Справа № 559/1800/17
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Ходак С.К.
Суддя-доповідач:Іваненко Т.В.
ПОСТАНОВА

іменем України

"17" жовтня 2017 р. Справа № 559/1800/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Кузьменко Л.В.

Франовської К.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на постанову Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від "06" вересня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про зобов'язання здійснення перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці ,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 позивач ОСОБА_3 звернувся до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області з позовом до Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, в якому просив зобов'язати здійснити перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_3 з 01 січня 2017 року, виходячи із вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453- VI по якому таке утримання йому призначалось при виході у відставку без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що в листопаді 2015 року вийшов у відставку з посади судді та йому було призначено довічне грошове утримання судді у відставці. На виконання постанови Дубенського міськрайонного суду від 12 січня 2016 року, яка набрала законної сили, відповідачем проводилось нарахування і виплата довічного грошового утримання у відповідності із Законом України «Про судоустрій та статус суддів» №2453-У1 від 2010 року, в основу нарахування якого брався розмір посадового окладу, що визначався у мінімальних заробітних платах. У зв'язку з набуттям чинності Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у новій редакції від 02.06.2016 року №1402- VIII, відповідач з 01 січня 2017 року почав нараховувати йому довічне грошове утримання, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатної особи. Вважає таку зміну базового розміру посадового окладу судді порушенням його законних прав, оскільки відповідно до норм Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06.09.2017 позов ОСОБА_3 до Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про зобов'язання здійснення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці - задоволено.

Зобов'язано Дубенське об'єднане управління Пенсійного фонду України у Рівненській області здійснити перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_3 з 01 січня 2017 року, виходячи із вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453- VI по якому таке утримання йому призначалось при виході у відставку без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Стягнуто з Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 ідентифікаційний код НОМЕР_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Суд розглядає справу в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Переглянувши судове рішення, доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працював на посаді судді з 1982 року. Постановою Верховної Ради України від 12.11.2015р. відповідно до п.9 ч.5 ст.126 Конституції України ОСОБА_3 звільнено з посади судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області в зв'язку з подачею заяви про відставку. 24 листопада 2015 року наказом №54-К по Дубенському міськрайонному суду ОСОБА_3 відраховано зі штату суду з посади судді 26 листопада 2015 року в зв'язку з поданням заяви про відставку. Відповідно до довідки від 26.11.2015р. стаж роботи ОСОБА_3, що дає право на доплату за вислугу років станом на 26.11.2015р. становить 35 років 6 місяців 4 дні.

Відповідно до Постанови Дубенського міськрайонного суду від 12 січня 2016 року, яка набрала законної сили зобов'язано УПФ України в Дубенському районі призначити та виплачувати ОСОБА_3 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, як судді який на час виходу у відставку мав стаж роботи судді більше 35 років, з 27 листопада 2015 року (а.с.4-6).

3 01 січня 2017 року набув чинності Закон України «Про судоустрій та статус суддів» у новій редакції від 02.06.2016 року №1402- VIII. Відповідно до ст.135 ч.2 вказаного Закону базовий розмір посадового окладу судді визначається у прожиткових мінімумах для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.

Відповідно Дубенське ОУПФ України в Рівненській області з 01.01.2017 почало нараховувати ОСОБА_3 довічне грошове утримання, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатної особи, як судді який не пройшов кваліфікаційного оцінювання звернувся з листом про необхідність перерахунку утримання і приведення його до норм, які визначає Конституція України та рішення Конституційного Суду України.

На звернення позивача щодо проведення йому перерахунку довічного грошового утримання виходячи з посадового окладу працюючого судді розрахованого з мінімального розміру заробітної плати встановленого державою в 3200 грн, відповідач відмовив позивачу у проведенні такого перерахунку з посиланням про його неможливість (а.с.7-8).

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Суд вважав, що відмова Дубенського ОУПФ від 02.08.2017р. здійснити перерахунок призначеного довічного грошового утримання у відповідності із постановою Дубенського міськрайонного суду від 12 січня 2016 року (на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2010 року №2453- VI по якому ОСОБА_3 було призначено і виплачувалось довічне утримання) порушує цю постанову суду в частині виплати такого утримання без обмеження граничного розміру та суперечить ст.22 Конституції України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст.22 Конституції України гарантує, що при прийнятті нових законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Рішенням КСУ від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 пункт 4 визначеного зміст прав і свобод людини це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

З приводу гарантій незалежності суддів, їх правового захисту, матеріального та соціального забезпечення Конституційний Суд України у рішеннях від 03.06.2013р. ЖЗ-рп 2013. від 20.03.2002р. №5-рп/2002, від 01.12.2004р. №19- рп/2004 зазначав, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання). Будь-яке зниження гарантії незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права громадян на захист прав і свобод незалежним судом.

Разом із тим у пункті 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зазначено, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави (пункт 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011).

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012).

Частиною другою статті 130 Конституції України визначено, що розмір винагороди судді встановлюється Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч.3 ст. 141 Закону України від 07.07.2010, № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (чинного на час виникнення правовідносин) Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Частиною 2 ст. 133 Закону України № 2453-VI передбачено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат (ч.3 ст. 133 Закону).

Відтак, встановлено, що на час виходу позивача у відставку та призначення довічного грошового утримання, норми Закону № 2453-VI передбачали виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, виходячи з розміру 10 мінімальних заробітних плат.

3 01 січня 2017 року набув чинності Закон України «Про судоустрій та статус суддів» у новій редакції від 02.06.2016 року №1402- VIII.

За приписами частини першої статті 135 Закону № 1402-VІІІ суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною третьою статті 135 цього ж Закону базовий розмір посадового окладу судді визначається виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.

Пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 1 січня 2017 року (далі - Закон № 1774-VІІ), встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 гривень.

Колегія суддів зазначає, що саме Законом № 1774-VІІ законодавець змінив підхід до визначення розміру суддівської винагороди, здійснивши перехід від обрахування його у відповідності до мінімальної заробітної плати як розрахункової величини - на прожитковий мінімум для працездатних осіб, зокрема, вніс відповідні зміни до Закону № 1402-VІІІ.

При цьому зміни з цього приводу до Закону № 2453-VІ дійсно внесені не були.

Відтак, має місце колізія норм права, що стала підставою для виникнення цього спору.

Колегія суддів підкреслює, що відповідно до статті 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, і саме до виключних повноважень останнього належить прийняття законів (пункт 3 частини першої статті 85 Конституції України).

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що Закон № 1774-VІІ не визнаний неконституційним, тому підлягає застосуванню. Крім того, саме цей закон прийнятий пізніше у часі за норми статті 133 Закону № 2453-VІ, тому при подоланні колізій положень нормативно-правового(их) акту(ів) рівної юридичної сили слід надавати перевагу тому, що прийнятий пізніше, тобто, Закону № 1774-VІІ.

Про необхідність пріоритетного застосування положень Закону № 1774-VІІ додатково свідчить також і пряма вказівка законодавця, висловлена ним у пункті 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону: до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Додатково слід зауважити, що у зв'язку з прийняттям Закону № 1774-VІІ не відбулось зменшення розміру суддівської винагороди, яку фактично отримували судді до його ухвалення: з 1 грудня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1600 гривень (абзац 2статті 8 Закону України від 25.12.2015 № 928-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2016 рік»), так само як і з 01.01.2017 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1600,00 гривень (абзац 4 статті 7 Закону України від 21.12.2016 № 1801-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2017 рік»), а відтак не відбулось і зменшення позивачу довічного грошового утримання.

Встановлено, що позивачу було нараховано довічне грошове утримання відповідно до наданих йому довідок ТУ ДСА України в Рівненській області про грошове утримання судді, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року, та становив 1600 грн.

Розрахунок щомісячного грошового утримання позивача становив:

з 01.01.2017 2880 грн.0 х 90% = 25920 грн. з обмеженням відповідно до Закону до 10740 грн.,

з 05.01.2017 2880 грн.0 х 90% = 25920 грн.

До 01.01.2017 позивач отримував довічне грошове утримання в розмірі 22323,60 грн.

Таким чином, обрахування позивачу розміру довічного грошового утримання виходячи з суддівської винагороди відповідає приписам чинного законодавства та не порушує його права.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Дубенським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Рівненської області не було порушено право позивача на передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» розмір довічного грошового утримання.

Суд першої інстанції не врахував всіх обставин по справі та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають матеріалам справи та оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області задовольнити, постанову Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від "06" вересня 2017 р. скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: Л.В. Кузьменко

К.С. Франовська

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1, 35600

3- відповідачу/відповідачам: Дубенське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області вул.Т.Шевченка,27, м.Дубно, Дубенський район, Рівненська область, 35601

- ,