Справа № 810/1570/16
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2017 року 810/1570/16

Колегія суддів Київського окружного адміністративного суду у складі:

головуюча суддя Василенко Г.Ю., судді: Лиска І.Г. , Щавінський В.Р.

секретарі судового засідання Почепа В.В.,

за участю:

представника позивача - Антохова Я.С.,

представника відповідачів - Шевченка В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, Державної податкової інспекції у Києво - Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання незаконними та скасування рішень та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" з позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, Державної податкової інспекції у Києво - Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просить:

- рішення Києво - Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київські області від 09 жовтня 2015 року № 11541/10/10-13-11-02-10 визнати незаконним та скасувати;

- рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 14 грудня 2015 року № 3255/10/10-36-11-01-10 про результати розгляду скарги визнати незаконним та скасувати;

- рішення Державної фіскальної служби України від 02 березня 2016 року № 4542/6/99-99-11-02-02-14 про результати розгляду скарги визнати незаконним та скасувати;

- зобов'язати Києво - Святошинську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області включити відомості з поданої ТОВ "Вітаполіс" податкової декларації з податку на додану вартість за податковий період календарний місяць вересень 2015 року, додатки та доповнення до цієї декларації, до облікових даних щодо цього товариства у інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, пояснивши, що Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області було відмовлено у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2015 року разом із додатками, які були надані позивачем контролюючому органу, з підстав того, що вона подана з порушенням пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України. Позивач не погоджується з зазначеними доводами податкового органу та вважає їх незаконними, оскільки Податковий кодекс України не містить положень, які б зобов'язували платника податку подавати податкову звітність з ПДВ виключно в електронній формі. Крім того, представник позивача зазначив, що оскаржувані рішення відповідачів є незаконними, оскільки податкові органи не мають законних підстав і передбачених законом повноважень для їх прийняття.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, мотивуючи тим, що нормами чинного законодавства встановлено спеціальні вимоги щодо подачі податкової декларації з податку на додану вартість, яка має бути подана виключно в електронній формі. Отже, оскільки платником податків не було дотримано вимог пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України, тому подана декларація не була прийнята контролюючим органом.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітаполіс" є юридичною особою, перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київської області (далі - ДПІ у Києво-Святошинському районі). З 02 червня 2006 року зареєстрований платником податку на додану вартість.

Так, 09 жовтня 2015 року позивачем було подано до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київської області податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2015 року з додатками № 2, 3, 4 та 5 до неї. Крім того, разом з податковою декларацією позивачем були подані доповнення до податкової декларації з податку на додану вартість за звітний період (включно з додатками) відповідно до абзацу другого пункту 46.4 статті 46 Податкового кодексу України у формі листа від 09 жовтня 2015 року вих. № 112/15.

Листом від 09 жовтня 2015 № 11541/10/10-13-11-02-10 "Про відмову у прийнятті податкової звітності" (який отримано позивачем 13 листопада 2015 року) відповідач повідомив про те, що податкова декларація з податку на додану вартість за вересень 2015 року вважається не визнаною як податкова звітність, у зв'язку з тим, що вона подана з порушенням вимог пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України. Разом з цим, платнику податків було роз'яснено про надання податкової декларації у спосіб передбачений законодавством.

Не погоджуючись зі змістом вказаного рішення, позивач звернувся зі скаргою до Головного управління ДФС у Київській області про його перегляд та скасування.

За результатом розгляду вказаної скарги Головним управлінням ДФС у Київській області було прийнято рішення № 3255/10/10-36-11-01-10 від 14 грудня 2015 року, яким скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київської області - без змін.

Надалі, ТОВ "Вітаполіс" звернулось до Державної фіскальної служби України зі скаргою вих.№ 16/16 від 25 січня 2016 року про перегляд та скасування рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області № 11541/10/10-13-11-02-10 та рішення Головного управління ДФС у Київській області № 3255/10/10-36-11-01-10.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням № 3948/6/99-99-11-02-02-15 від 23 лютого 2016 року Державною фіскальною службою України залишено без змін рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області та рішення Головного управління ДФС у Київській області, а скарги позивача - без задоволення.

Не погоджуючись з вказаними діями та рішенням суб'єкта владних повноважень, та вважаючи їх незаконними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Статтею 48 Податкового кодексу України встановлені вимоги до форми та до обов'язкових реквізитів податкової декларації.

Відповідно до пункту 48.7 статті 48 Податкового кодексу України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Порядок подання податкової звітності до контролюючого органу визначено статтею 49 Податкового кодексу України.

Так, зокрема, пунктом 49.1 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до пункту 49.3 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Аналіз наведених норм дійсно дає підстави для висновку, що платники податків вправі самостійно обирати один із зазначених способів подачі податкової декларації лише у тому випадку, якщо інше не передбачено нормами Податкового кодексу України.

Водночас, суд звертає увагу, що з 1 січня 2015 року набув чинності Закон України від 28.12.2014 № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", згідно з яким запроваджено систему електронного адміністрування податку на додану вартість та передбачено подання податкової звітності з податку на додану вартість в електронній формі.

Так, з 1 січня 2015 року положеннями абзацу другого пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України встановлено імперативний припис, відповідно до якого податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Виключення з цього правила міститься в абзаці третьому цього пункту. Так, у разі розірвання контролюючим органом в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів платник податків, договір з яким розірвано, має право до складання нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами "а" і "б" пункту 49.3 цієї статті.

Таким чином, наведені норми встановлюють інші, спеціальні вимоги щодо подачі податкової декларації з ПДВ, яка має бути подана виключно в електронній формі.

Отже, у даному випадку пункт 49.3 статті 49 Податкового кодексу України застосуванню не підлягає, а у платника податку відсутнє право подачі декларації з ПДВ у паперовому вигляді.

Враховуючи вимоги абзацу 2 пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України, суд дійшов висновку, що подача податкової декларації з ПДВ саме в електронному вигляді з 1 січня 2015 року є обов'язком позивача.

Крім того, суд звертає увагу, що Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 р. № 159/28289 та діяв на час спірних правовідносин, затверджено форму, порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість.

Відповідно до цього Порядку Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Отже, з наведеного вбачається, що законодавством встановлений безальтернативний обов'язок платників саме податку на додану вартість складати та подавати контролюючому органу податкову звітність з податку на додану вартість виключно в електронній формі.

Суд зазначає, що паперовий документ, заповнений позивачем за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 та поданий до контролюючого органу, не може вважатись податковою звітністю з податку на додану вартість, оскільки паперова форма звітності з цього податку вже не передбачена законодавством.

Суд також не погоджується з доводами позивача, що оспорюваним рішенням (листом) Державна податкова інспекція у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області надала ТОВ "Вітаполіс" податкову консультацію.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова консультація - це допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Відповідно до пункту 52.1 статті 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Згідно з пунктом 52.3 статті 52 Податкового кодексу України за вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов'язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Отже, податкові консультації надаються контролюючими органами за окремим зверненням платника податків, яке містить вимогу про надання роз'яснень з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

У позовній заяві позивач визнав, що не звертався до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області за податковою консультацією.

З огляду на зазначене, підстави вважати, що надана Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області відповідь (лист, рішення) від 09 жовтня 2015 року № 11541/10/10-13-11-02-10 є податковою консультацією у розумінні чинного законодавства - відсутні.

Відносно вимог позивача позивача про визнання незаконними та скасування рішень про результати розгляду скарги, прийнятих Головним управління ДФС у Київській області та Державною фіскальною службою України, суд зазначає наступне.

Порядок та процедура адміністративного оскарження рішень контролюючих органів визначені Податковим кодексом України, а також Порядком оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами (затверджений наказом Міністерства фінансів України 21.10.2015 № 916).

Відповідно до статті 56 Податкового кодексу України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Розділом ІІ Порядку № 916 передбачено, що скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів у місті Києві та областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів у місті Києві, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи.

Рішення центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, прийняте в результаті розгляду скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

При цьому, суд звертає увагу, що центральним органом, який реалізує державну податкової політику та політику у сфері державної митної справи є Державна фіскальна служба України (пункту 1, підпункт 1 пункту 3 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 р. № 236 (далі - Положення № 236).

Разом з цим, відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління ДФС у Київській області (затверджене Наказом ДФС від 21.08.2014 № 62) Головне управління ДФС у Київській області є територіальним органом Державної фіскальної служби, який підпорядковується Державній фіскальній службі України.

Таким чином, з огляду на зазначене, органом уповноваженим розглядати скарги на рішення державних податкових інспекцій, в даному випадку скаргу на рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області є Головне управління ДФС у Київській області.

У свою чергу, повноваженнями щодо розгляду скарг на рішення, зокрема територіальних органів, наділена виключно Державна фіскальна служба України.

Щодо тверджень позивача, про те, що Державна фіскальна служба України є органом, який лише реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, проте не забезпечує її формування (таким органом є Мінфін України), а тому позбавлений права на розгляд скарг, поданий платниками податків в порядку статті 56 Податкового кодексу України, суд зазначає про таке.

Одним з основних завдань Мінфіну України, згідно з пунктом 3 Положення №446/2011, є формування та забезпечення реалізації державної фінансової, бюджетної, а також податкової і митної політики, крім адміністрування податків, зборів, митних платежів та реалізації податкової і митної політики.

Таким чином, з наведеного вбачається, що Мінфін України не забезпечує формування державної податкової і митної політики, а формує її та забезпечує її реалізацію, у той час як відповідно до пункту 3 Положення № 236 одним з основних завдань ДФС є, зокрема, внесення на розгляд Міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування державної податкової політики та державної політики у сфері державної митної справи.

Отже, за наведених обставин, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість доводів відповідача щодо відсутності повноважень у Головного управління ДФС у Київській області, а також Державної фіскальної служби України повноважень щодо розгляду скарг на рішення контролюючих органів під час адміністративного оскарження.

Щодо позовних вимог про зобов'язання ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області включити відомості з поданої ТОВ "Вітаполіс" податкової декларації з податку на додану вартість за податковий період календарний місяць вересень 2015 року, додатки та доповнення до цієї декларації, до облікових даних щодо цього товариства у інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України, суд звертає увагу, що вказана вимога є похідною від вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення (листа) Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області від 09 жовтня 2015 року № 11541/10/10-13-11-02-10.

Відтак, відмова у задоволенні первинних позовних вимог є підставою для відмови у задоволенні й похідних від них вимог.

Зважаючи, що контролюючий орган правомірно відмовив позивачу у прийнятті податкової декларації з ПДВ за вересень 2015 року, отже вказані вимоги позивача є також безпідставними та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий - суддя Василенко Г.Ю.

Судді: Лиска І.Г.

Щавінський В.Р.

Дата виготовлення повного тексту постанови - 13 жовтня 2017 р.