Справа № 825/862/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/862/17 Головуючий у 1-й інстанції: Житняк Л.О.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач-1), Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві (далі - відповідач-2) про:

- визнання протиправними дій (бездіяльності) Міністерства юстиції України щодо розгляду скарг позивача про порушення законодавства України;

- зобов'язання Міністерства юстиції України ретельно розглянути скаргу позивача на засіданні Комісії з розгляду скарг, відповідно до законодавства України, та повідомити позивача про час та місце розгляду її скарги;

- стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 16 000,00 грн.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду - скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 29.07.2016 р. позивач звернулася до Міністерства юстиції України зі скаргою з відповідними додатками, щодо порушення державним реєстратором відділу державної реєстрації Чернігівської районної державної адміністрації Кириченко Д.В. Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» при внесенні змін до відомостей про юридичну особу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в якій просила скасувати реєстраційну дію від 08.07.2016 р.

У зазначеній скарзі, окрім іншого, позивач повідомила, що вона бажає бути присутньою при розгляді її скарги та зазначила номери телефонів, за якими просила повідомити її про час такого розгляду.

Вказана скарга була зареєстрована відповідачем-1 03.08.2016 р. за № Б-19887.

За результатами розгляду скарги позивача від 29.07.2016 р. Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації прийшла до висновку про відмову у її задоволенні у зв'язку з відсутністю обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги, про що було складено висновок від 30.08.2016 р.

На підставі зазначеного висновку Комісії відповідачем було прийнято наказ від 08.09.2016 р. № 1063/7 про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_2, який листом від 12.09.2016 р. № Б-19887/19К надіслано позивачу.

22.12.2016 р. позивач звернулася на урядову «гарячу лінію» - 1545 зі скаргою на дії Міністерства юстиції України при розгляді її скарги від 29.07.2016 р.

Листом від 20.01.2017 р. № 2249/Б-32594/19 Міністерство юстиції України повідомило позивача про розгляд її звернення від 22.12.2016 р., яке надійшло на урядову «гарячу лінію», а також про результати розгляду її скарги від 29.07.2016 р. та роз'яснено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності Міністерства юстиції України та його територіальних органів.

23.01.2017 р. позивач повторно звернулася на урядову «гарячу лінію» -1545 зі скаргою, в якій повідомила, що 22.12.2016 р. вона зверталась на урядову «гарячу лінію» - 1545 зі скаргою на Міністерство юстиції України щодо порушення її прав при розгляді скарги від 29.07.2016 р.

Листом від 07.02.2017 р. № 4373/Б-1665/19 Міністерство юстиції України повідомило позивача про розгляд її електронного звернення від 23.01.2017 р., про результати розгляду її скарги від 29.07.2016 р., зазначило про надіслання їй листа від 20.01.2017 р. № 2249/Б-3259/19 за результатами розгляду попередньої скарги від 22.12.2016 р.

Позивач, вважаючи протиправними дії Мін'юсту щодо розгляду її скарг, звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що скарга позивача від 29.07.2016 р. не відповідає формальним вимогам, регламентованим законодавством, а тому Міністерством юстиції України було обґрунтовано відмовлено в її задоволенні, без здійснення розгляду по суті та без запрошення позивача на засідання щодо розгляду її скарги.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 р. № 755-IV у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 755-IV), «Про звернення громадян» від 02.10.1996 р. № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР), Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою КМУ від 25.12.2015 р. № 1128 (далі - Порядок № 1128).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст.ст. 1, 5, 7, 8, 16 Закону № 393/96-ВР передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв'язку через визначені контактні центри, телефонні «гарячі лінії» та записується (реєструється) посадовою особою.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв'язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

У ст.ст. 18, 19 Закону № 393/96-ВР визначено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Відповідно до ст. 16 Закону № 393/96-ВР особливості розгляду скарг громадян на реєстраційні дії, відмову в державній реєстрації, бездіяльність державного реєстратора визначаються Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Статтею 34 Закону № 755-IV регламентовано, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на проведені державним реєстратором реєстраційні дії (крім випадків, якщо такі реєстраційні дії проведено на підставі рішення суду); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 30 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України протягом 15 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

У разі якщо розгляд та вирішення скарги потребують перевірки діяльності державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, а також залучення скаржника чи інших осіб, Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть встановити інші строки розгляду та вирішення скарги, повідомивши про це скаржника. При цьому загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів.

Днем подання скарги вважається день її фактичного отримання Міністерством юстиції України чи його територіальним органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв'язку від скаржника поштового відправлення із скаргою, зазначена відділенням поштового зв'язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити: 1) повне найменування (ім'я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім'я) представника скаржника, якщо скарга подається представником; 2) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, порушені на думку скаржника; 3) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 4) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складення скарги.

Якщо скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації подається представником скаржника, до такої скарги додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження, або його копія, засвідчена в установленому порядку.

За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: 1) відмову в задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги.

За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть прийняти мотивоване рішення, в якому передбачити шляхи для задоволення скарги.

Рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, надсилається скаржнику протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо: 1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п'ятою цієї статті; 2) на момент прийняття рішення про задоволення скарги шляхом скасування реєстраційної дії щодо державної реєстрації новоствореної юридичної особи, іншої організації, державної реєстрації фізичної особи підприємцем, припинення юридичної особи, іншої організації, припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця або шляхом проведення реєстраційної дії в Єдиному державному реєстрі проведено наступну реєстраційну дію щодо відповідної особи; 3) у разі наявності інформації про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з такого самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін; 4) у разі наявності інформації про судове провадження у зв'язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави; 5) є рішення цього органу з такого самого питання; 6) в органі ведеться розгляд скарги з такого самого питання від цього самого скаржника; 7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень; 8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги; 9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

У п.п. 3, 4, 7, 8, 9, 10, 12 Порядку № 1128 передбачено, що розгляд скарг здійснюється за заявою особи, яка вважає, що її права порушено, що подається виключно у письмовій формі та повинна містити обов'язкові відомості та документи, що долучаються до скарги, передбачені Законами, а також відомості про бажання скаржника та / або його представника взяти участь у розгляді відповідної скарги по суті та про один із способів, зазначених у пункті 10 цього Порядку, в який скаржник бажає отримати повідомлення про зазначений розгляд.

Розгляд скарг здійснюється у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян», з урахуванням особливостей, передбачених Законами, які обраховуються з моменту реєстрації її суб'єктом розгляду скарги.

У разі коли встановлено порушення вимог Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, суб'єкт розгляду скарги на підставі висновку комісії приймає мотивоване рішення про відмову у розгляді скарги без розгляду її по суті у формі наказу.

Під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб'єкта оскарження, і вирішує: 1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб'єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб'єкта оскарження; 2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб'єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб'єктом оскарження на законних підставах; 3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора); 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Під час розгляду скарги по суті обов'язково запрошується скаржник та / або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб'єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Суб'єкт розгляду скарги своєчасно повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів: 1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі); 2) шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін'юсту; 3) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах, що додаються до скарги).

За результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано чітку процедуру розгляду Міністерством юстиції України скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного реєстратора, яка, окрім іншого, вимагає запрошення скаржника до участі в розгляді скарги та його повідомлення про відповідну дату, час та місце, а також забезпечення реалізації його права особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви, знайомитися з матеріалами перевірки, подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу, бути присутнім при розгляді скарги.

При цьому, важливість дотримання і неухильного виконання зазначеного етапу процедури розгляду скарги безпосередньо пов'язана із забезпеченням права скаржника на захист його права та інтересів в адміністративному досудовому порядку. Тому, невиконання суб'єктом влади вимог законодавства в цій частині зводить нанівець законність всієї процедури розгляду скарги та, як наслідок, прийнятого за її результатами рішення.

Виходячи з цього, колегія суддів встановила, що 29.07.2016 р. позивач звернулася до Міністерства юстиції України зі скаргою на проведену державним реєстратором реєстраційну дію, в якій, зокрема зазначила зміст оскаржуваної реєстраційної дії, норми законодавства, які, на її думку, були порушені при її вчиненні, та обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги.

Зазначена скарга позивача була розглянута 30.08.2016 р. на засіданні Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - Комісія) і за результатами її розгляду складено висновок про відмову в її задоволенні у зв'язку з відсутністю обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги /Т.1 а.с.119-121/.

Однак, такі висновки Комісії щодо невідповідності поданої позивачем скарги вимогам законодавства не відповідають фактичним обставинам та спростовуються матеріалами справи, зокрема безпосередньо самою скаргою позивача від 29.07.2016 р. з додатковою інформацією на її уточнення від 06.08.2016 р. /Т.1 а.с.10-13/.

При цьому, зі змісту вказаного висновку вбачається, що Комісією встановлювалися підстави звернення позивача із зазначеною скаргою від 29.07.2016 р., аналізувалися норми законодавства, тобто фактично було здійснено розгляд скарги по суті.

Разом з тим, позивач про дату, час та місце розгляду її скарги не повідомлялася і на засідання Комісії 30.08.2016 р. не запрошувалася.

На підставі висновку Комісії від 30.08.2016 р. Міністерством юстиції України прийнято наказ від 08.09.2016 р. № 1063/7 «Про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_2» /Т.1 а.с.118/.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем-1 при розгляді скарги позивача від 29.07.2016 р. було порушено процедуру, передбачену чинним законодавством, зокрема ст.ст. 18, 19 Закону № 393/96-ВР, ст. 34 Закону № 755-IV та Порядком № 1128, а саме: розглянуто скаргу позивача без повідомлення про дату, час та місце її розгляду, без забезпечення реалізації права позивача особисто викласти аргументи особі, що перевіряла таку скаргу, брати участь у перевірці поданої нею скарги, знайомитися з матеріалами перевірки, подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті Мін'юстом, бути присутньою при розгляді її скарги.

При цьому, доводи відповідача - Міністерства юстиції України про те, що скарга позивача по суті не розглядалася і їй було відмовлено в задоволенні поданої нею скарги внаслідок її невідповідності вимогам ч. 5 ст. 34 Закону № 755-IV, апеляційний суд вважає не обґрунтованими з підстав, зазначених вище, і такими, що спростовуються матеріалами справи.

Водночас, судова колегія враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов'язків.

Разом з тим, згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що у наказі від 08.09.2016 р. № 1063/7, прийнятому на підставі висновку Комісії від 30.08.2016 р., відповідачем-1, окрім посилання на такий висновок, не наведено жодного обґрунтування.

Разом з тим, у відповідності до висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні від 01.07.2003 р. по справі «Суомінен проти Фінляндії», орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Враховуючи вищевикладені обставини та докази у їх сукупності, згідно з вимогами ст. 86 КАС України, колегія суддів вважає, що в даному випадку Міністерством юстиції України при розгляді скарги позивача від 29.07.2016 р. було порушено вимоги ст.ст. 18, 19 Закону № 393/96-ВР, ст. 34 Закону № 755-IV та Порядку № 1128, зокрема не забезпечено реалізацію її процесуальних прав, що зумовлює протиправність дій відповідача-1 при її розгляді.

Разом з тим, дії відповідача-1 щодо розгляду решти скарг позивача, а саме від 22.12.2016 р. та від 23.01.2017 р., заявлених на урядову «гарячу лінію» - 1545, є похідними, оскільки у вказаних скаргах позивач посилалася, у першу чергу, на недотримання відповідачем-1 законодавчо визначеної процедури при вирішенні її скарги від 29.07.2016 р., однак такі обставини не були враховані та не перевірені належним чином Міністерством юстиції України, а натомість лише надано аналогічні за своїм змістом відповіді щодо хронології розгляду скарги від 29.07.2016 р.

З огляду на це, апеляційний суд вважає, що в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для задоволення адміністративного позову в частині вимог про визнання дій Міністерства юстиції України щодо розгляду скарг позивача протиправними, що у свою чергу обумовлює необхідність сатисфакції порушеного права позивача шляхом зобов'язання Міністерства юстиції України повторно розглянути скаргу позивача від 29.07.2016 р. з дотриманням процедури, регламентованої чинним законодавством, застосувавши саме такий спосіб захисту порушеного права.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 11 КАС України, колегія суддів вважає, що для повного і всебічного захисту порушених прав позивача необхідним є вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати наказ Міністерства юстиції України від 08.09.2016 р. № 1063/7 «Про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_2», оскільки саме цей наказ є наслідком вчинення відповідачем-1 вищевказаних дії щодо розгляду скарги від 29.07.2016 р.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності відповідача-1 при розгляді її скарг, колегія суддів звертає увагу на те, що, як було встановлено вище, у даному випадку мали місце дії відповідача-1 у вигляді порушення процедури розгляду скарги позивача від 29.07.2016 р. та не здійснення повного, всебічного і об'єктивного розгляду її скарг, заявлених на урядову «гарячу лінію» від 22.12.2016 р. та від 23.01.2017 р., а отже, правові підстави для задоволення вказаних позовних вимог щодо бездіяльності відпоаввідача-1 - відсутні.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 16 000,00 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, для стягнення моральної шкоди повинна бути одночасна сукупність наступних обставин: 1) наявність вказаних правових підстав; 2) причинно-наслідковий зв'язок між ними та звільненням працівника.

Аналогічний правовий підхід наведено у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4.

При цьому, заявлений розмір моральної шкоди також повинен бути обґрунтований позивачем і підтверджуватися належними і необхідними доказами, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі у розумінні ст. 70 КАС України докази на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди у розмірі 16000,00 грн., а також наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) відповідачів; крім того, позовна заява не містить обставин, з яких виходив позивач при визначенні розміру заявленої до відшкодування шкоди, та обґрунтованого розрахунку спірної суми.

З огляду на це, апеляційний суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову в частині щодо стягнення моральної шкоди.

Крім того, 10.10.2017 р., до початку судового розгляду справи від апелянта надійшло клопотання про витребування у відповідача висновку камеральної перевірки державного реєстратора Пінчука О.Ю., проведеної за її скаргою /Т.1 а.с.218/. Однак, колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи міститься копія висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації за результатами розгляду скарги позивача від 29.07.2016 р. /Т.1 а.с.119/, яким їй було відмовлено у задоволенні скарги на рішення та дії державного реєстратора Пінчука О.Ю., а тому, враховуючи обставини справи у їх сукупності, у даному випадку відсутні належні правові підстави для витребування доказів, щодо яких апелянтом подано зазначене клопотання.

Стосовно доводів апелянта щодо не здійснення Головним територіальним управлінням юстиції у Чернігівській області розгляду її скарг та не пересилання їх Мін'юсту, колегія суддів зазначає, що такі позовні вимоги не були заявлені позивачем при зверненні до суду першої інстанції з адміністративним позовом у цій справі і Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області не є відповідачем у даній справі, а тому у відповідності до ст. 195 КАС України апеляційний суд при вирішенні спірних правовідносин не може розглядати питання щодо правомірності/протиправності таких дій, рішень чи бездіяльності Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.

Враховуючи вищевикладені обставини та докази у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Відповідно до п. 1, 4 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2017 року - скасуванню, адміністративний позов - задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2017 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства юстиції України щодо розгляду скарг позивача від 29.07.2016 р., від 22.12.2016 р. та від 23.01.2017 р.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 08.09.2016 р. № 1063/7 «Про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_2».

Зобов'язати Міністерство юстиції України повторно розглянути скаргу позивача від 29.07.2016 р. з дотриманням процедури, регламентованої чинним законодавством.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Повний текст рішення, у відповідності до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 11 жовтня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.