Справа № А36/356-07
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року м. Київ К/800/23649/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.

Суддів: Приходько І.В., Цвіркуна Ю.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Державної податкової служби на постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2011 рокута ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2013 рокуу справі №А36/356-07за позовом Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» (надалі - ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод»)

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську (надалі - СДПІ по роботі з ВПП у м. Дніпропетровську),

за участю: Прокурора м. Дніпропетровська, про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просило визнати недійсними податкові повідомлення-рішення СДПІ по роботі з ВПП у м. Дніпропетровську від 28.12.2006 року №/0/33387, від 12.03.2007 року №/1/7202 та від 22.05.2007 року №/2/15816.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2011 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2013 року, позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішень судів попередніх інстанцій і прийняття нового, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як з'ясовано попередніми судовими інстанціями, відповідачем проведено виїзну позапланову перевірку ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість за період серпень, вересень 2006 року, результати якої оформлено актом від 15.12.2006 року №486-08-03/2-00374385.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.7.1, пп. «б» пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв'язку з неправомірним включенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у ціні придбаних послуг з організації просування товару ЗАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» (рафінованої дезодорованої олії) в торговельних точках дистриб'юторів, з підстав непов'язаності наданих ними послуг з господарською діяльністю позивача.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, контролюючий орган наголошував на тому, що право власності на товар, щодо якого надавались послуги ЗАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод», вже перейшло до дистриб'юторів, а позивачем отримано дохід від реалізації вказаного товару, тобто корисний ефект від наданих послуг отримували саме послугонадавачі-дистриб'ютори.

На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.12.2006 року №/0/33387, згідно з яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість за вересень 2006 року в розмірі 1185043,00 грн.

За наслідками адміністративного оскарження скарги позивача залишено без задоволення, а також прийнято податкові повідомлення-рішення від 12.03.2007 року №/1/7202 та від 22.05.2007 року №/2/15816 з аналогічною сумою зменшення бюджетного відшкодування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодилась колегія апеляційного суду, цілком правильно та обґрунтовано виходив з наступного.

Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За правилами пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість, який у подальшому приймає участь у формуванні сум бюджетного відшкодування, є факт реального здійснення операцій з придбання послуг (робіт) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій, судові інстанції цілком обґрунтовано врахували долучені ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» до матеріалів справи копії документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій, що контролюючим органом не заперечується, як і реальність розглядуваних операцій.

В свою чергу, суди цілком обґрунтовано відхилили доводи податкового органу, які стали підставою для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень, про відсутність зв'язку придбаних у дистриб'юторів послуг з просування товару з господарською діяльністю позивача, оскільки спірні послуги фактично спрямовані на забезпечення ефективного збуту товарів, що реалізуються ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод» у торгівельних точках дистриб'юторів, шляхом їх популяризації серед споживачів та стимулювання споживчого попиту, що і обумовлює господарський характер цих послуг для позивача.

Посилання відповідача на те, що відповідні операції з просування товару здійснюються покупцями (дистриб'юторами) стосовно товару, право власності на який вже перейшло до них, не спростовує їх економічну цінність саме для ПрАТ з ІІ «Дніпропетровський олійноекстракційний завод». Адже, хоча діяльність з просування товару в торгівельних точках контрагентів передбачає й їх економічний інтерес у зростанні торгового обороту, однак просування певного, конкретного товару має переважне економічне значення саме для його постачальника (виробника).

Також, суди попередніх інстанцій об'єктивно не прийняли до уваги в порядку ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2008 року у справі №А37/11-07, що набрала законної сили, оскільки передбачене вказаною нормою процесуального права звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматись судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративний суд під час розгляду справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку позивача та дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм, що й здійснено судовими інстанціями при вирішенні даного спору.

За наведених обставин та з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог та визнання недійсними спірних податкових повідомлень-рішень.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків судових інстанцій.

З огляду на викладене, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Державної податкової служби - залишити без задоволення.

Постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ І.В. Приходько

___________________ Ю.І. Цвіркун