Справа № 826/5226/16
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5226/16 Головуючий у 1-й інстанції: Федорчук А.Б. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

09 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Лічевецького І.О. Твердохліб В.А. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної архітектурно-будівельної інспекції України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправними та скасування припису і постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, в якому просив визнати протиправними та скасувати припис про усунення порушень № С-1002/5 від 10.02.2016р. та постанову № А-0303/2 від 03.03.2016р.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано припис про усунення порушень № С-1002/5 від 10.02.2016р. та постанову № А-0303/2 від 03.03.2016р. Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі звернення відділу містобудування архітектури Броварської РДА від 01.02.2016 року № 7 від (вх. № 10/10-0402/17 від 04.02.2016 року), Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції Київській області в період з 08.02.2016р. по 12.02.2016р. проведено захід державного архітектурно-будівельного контролю на об'єкті «Будівництво за адресою: Київська область, Броварський район, Богданівська с/рада, в районі Північного кладовища (кадастровий номер НОМЕР_1).

За результатом перевірки, складено Акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 08.02.2016 року.

На підставі висновків викладених в Акті перевірки, Департаментом видано припис № С-1002/5, яким позивача зобов'язано усунути порушення містобудівного законодавства шляхом знесення зазначеного об'єкту будівництва та демонтажу споруди в термін до 19.02.2016р., відповідно до вимог законодавства.

Крім цього, Департаментом 03 березня 2016 р. прийнято постанову по справі про адміністративне правопорушення № А-0303/2, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96, ч. 1 ст. 188-42 КУпАП та накладено штраф в розмірі 5 100 грн.

Не погоджуючись з правомірністю та обґрунтованістю вказаних актів індивідуальної дії, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про основи містобудування» від 16.11.1992р. № 2780-ХІІ (зі змінами та доповненнями, на час виникнення спірних правовідносин), державне регулювання у сфері містобудування здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою та Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством (далі - Закон № 2780-ХІІ).

Згідно ст. 8 Закону № 2780-ХІІ, державне регулювання, зокрема, полягає у контролі за дотриманням законодавства у сфері містобудування, державних стандартів і норм, вимог вихідних даних, затвердженої містобудівної документації та проектів конкретних об'єктів, раціональним використанням територіальних і матеріальних ресурсів при проектуванні та будівництві.

Статтею 15 Закону № 2780-ХІІ передбачено, що компетенція центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю визначається відповідно до закону.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011р. № 3038-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 3038-VI).

Частиною 1 статті 6 Закону № 3038-VI встановлено, що управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Зміст управління у сфері містобудівної діяльності, державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду включає, зокрема, контроль за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування (далі - вихідні дані), проектної документації (пункт 6 частини 1 статті 7 Закону № 3038-VI).

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014р. № 294 (далі - Положення № 294), державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Основними завданнями Держархбудінспекції є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, зокрема, здійснення державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил (пункт 3 Положення № 294).

Пунктом 7 Положення № 294 встановлено, що Держархбудінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.

За визначенням поняття, наведеним у частині 1 статті 41 Закону № 3038-VI, державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності (ч. 3 ст. 41 Закону № 3038-VI).

Відповідно до пунктів 1-3 частини четвертої статті 41 Закону № 3038-VI, посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право безперешкодного доступу до місць будівництва об'єктів та до об'єктів, що підлягають обов'язковому обстеженню; складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; видавати обов'язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

На виконання статті 41 Закону № 3038-VI, Кабінетом Міністрів України постановою від 23 травня 2011 року № 553 затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, який визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт (далі - Порядок № 553).

Пунктом 2 Порядку № 553 передбачено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням: 1) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції; 2) порядку здійснення авторського і технічного нагляду, ведення загального та (або) спеціальних журналів обліку виконання робіт (далі - загальні та (або) спеціальні журнали), виконавчої документації, складення актів на виконані будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи; 3) інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об'єкта будівництва.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 553, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Позаплановою перевіркою, відповідно до пункту 7 Порядку № 553, вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

У цьому ж пункті наведено вичерпний перелік підстав призначення та проведення позапланових перевірок, однією з яких є звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог містобудівного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, з 08.02.2016 року по 12.02.2016 року на підставі звернення відділу містобудування архітектури Броварської РДА від 01.02.2016 року № 7 від (вх. № 10/10-0402/17 від 04.02.2016 року), направлення для проведення позапланової перевірки від 05.02.2016 року № 70.16/01 Департаментом проведено позаплановий захід державного архітектурно-будівельного контролю зазначеного об'єкту будівництва.

За результатами перевірки, що була проведена у присутності позивача, про що свідчить його підпис в Акті перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 08.02.2016 року, встановлено, що станом на 10.07.2015 року на земельній ділянці за адресою: Київська обл., Бориспільський район, Богданівська сільська рада, в районі Північного кладовища (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1), яка на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.04.2015 року зареєстрованого в реєстрі № 773 та витягу з Державного реєстру від 03.04.2015 року № 35914556 (цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства) виконано будівельні роботи, а саме, влаштовано монолітну фундаментну плиту, без отримання містобудівної документації, затвердженої в установленому порядку та документів, що надають право на початок виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги ст. 34, ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 5 Закону України «Про основи містобудування» та ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність».

Крім цього, перевіркою встановлено, що на зазначеній монолітній фундаментній плиті розташовано малу архітектурну форму для здійснення підприємницької діяльності з торгівлі пам'ятниками, що встановлюються на цвинтарі.

Паспорт прив'язки малої архітектурної форми для провадження підприємницької діяльності виданий відділом містобудування та архітектури Броварської районної державної адміністрації від 19.06.2015 року.

Проект виконання робіт не надано. Загальний журнал робіт та спеціальні журнали з окремих видів робіт не надано. Виконавчу документацію, журнал вхідного контролю конструкцій, виробів, матеріалів і устаткування не надано. Журнал авторського нагляду не надано.

Згідно ч. 4 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Як вбачається з оскаржуваних постанови та припису, на земельній ділянці було виявлено факт самочинного будівництва, а саме: влаштовано фундаментну плиту, без отримання містобудівної документації, затвердженої в установленому порядку та документів, що надають право на початок виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги ст.ст. 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 5 Закону України «Про основи містобудування» та ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», а на зазначеній монолітній фундаментній плиті розташовано малу архітектурну форму для здійснення підприємницької діяльності з торгівлі пам'ятниками, а також виконані підготовчі роботи, без документу, що надає право підготовчих робіт, зокрема, земельна ділянка огороджена парканом з металевих секцій, які змонтовано на металевих стовпчиках, чим порушено Порядок виконання підготовчих робіт, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011 року та ст.ст. 34, 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 34 цього Закону, замовник має право виконувати будівельні роботи після направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

В силу ст. 35 вказаного Закону, після набуття права на земельну ділянку замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними нормами, державними стандартами і правилами, крім винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень, з повідомленням органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підготовчі роботи з винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень замовник здійснює на підставі зареєстрованої декларації про початок виконання підготовчих робіт.

Виконання підготовчих робіт, у тому числі з винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень, може здійснюватися на підставі зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт чи дозволу на виконання будівельних робіт.

Виконання підготовчих робіт з винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень без реєстрації зазначеної декларації або отримання дозволу на виконання будівельних робіт забороняється.

Зареєстрована декларація про початок виконання підготовчих робіт не дає права на виконання будівельних робіт.

Відповідно до ст. 36 Закону, право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об'єктах, що належать до І-ІІІ категорій складності, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.

Згідно ч. 2 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об'єкта благоустрою. До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством.

Відповідно до п. 3 ДБН В.2.2.-23:2009 «Будинки і споруди. Підприємства торгівлі», малі архітектурні форми - павільйони, кіоски, торговельні намети, рундуки тощо переважно збірно-розбірної конструкції, які застосовуються поряд із засобами благоустрою, включаючи невеликі споруди для відпочинку людей/покупців (лави, можливо тіньові навіси або перголи), урни для сміття, а також різноманітні елементи декоративно-прикладного мистецтва (наприклад, скульптури, декоративні басейни, фонтани тощо); павільйон - торговельний об'єкт у роздрібній торгівлі, призначений для організації продажу товарів кінцевим споживачам, розміщений в окремій споруді полегшеної конструкції та має торговельну залу для покупців.

В силу ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Так, 19 червня 2015 року відділом містобудування та архітектури Броварської РДА, на підставі поданих позивачу документів видано Паспорт прив'язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності у с. Богданівка, Броварського району Київської області за реєстраційним номером 17, строком на 5 років до 19 червня 2020 року.

Згідно долучених до справи матеріалів, які є додатком до даного паспорту, вбачається, що відповідно до схеми розміщення, на земельній ділянці площею 1531,0 кв.м повинен бути розташований торгівельний павільйон, площа цементного покриття 182,0 кв.м. Також до матеріалів справи долучено план благоустрою території в якому зазначено також що повинно бути цементне покриття.

10.02.2016р. на ім'я позивача надійшов лист відділу містобудування та архітектури Броварської РДА в якому зазначено, що Паспорт прив'язки було анульовано.

Однак, як вбачається з наявної в матеріалах справи постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2016 року, яка набрала чинності 11 червня 2016 року, визнано протиправним та скасовано рішення відділу містобудування та архітектури Броварської районної державної адміністрації про анулювання дії Паспорту прив'язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, виданого 19 червня 2015 року на ім'я позивача.

Крім цього, на підтвердження відсутності початку будівельних робіт та взагалі будівництва на земельній ділянці позивачем надано копію висновку експертів № 81, за результатами проведення будівельно-технічного дослідження від 28 липня 2016 року.

Як вбачається з даного висновку, експертами проводилось натуральний огляд об'єкта дослідження, а саме земельної ділянки, що належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2015 року та виявлено цементне покриття площею 182 м.кв. Товщина виявленого покриття різна - максимальна 14 см. Дане покриття влаштовано по поверхні землі (позначка верху покриття знаходиться вище від рівня землі). Тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності згідно паспорту прив'язки. Дана тимчасова споруда розташована за межами влаштованого цементного покриття без влаштування фундаментів. Має місце паркан з металевих секцій, що огороджує земельну ділянку.

Спеціалістами під час дослідження було встановлено, що покриття виконано із цементнобетонної суміші згідно з розділом 9 ДБН Б.2.2-5-2011 «Благоустрій територій», воно відноситься до твердого (капітального) покриття. Тобто, дане покриття є елементом здійсненого комплексу заходів з благоустрою території.

Відповідно до Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 446, підготовчі роботи - це роботи з підготовки земельної ділянки, влаштування огородження будівельного майданчика, знесення будівель і споруд, порушення елементів благоустрою в межах відведеної ділянки, вишукувальні роботи, роботи із спорудження тимчасових виробничих та побутових споруд, улаштування під'їзних шляхів, складування будівельних матеріалів, тощо.

Згідно з ДБН А.3.1-5-2016 «Організація будівельного виробництва», будівельний майданчик - виробнича територія, яка виділяється в установленому порядку для розміщення об'єктів, що будуються, машин, матеріалів, комунікацій, які використовуються в процесі будівництва.

Під час огляду об'єкта дослідження, спеціалістами було встановлено відсутність будь-яких підготовчих робіт для будівництва, як не було виявлено і самого об'єкта будівництва.

Таким чином, наявне на земельній ділянці, що належить позивачу, цементобетонне покриття, у відповідності з розділом ДБН Б.2.2.-5-2011 «Благоустрій територій» є елементом здійснення комплексу заходів із благоустрою території та згідно з приписами ДБН В.2.1-10-2009 «Основи та фундаменти споруд. Основні положення проектування», не є монолітною фундаментною плитою, про наявність якої зазначає апелянт.

Натомість, апелянтом не надано жодних доказів, які б свідчили про підготовку на земельній ділянці, що належить позивачу, будівельних робіт чи проведення підготовчі будівельні роботи. Не є свідченням про підготовку будівельних робіт і огорожа, що встановлена на земельній ділянці, виходячи з вищевикладеного.

Крім цього, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що особою, яка здійснювала перевірку, не було досліджено належним чином саме покриття, зокрема його складову та безпідставно зазначено, що влаштовано монолітну фундаментну бетонну плиту. Не вказано перевіряючим ні в акті перевірки, ні в запереченнях, з яких критеріїв він виходив, зазначаючи, що на земельній ділянці влаштовано саме такий фундамент.

З огляду на зазначене, доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що винесені припис про усунення порушень та постанова про застосування штрафних санкцій є протиправними, а тому підлягають скасуванню.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Лічевецький І.О. Твердохліб В.А.
Повний текст ухвали виготовлено 12.10.2017 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Твердохліб В.А.

Лічевецький І.О.