Справа № 808/151/17
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 вересня 2017 рокусправа № 808/151/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

за участю представників:

позивача: - Будниченко О.В. дов від 01.09.2017

Зуєва О.В. дов від 03.09.2017

відповідача: - не з'явився

третьої особи: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року

у справі № 808/151/17

за позовом публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»

до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача дорічнє підприємство «Запорізький облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

про визнання протиправною та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, за участю третьої особи Дочірного підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», в якому просило:

визнати протиправною Вимогу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області № 23051-3-03.4 від 30 грудня 2016 року;

скасувати Вимогу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області № 23051-3-03.4 від 30 грудня 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 15.08.2016 по 26.09.2016 банк не отримував від відповідача жодного платіжного документа про списання коштів з рахунків боржника, більш того, в усіх платіжних документах боржника, виконаних в вказаний період, не зазначено отримувачем відповідача, що свідчить про те, що відповідач не є суб'єктом правових відносин, що виникли при здійсненні відповідних переказів коштів. Платіжні документи філії «Мелітопольська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» виконані на користь тих осіб, які в них зазначені в якості отримувачів коштів. Відповідач в жодному з них не зазначений, а тому виконані платежі не відповідають ознакам «помилкових переказів». Також позивач зазначає, що попередню вимогу від 15.11.2016 № 20727-3-03.4, яка є цілком аналогічною, оскаржено в судовому порядку, рішенням суду визнано протиправною та скасовано.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 20.04.2017 адміністративний позво задоволено.

Постанову суду мотивовано протиправністю спірної Вимоги відповідача від 30.12.2016 № 23051-3-03.4 з огляду на норми Закону України «Про виконавче провадження», згідно яким вимога державного виконавця може містить лише імперативи, які прямо встановлені виконавчим документом і цим Законом, в той же час суду не надано доказів, що будь-яким з виконавчих документів у зведеному виконавчому провадженні № 39951778 встановлено можливість АТ «Укрексімбанк» погашати заборгованість боржника за рахунок власних (банківських) коштів, також така можливість не передбачена і Законом України "Про виконавче провадження".

Крім того, суд дійшов висновку, що вчинені операції по рахунку філії «Мелітопольська дорожньо-експлуатаційна дільниця» виконувались на підставі наданих цією філією платіжних документів, за реквізитами зазначеними в них, у зв'язку з чим вказані операції неможливо розцінити як «помилкові перекази» в розумінні абз.2 п.1.24 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

При цьому суд зазначив, що відповідач не був суб'єктом правових відносин, що виникають при здійсненні переказу коштів, в розумінні ст.5 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»с.

Також суд звернув увагу, що станом на 15.11.2016 ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду зупинено дію першої вимоги від 28.10.2016 №19730-6-03.4, а вказані Вимоги (Вимога від 28.10.2016 та спірна Вимога від 30.12.2016) стосуються того ж предмета, прийняті з тих же підстав та з тотожними вимогами. Повторна вимога від 15.11.2016 №20727-3-03.4, яка є тотожною з оскаржуваною вимогою від 30.12.2016, в судовому порядку визнана протиправною та скасована.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Відповідач зазначає, що суд першої інстанції безпідставно застосував п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», підміняючи поняття «заходи примусового виконання» поняттям «вимога державного виконавця», звужуючи цим повноваження державного виконавця, хоча в Закону України «Про виконавче провадження» вони значно ширші.

Також суд першої інстанції неправильно застосував ст.5 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» по визначенню суб'єктів переказу, зазначаючи, що державний виконавець (Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області) не є суб'єктом переказу, в той час як даним Відділом було набуто статус відповідного суб'єкта переказу в силу приписів вказаного Закону та на підставі договірних відносин щодо розрахунково-касового обслуговування. При цьому відповідач стверджує, що казначейство є учасником платіжної системи, який надає Відділу послуги платіжної системи щодо виконання переказу коштів, що, враховуючи визначення п.1.18-1 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», доводить, що Відділ є користувачем платіжної системи.

Відповідач також вважає, що суд першої інстанції безпідставно зазначив, що оскільки переказ здійснено за дорученням клієнта, цей переказ автоматично визначається правильним - законним переказом, і не може підпадати під поняття помилковий переказ.

Як зазначає відповідач, не може бути законним переказ, якщо він був здійснений клієнтом банку при діючій постанові про арешт коштів, і за визначенням п.1.24. ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» він є помилковим. Помилковий переказ коштів в даному випадку - це переказ коштів за платіжними документами клієнта, в обхід постанови державного виконавця про арешт коштів, а державний виконавець - належний отримувач у зв'язку з тим, що Законом заборонено використання коштів боржника до отримання платіжної вимоги державного виконавця.

Відповідач наполягає на тому, що в силу ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наділений повноваженнями, які передбачені цим Законом та іншими законами, і ця правова конструкція передбачає наявність у відповідача повноважень суб'єкта переказу, у тому числі відповідно до п.п.32.3.1. п.32.3. ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» відповідач має право вимагати від банку-порушника ініціювання переказу йому суми помилкового переказу за рахунок власних коштів, оскільки Вимога державного виконавця від 30.12.2016 спрямована на виконання рішення суду за рахунок повернення позивачем помилково перерахованих коштів боржника, а не на стягнення з позивача заборгованості боржника, у чому є велика різниця.

Крім того, Вимога державного виконавця від 30.12.2016 є окремою дією державного виконавця, зі своїми вимогами та строками виконання, які є різними і ніяким чином не співпадають з вимогами державного виконавця від 28.10.2016, а зупинення ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.11.2016 дії Вимоги державного виконавця від 28.10.2016 не є підставою вважати, що Вимога державного виконавця від 30.12.2016 є незаконною. Тим більш, що ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.01.2017 скасовано зазначену ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 15.11.2016.

Представники відповідача, третьої особи в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання означені особи повідомлені судом належним чином.

Позивач - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі Філії АТ «Укрексімбанк» у м.Запоріжжя проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржену постанову суду першої інстанції обґрунтованою та правомірною, зауважує, що спірна Вимога полягає у зобов'язанні Банку переказати на рахунок ДВС або повернути відокремленому підрозділу боржника - філії «Мелітопольська дорожньо-експлуатаційна дільниця» за рахунок власних коштів Банку всі суми переказів з рахунку за період з 15.08.2016 по 26.09.2016, яка, виходячи з отриманої інформації від державного виконавця, більше ніж в 2 рази перевищує суму грошових коштів, на які накладено арешт згідно постанови про арешт. При цьому, будь-яких обґрунтованих підстав повернення Банком більшої суми, ніж тієї, на яку накладено арешт, скаржником під час розгляду справи у суді першої інстанції надано не було та в апеляційній скарзі не зазначено.

Суд першої інстанції жодним чином не заперечував наявність у ДВС загального статусу суб'єкта переказу, а лише цілком правомірно дійшов висновку, що в розумінні ст.5 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ДВС не було суб'єктом саме тих правовідносин, які виникли при здійсненні переказу коштів з рахунку філії «Мелітопольська дорожньо-експлуатаційна дільниця».

Позивач наполягає, що, зважаючи на відсутність згоди Банку на покладення на нього виконання обов'язку боржника щодо перерахування коштів та відсутності відповідного судового рішення про покладення на Банк зобов'язання боржника щодо погашення заборгованості, а також враховуючи відсутність у чинному законодавстві України положень, які б дозволяли у рамках виконавчого провадження стягувати заборгованість боржників з третіх осіб без їх згоди, вимога державного виконавця стосовно перерахування Відділу або філії боржника за рахунок власних коштів Банку сум переказів коштів, здійснених з рахунка філії боржника є безпідставною та свідчить про примушування Банку до виконання цивільно-правових зобов'язань боржника.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 11.08.2016 Заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Юлдашевим А. А. при виконанні зведеного виконавчого провадження винесено постанову ЗВП № 39951778 про арешт коштів та інших цінностей боржника - ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах (а. с.136-144).

Даною постановою накладено арешт на кошти й інші цінності боржника у межах суми боргу за зведеним виконавчим провадженням в сумі 13276874,12 грн., які містяться на всіх рахунках і вкладах чи на зберіганні в усіх банках, їх філіях та відділеннях або інших фінансових установах, в тому числі в АТ «Укрексімбанк», та належать ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та його відокремленим підрозділам, яким є, зокрема, філія «Мелітопольська дорожньо-експлуатаційна дільниця».

Супровідним листом № 14410-3-034 від 11.08.2016 ДВС направило вищевказану постанову про арешт коштів та інших цінностей боржника ЗВП № 39951778 від 11.08.2016 банківським установам, у т. ч. і ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (а. с.133-135).

Того ж дня, 11.08.2016, в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстроване обтяження на кошти та інші цінності що знаходяться на всіх рахунках і вкладах чи на зберіганні в усіх банках, їх філіях та відділеннях або інших фінансових установах боржника, розмір основного зобов'язання 13276874,12 грн., за реєстраційним номером 15930988 (а. с.33, 34).

Як вбачається з матеріалів справи, не спростовано відповідачем, означена постанова про арешт отримана банком 15.08.2016 і у цей же день прийнята до виконання Філією Банку у м. Запоріжжя, про що філія АТ «Укрексімбанк» у м.Запоріжжі листом № 075-10/1563 від 16.08.2016 повідомила відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, а також повідомила про відсутність на рахунку ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» коштів станом на 15.08.2016 (а. с.145).

23.09.2016 ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області направлено Банку та Філії Банку Вимогу № 17667-3-034 (отримана адресатами 26.09.2016) про зобов'язання в повному обсязі виконати постанову про арешт від 11.08.2016, в тому числі, в частині арешту коштів, що обліковуються за філією «Мелітопольська ДЕД» ДП «Запорізький облавтодор» на рахунку №258, посилаючись на те, що Філія Банку не забезпечила виконання постанови про арешт від 11.08.2016 у вказаній вище частині (а. с.146-151).

26.09.2016 Філією АТ «Укрексімбанк» у м.Запоріжжі накладено арешт на грошові кошти на рахунку № 258 філії «Мелітопольська ДЕД», про що повідомлено листом № 075-10/147-БТ від 26.09.2016 відділ ПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області про прийняття до виконання вищевказаної постанови про арешт від 11.08.2016, і одночасно зазначено, що станом на 26.09.2016 на вказаному рахунку № 258 філії «Мелітопольська ДЕД» обліковуються кошти у розмірі 161593,93 грн. (а. с.152, 153).

27.09.2016 Філією АТ «Укрексімбанк» у м.Запоріжжя прийнята до виконання та виконана отримана платіжна вимога ДВС № 1847 від 21.09.2016 про списання з рахунку № 258 філії «Мелітопольська ДЕД» суми 313747,41 грн. на рахунок Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Внаслідок того, що в період з 15.09.2016 (день отримання Банком постанови про арешт коштів від 11.08.2016) по 26.09.2016 Банком фактично не було забезпечено виконання означеної вище постанови від 11.08.2016, відповідачем направлені Банку та Філії Банку Вимоги державного виконавця:

- Вимога від 28.10.2016 № 19730-6-03.4 (а. с.154- 161);

- Вимога від 15.11.2016 № 20727-3-03.4 (а. с.162-169);

- Вимога від 30.12.2016 № 23051-3-03.4 (а. с.176-182).

У зазначених Вимогах відповідач зобов'язує Банк і Філію Банку негайно з моменту отримання вимоги усунути порушення законодавства про виконавче провадження, допущені ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та Філією АТ «Укрексімбанк» у м.Запоріжжя, шляхом перерахування Відділу за рахунок власних коштів АТ «Укрексімбанк» сум помилкових переказів коштів, що обліковувались за філією «Мелітопольська ДЕД» на рахунку № 258 за період з 15.08.2016 по 26.09.2016 (Вимоги від 28.10.2016, від 15.11.2016, від 30.12.2016) або повернути філії «Мелітопольська ДЕД» за рахунок власних коштів АТ «Укрексімбанк» суму вищезазначених помилкових переказів на рахунок № 258, який відкрито у філії АТ «Укрексімбанк» у м.Запоріжжя та з якого вищевказані помилкові перекази були зроблені (Вимоги від 15.11.2016, від 30.12.2016); негайно з моменту отримання вимоги довести до відома та забезпечити виконання підлеглими, філіями, відділеннями, представництвами та іншими відокремленими підрозділами даної вимоги.

Тобто суть Вимоги від 30.12.2016 № 23051-3-03.4, що оскаржується позивачем в межах даної судової справи, полягає у зобов'язанні Банку переказати на рахунок Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області або повернути філії «Мелітопольська ДЕД» за рахунок власних коштів Банку всі суми переказу з рахунку № 258, відкритому у філії АТ «Укрексімбанк» у м.Запоріжжя, за період з 15.08.2016 по 26.09.2016.

При цьому Відділ ПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області посилається, що Філією Банку допущені порушення законодавства про виконавче провадження, адже у вказаний період з 15.08.2016 по 26.09.2016, під час дії постанови про арешт від 11.08.2016, мали місце дії з коштами боржника, оскільки операції по рахунку №258 були зупинені банківською установою лише 26.09.2016 на виконання Вимоги від 23.09.2016 № 17667-3-034, а не 15.08.2016 - в день надходження супровідного листа-вимоги від 11.08.2016 № 14410-3-03.4 та постанови про арешт від 11.08.2016.

Також посилаючись пп.32.3.1 п.33.3 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п.2.36 Інструкції безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ № 22 від 21.01.2004, орган ДВС зазначає, що з вини Банку та Філії Банку кошти, які обліковувалися на рахунку № 258 за період з 15.08.16 по 26.09.16, помилкові перекази яких було здійснено банківською установою, не були отриманні Відділом 27.09.2016 згідно з платіжною вимогою № 1847 від 21.09.16 (а.с.181).

Як вбачається з матеріалів справи, питання правомірності Вимог від 28.10.2016 № 19730-6-03.4 та від 15.11.2016 № 20727-3-03.4 було предметом судового дослідження.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про протиправність оскаржуваної Вимоги від 30.12.2016 № 23051-3-03.4

За приписами ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Переглядаючи постанову суду першої інстанції у відповідності до вимог ч.2 ст.11, ч.1 ст.195 КАС України, апеляційний суд виходить з того, що завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень суб'єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у ч.3 ст.2 КАС України, з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 №2121-III (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду.

Зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється лише в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, крім випадків, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму". Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми.

В свою чергу, глава 10 Інструкції безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ № 22 від 21.01.2004, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/8976 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначає порядок виконання банками заходів щодо арешту коштів на рахунках клієнтів.

Так, відповідно до п.10.4 Інструкції № 22 банк, у якому відкрито рахунок/рахунки (далі - рахунок) клієнта, уживає заходів щодо забезпечення виконання документа про арешт коштів після отримання документа про арешт коштів.

На документі про арешт коштів, який надійшов до банку після закінчення операційного дня, ставиться штамп "Вечірня", і забезпечення виконання цього документа банк здійснює в межах залишків коштів на рахунку на початок наступного операційного дня (п.10.5 Інструкції № 22).

Згідно з п.10.6 Інструкції № 22 залежно від наявності/відсутності коштів на рахунку клієнта, на кошти якого накладено арешт, банк здійснює такі дії:

якщо на рахунку є кошти в сумі, що визначена документом про арешт коштів, то банк арештовує їх на цьому рахунку та продовжує виконання операцій за рахунком клієнта. Документ про арешт коштів банк обліковує на відповідному позабалансовому рахунку;

якщо на рахунку клієнта недостатньо визначеної документом про арешт коштів суми коштів, то банк арештовує на цьому рахунку наявну суму коштів, обліковує цей документ на відповідному позабалансовому рахунку і не пізніше ніж наступного робочого дня письмово повідомляє орган, який надіслав документ про арешт коштів, про недостатність коштів для його виконання;

якщо на рахунку клієнта немає коштів для забезпечення виконання документа про арешт коштів, то банк обліковує його на відповідному позабалансовому рахунку і не пізніше ніж наступного робочого дня письмово повідомляє орган, який надіслав документ про арешт коштів, про відсутність коштів для його виконання.

Під час дії документа про арешт коштів банк протягом операційного дня відповідно до статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зупиняє видаткові операції за рахунком клієнта та здійснює арешт усіх надходжень на рахунок клієнта до забезпечення суми коштів, що зазначена в документі про арешт коштів, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів.

Відповідно до абз.1 п.10.9 Інструкції № 22 кошти, що арештовані на рахунку клієнта, забороняється використовувати до надходження платіжної вимоги/інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для виконання якого накладався арешт, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів.

Таким чином, обов'язком банка, в якому відкрито рахунки клієнта, є вжиття заходів щодо забезпечення виконання документа про арешт коштів на рахунку такого клієнта з моменту його отримання шляхом зупинення видаткових операції за рахунком клієнта та здійснення арешту усіх надходжень на рахунок клієнта.

З вищенаведених обставин справи вбачається, що спірна Вимога від 30.12.2016 полягає у зобов'язанні позивача переказати на рахунок ДВС або повернути на рахунок відокремленого підрозділу боржника - за рахунок власних коштів Банку всі суми переказів з рахунку вказаного підприємства № 258 за період з 15.08.2016 по 26.09.2016, і таке зобов'язання обумовлене несвоєчасним виконанням позивачем постанови про накладення арешту від 11.08.2016.

При цьому факт несвоєчасного виконання постанови від 11.08.2016 в частині арешту коштів на зазначеному рахунку філії «Мелітопольська ДЕД» позивачем не заперечується і підтверджується матеріалами справи, з яких вбачається, що видаткові операції на рахунку філії «Мелітопольська ДЕД» № 258 на виконання постанови про арешт від 11.08.2016 зупинено Філією Банку лише 26.09.2016.

В той же час позивачем заперечується законність вимоги відповідача переказати на рахунок ДВС або повернути на рахунок філії «Мелітопольська ДЕД» всі суми переказів з рахунку №258 за період з 15.08.2016 по 26.09.2016 за рахунок власних коштів Банку з огляду на те, що ці перекази, за твердженням відповідача, є помилковими.

В абз.1 ч.4 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Тобто лише законні вимоги державного виконавця являються обов'язковими для осіб, до яких ці вимоги висуваються.

За положеннями п.1.13 Інструкції № 22 під час здійснення розрахунків можуть застосуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді.

Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій платіжних інструментів, зокрема, таких видів як платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; платіжна вимога.

За визначеннями, наведеними у п.1.4 Інструкції № 22,:

розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача;

списання договірне (далі - договірне списання) - списання банком з рахунку клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом;

списання примусове (далі - примусове списання коштів) - списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

У статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-III (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) наведені визначення наступних термінів:

п.1.23 - неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав сума переказу зарахована на її рахунок або видана їй у готівковій формі;

п.1.25 - платіжна вимога - розрахунковий документ, що містить вимогу стягувача або при договірному списанні отримувача до обслуговуючого платника банку здійснити без погодження з платником переказ визначеної суми коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

п.1.24 - переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Також у п.1.4 Інструкції № 22 визначено, що помилкове списання/зарахування коштів - списання/зарахування коштів, унаслідок якого з вини банку або клієнта відбувається їх списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача.

Стаття 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлює відповідальність банків при здійсненні переказу.

Так, за приписами п.32.1 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Згідно з п.32.2 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

У разі порушення банком, що обслуговує отримувача, строків завершення переказу цей банк зобов'язаний сплатити отримувачу пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. В цьому випадку платник не несе відповідальності за прострочення перед отримувачем.

Платник має право на відшкодування банком, що обслуговує отримувача, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків завершення переказу, встановлених пунктом 30.2 статті 30 цього Закону.

Отримувач має право на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

У відповідності до п.32.3 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону.

Згідно з п.п.32.3.1 п.32.3 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (на яку посилається скаржник в обґрунтування своїх доводів) у разі помилкового переказу суми переказу на рахунок неналежного отримувача, що стався з вини банку, цей банк-порушник зобов'язаний негайно після виявлення помилки переказати за рахунок власних коштів суму переказу отримувачу. У противному разі отримувач має право у встановленому законом порядку вимагати від банку-порушника ініціювання переказу йому суми переказу за рахунок власних коштів, сплати пені в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення починаючи від дати завершення помилкового переказу, яка не може перевищувати 10 відсотків суми переказу.

Одночасно банк-порушник зобов'язаний після виявлення помилки негайно повідомити неналежного отримувача про здійснення помилкового переказу і про необхідність ініціювання ним переказу еквівалентної суми коштів цьому банку протягом трьох робочих днів від дати надходження такого повідомлення. Форма повідомлення банку про здійснення помилкового переказу встановлюється Національним банком України.

У разі переказу банком-порушником за рахунок власних коштів суми переказу отримувачу та своєчасного повідомлення неналежного отримувача про здійснення помилкового переказу, а також своєчасного переказу неналежним отримувачем суми переказу цьому банку банк-порушник залишає цю суму у власному розпорядженні. При цьому, у разі порушення неналежним отримувачем зазначеного триденного строку, банк-порушник має право вимагати від неналежного отримувача повернення суми переказу, а також сплату пені в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день починаючи від дати завершення помилкового переказу до дня повернення коштів включно, яка не може перевищувати 10 відсотків суми переказу.

При цьому у п.32.6 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк ініціатора зобов'язаний на вимогу ініціатора письмово повідомити про стан виконання його доручення, що міститься у відповідному документі на переказ.

З аналізу наведених правових норм в їх сукупності вбачається, що відповідальність банків за помилковість та несвоєчасність здійснення переказу пов'язана з невірним та/або несвоєчасним виконанням банку відповідних документів на переказ, якими, зокрема, є такі розрахункові документі як платіжні доручення, платіжні вимоги тощо.

При цьому ані Інструкція № 22, ані Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» не містить положень про те, що у разі невиконання/несвоєчасного виконання банком виконавчого документа про арешт в частині зупинення видаткової операцій на рахунку клієнта, настає відповідальність, яка передбачена для банку у разі здійснення помилкового переказу.

Таким чином, твердження відповідача, що помилковий переказ - це переказ, здійснений клієнтом банку при діючій постанові про арешт коштів, суперечить приписам чинного законодавства.

Відповідно, відсутні і підстави для відповідальності банку, передбаченої у п.п.32.3.1 п.32.3 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», на застосуванні якої наполягає відповідач у своїй Вимозі від 30.12.2016.

На користь правомірності такого висновку свідчать і положення п.32.8 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який передбачає, що спори, пов'язані із здійсненням банками переказу, розглядаються у судовому порядку.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що документ на переказ, який ДВС направлено до Філії АТ «Укрексімбанк» у м.Запоріжжя, а саме: платіжну вимогу № 1847 від 21.09.2016 про стягнення з рахунку № 258 філії «Мелітопольська ДЕД» 313747,41 грн., за твердженням безпосередньо самого відповідача, Філія Банку мала виконати лише 27.09.2016 (а. с.181).

При цьому в матеріалах справи відсутні докази направлення і отримання Філією Банку від ДВС, як суб'єкта переказу, розрахункових документів на стягнення коштів з рахунку № 258 філії «Мелітопольська ДЕД» у період з 15.08.2016 по 26.09.2016, а відтак недоведеними є і твердження відповідача про здійснення Банком у вказаний період з 15.08.2016 по 26.09.2016 помилкового переказу у розумінні п.п.32.3.1 п.32.3 ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Крім того, як свідчать матеріали справи та дані ЄДРСР за результатами оскарження Банком у судовому порядку попередніх Вимог від 28.10.2016 № 19730-6-03.4 та від 15.11.2016 № 20727-3-03.4 Запорізьким окружним адміністративним судом винесені постанови від 22.12.2016 у справі № 808/3416/17 (а. с.41-44) та від 03.04.2017 № 808/3577/16 (а.с.209-212) відповідно, якими вказані Вимоги визнані протиправними та скасовані.

За результатами перегляду судових рішень у справах № 808/3416/17 та № 808/3577/16 в суді апеляційної інстанції, Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом винесені ухвали від 28.03.2017 та від 27.07.2017, якими апеляційні скарги УДВС ГТУЮ у Запорізькій області залишені без задоволення, а вищезазначені постанови суду першої інстанції від 22.12.2016 у справі № 808/3416/17 та від 03.04.2017 № 808/3577/16 - без змін.

Дані про скасування за результатами касаційного провадження у матеріалах даної справи та в ЄДРСР на момент ухвалення колегією суддів судового рішення відсутні.

При цьому у вказаних судових рішеннях у справах № 808/3416/17 та № 808/3577/16 судами встановлено, що вчинені Філією Банку операції по рахунку № 258 філії «Мелітопольська ДЕД» виконувались на підставі наданих цією філією платіжних документів, за реквізитами зазначеними в них, а тому вказані операції неможливо розцінити як «помилкові перекази» в розумінні абз.2 п.1.24 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на приписи ч.1 ст.72 КАС України та на те, що вищевказані судові рішення у справах № 808/3416/17 та № 808/3577/16 є такими, що набрали законної сили відповідності до ст.254 КАС України, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, вважає позовні вимоги обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню.

Посилання відповідача, що Вимога державного виконавця від 30.12.2016 є окремою дією державного виконавця, зі своїми вимогами та строками виконання, які є різними і ніяким чином не співпадають з вимогами державного виконавця від 28.10.2016, спростовується і змістом, і зобов'язальною частиною попередніх Вимог від 28.10.2016 №19730-6-03.4 та від 15.11.2016 № 20727-3-03.4, які є ідентичними спірній Вимозі від 30.12.2016 № 23051-3-03.4.

Наведене вище в сукупності свідчить про протиправність вимоги відповідача переказати на рахунок ДВС або повернути на рахунок філії «Мелітопольська ДЕД» всі суми переказів з рахунку № 258 за період з 15.08.2016 по 26.09.2016 за рахунок власних коштів Банку через те, що ці перекази є помилковими.

Суд першої інстанції під час розгляду справи в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції відповідно до положень ст.202 КАС України.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року у справі № 808/151/17 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко