Справа № 359/2422/17
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 359/2422/17 Головуючий у 1-й інстанції: Борець Є.О. Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Бориспільського міського голови Федорчука Анатолія Соловйовича про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: Визнати незаконним та скасувати розпорядження Бориспільського міського голови від 16 березня 2017 року №35 в частині визначеному абзацом третім, а саме: Виконання обов'язків міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради на час відрядження покладаю на першого заступника міського голови Корнійчука М.П.».

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

05 жовтня 2017 року відповідачем подано за допомогою засобів електронної пошти до суду клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку з перебуванням його представників у інших судових засіданнях, при цьому доказів, які б підтверджували поважність його неявки в судове засідання 12.10.2017 не надав.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не є обов'язкова, колегія суддів відповідно до частини четвертої ст. 196 КАС України визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно розпорядження Бориспільського міського голови від 16 березня 2017 року №35 міський голова Федорчук А.С. відбуває у відрядження з 19 по 25 березня 2017 року.

У відповідності до абзацу 3 вказаного розпорядження виконання обов'язків міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради на час відрядження покладено на першого заступника міського голови Корнійчука М.П. (а.с. 2).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача щодо покладення обов'язків саме на заступника а не на секретаря відповідної міської ради згідно статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час виконання обов'язків міського голови в період часу з 19 по 25 березня 2017 року заступник Бориспільського міського голови Корнійчук М.П. не розглядав заяви позивача та не прийняв жодного рішення за результатом їх розгляду. Крім того, ОСОБА_2 не є ані секретарем, ані депутатом Бориспільської міської ради. Аналіз цих обставин свідчить про те, що абзац 3 розпорядження Бориспільського міського голови від 16 березня 2017 року №35 не порушує права та охоронювані інтереси позивача, тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною першою статті 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 травня 2015 року (справа №21-169а15).

Відповідну правову позицію висловив і Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 6-рп/1997 від 25 листопада 1997 року у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України та № 9-рп/1997 від 25 грудня 1997 року у справі за конституційним зверненням громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України, згідно з якою кожен має право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважає, що його права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв'язку із прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Підставами для прийняття судом рішення щодо незаконності правових актів повністю чи в їх окремих частинах є: невідповідність правовим актам вищої юридичної сили; порушення встановленої законом процедури їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності; перевищення повноважень при їх прийнятті.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що обов'язковою умовою визнання акта недійсним є порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі, а також невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

У відповідності до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 01.06.2010 № 781/11/13-10 визначено, що нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування.

Підставами для визнання будь-якого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів суб'єктів правовідносин, на регулювання яких видано спірний акт.

Як вбачається з матеріалів справи, абзацом 3 розпорядження Бориспільського міського голови від 16 березня 2017 року №35 виконання обов'язків міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради на час відрядження покладено на першого заступника міського голови Корнійчука М.П. (а.с. 2).

Згідно частини другої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» У разі звільнення з посади сільського, селищного, міського голови у зв'язку з достроковим припиненням його повноважень або його смерті, а також у разі неможливості здійснення ним своїх повноважень повноваження сільського, селищного, міського голови здійснює секретар відповідної сільської, селищної, міської ради. Секретар сільської, селищної, міської ради тимчасово здійснює зазначені повноваження з моменту дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови і до моменту початку повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на позачергових виборах відповідно до закону, або до дня відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на чергових місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови відповідно до Закону України «Про військово-цивільні адміністрації».

За правилами частини третьої статті 51 вказаного Закону виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб.

У відповідності до п.2.1 Регламенту виконавчого комітету Бориспільської міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 17.12.2015 №39-2-VII у випадку відсутності міського голови керівництво роботою виконавчого комітету здійснює один із заступників голови відповідно до розподілу обов'язків або розпорядження міського голови (а.с. 15).

Вказаний регламент є чинним на момент виникнення спірних правовідносин, ніким не скасований та не визнаний в судовому порядку недійсним.

При цьому, ОСОБА_2 не являється ні секретарем, ні депутатом Бориспільської міської ради.

Таким чином, оскільки даний правовий акт індивідуальної дії породжує права й обов'язки тільки для визначеного цим актом певного кола суб'єктів, що є учасниками правовідносин, які регулюються даним актом, тому оскаржуване розпорядження не спричиняє безпосередньо для позивача виникнення, зміну або припинення прав чи обов'язків та не породжує права звернення із цим адміністративним позовом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 (справа №21-3830а16).

Пунктом 21 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 6 березня 2008 року №2 передбачено, що судам слід мати на увазі, що за правилами частини другої статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи - суб'єкти правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто, особа (позивач) повинна довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно-правового акта або те, що вона є суб'єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта. Суд не може давати оцінку таким обставинам при відкритті провадження в адміністративній справі, а тому не має права відмовити у відкритті провадження у справі чи повернути позовну заяву з посиланням на частину другу цієї статті, якщо особа своє звернення обґрунтовує необхідністю захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Приписи зазначеної частини можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, якщо суд встановить, що оскаржуваний акт до особи не застосовувався і вона не перебуває у відносинах, до яких цей акт може бути застосовано. У такому разі суд не проводить перевірку нормативно-правового акта на предмет його протиправності (законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили).

Таким чином, відсутність порушеного права, встановленого при розгляді справи по суті, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Посилання позивача на те, що відповідач повинен був опублікувати оголошення у виданні про оскарження нормативно-правового акту згідно статті 171 КАС України колегією суддів не приймається до уваги, зважаючи на наступне.

За правилами частини третьої статті 171 КАС України у разі відкриття провадження в адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правового акта суд зобов'язує відповідача опублікувати оголошення про це у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 №2-зп №3/35-313 ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Оскільки розпорядженням Бориспільського міського голови від 16 березня 2017 року №35 покладено виконання обов'язків міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради з 19.03.2017 по 25.03.2017 на першого заступника міського голови Корнійчука М.П., тому вказане розпорядження є індивідуальним правовим актом, яке вичерпало свою дію 26 березня 2017 року.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що оскільки розпорядженням Бориспільського міського голови від 16 березня 2017 року №35 в частині визначеному абзацом третім права позивача не порушено, відтак наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно із частиною першою ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.