовує наявністю судових рішень Верховного Суду України, Європейського Суду з прав людини, які встановлюють правові позиції з приводу інших правовідносин, що виникли між сторонами у даних справах.

В клопотанні позивач не обґрунтовує, - у чому саме полягає його сумнів щодо відповідності Закону України від 28.12.2014 року N79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" Конституції України. Крім того, в клопотанні не наведено підстав, які б спростували правові висновки, викладені Конституційним Судом України в рішенні від 25.01.2012 року № 3-рп/2012, та в вищезазначених рішеннях Європейського Суду з прав людини.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги положення діючого законодавства, виходячи зі змісту фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального, права колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотань позивача.

Керуючись ст.ст. 9, 41 ч. 1, 156, 160, 167, 205, 206, 211 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї може бути включено до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Подобайло З.Г. Григоров А.М.

Повний текст ухвали виготовлено 13.10.2017 року.