Справа № 753/19451/16-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" жовтня 2017 р. м. Київ К/800/7616/17

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Горбатюка С.А., Стрелець Т.Г.,

секретарі судового засідання: Гуловій О.І.,

за участю позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представників відповідача: Шевченко Ю.В., Романовської Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації (далі - Управління) з вимогами:

визнати неправомірним та скасувати рішення Управління про відмову у призначенні ОСОБА_1 субсидії з 1 серпня 2016 року;

зобов'язати Управління призначити та надати ОСОБА_1 щомісячну адресну безготівкову субсидію для відшкодування витрат на оплату користування житлом або його утримання та комунальних послуг за місцем її фактичного проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 за період з 1 серпня 2016 року строком на 12 місяців.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач з 7 червня 2014 року є внутрішньо переміщеною особою з району проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою встановленої форми і змісту. Зазначена довідка, на думку позивачки, є належним документальним підтвердженням місця її фактичного і зареєстрованого місця проживання. Помешкання за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності і ця ж адреса зазначена в довідці внутрішньо переміщеної особи як місце її фактичного проживання. На думку позивачки, за таких обставин вона має право на отримання щомісячної адресної безготівкової субсидії вказаною вище адресою.

Дарницький районний суд м. Києва постановою від 19 грудня 2016 року позов задовольнив частково.

Визнав неправомірним та скасував рішення Управління про відмову у призначенні субсидії ОСОБА_1 з 1 серпня 2016 року. У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

За наслідками апеляційного перегляду цієї постанови Київський апеляційний адміністративний суд прийняв нову постанову від 22 лютого 2017 року, якою відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року - в частині відмови у задоволенні позовних вимог і в цій частині позовні вимоги задовольнити, та скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року - в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 з 7 червня 2014 року отримала статус внутрішньо переміщеної особи з району проведення антитерористичної операції (з м. Луганськ).

З серпня 2014 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України Дарницького району м. Києва та отримує пенсію. Відповідно до Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII) в листопаді 2014 року позивача взято на облік в Управлінні спершу за адресою: АДРЕСА_2, а згодом - за адресою: АДРЕСА_1. За останньою адресою ОСОБА_1 зареєстрована як внутрішньо переміщена особа.

Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 13 липня 2015 року.

З 1 жовтня 2016 року позивачку внесено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11 листопада 2014 року № НОМЕР_1, фактичним місцем проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є АДРЕСА_1.

17 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про призначення їй субсидії на відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг.

Листом від 16 вересня 2016 року № 01-11/7200/1 Управління відмовило їй у призначенні субсидії з посиланням на лист Департаменту соціальної політики від 15 вересня 2016 року № 051-13311-002-2, за яким субсидія, відповідно до пункту 6 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 (далі - Положення № 848) призначається одній із зареєстрованих у житловому приміщенні осіб.

Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 субсидії з 1 серпня 2016 року суд першої інстанції виходив з того, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є доказом реєстрації особи у житловому приміщенні, зазначеному в цій довідці. Стосовно позовних вимог в частині зобов'язання відповідача прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 субсидії, то відмовляючи в їх задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що прийняття такого рішення належить до дискреційних повноважень суб'єкта владних повноважень і суд не може втручатися в процес їх реалізації.

Натомість суд апеляційної інстанції вважає, що адреса, яка зазначена в довідці про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи не є належним документальним підтвердженням зареєстрованого місця проживання особи. Адреса, зазначена в цій довідці (АДРЕСА_1), є фактичним місцем проживання ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеної особи, тоді як зареєстрованим - АДРЕСА_3. Тому, на думку цього суду, підстав для призначення позивачу субсидії за адресою АДРЕСА_1, де вона виключно перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, немає.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України законним і обґрунтованим вважає рішення суду першої інстанції, яке суд апеляційної інстанції скасував помилково.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

За частиною другою цієї статті адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з частиною першою, другою статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1706-VII довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 9 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщена особа має право на отримання соціальних та адміністративних послуг за місцем перебування.

Згідно з пунктом 2 Положення № 848 право на отримання адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, а також субсидії готівкою на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива (далі - субсидія) поширюється на громадян, які проживають у житлових приміщеннях (будинках), в частині оплати ними користування житлом; утримання житла; управління багатоквартирним будинком, комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива.

Відповідно до пункту 6 Положення № 848 субсидія призначається одній із зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб.

Відповідно до статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382-IV) реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. У цій же статті передбачено, що документами, до яких вносяться відомості про місце проживання, є паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

З огляду на наведене вище, є підстави погодитися з висновком апеляційного суду про те, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є документом, який підтверджує зареєстроване місце проживання в розумінні Закону № 1382-IV. Разом з тим, призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам має свої особливості, зумовлені обставинами, які змусили цих осіб залишити своє місце проживання.

За частиною другою статті 2 Закону № 1382-IV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок № 365), який визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування (пункт 1).

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 365 соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

До заяви додається копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та пред'являється оригінал такої довідки.

Згідно з пунктом 10 Порядку № 365 (в редакції, чинній на дату виникнення спірних відносин) структурний підрозділ з питань соціального захисту населення протягом трьох робочих днів з дня отримання електронної справи отримувача соціальної виплати вносить на розгляд комісій з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - комісії), подання про призначення (відновлення) або про відмову в призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати, до якого додається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

Питання щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам можуть також розглядатися комісіями, утвореними районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» <…> за умови включення до складу таких комісій представників органів, що здійснюють соціальні виплати.

Пунктом 11 Порядку № 365 встановлено, що комісія розглядає подання про призначення (відновлення) або про відмову у призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати протягом п'яти робочих днів з дня отримання такого подання.

Згідно з пунктом 12 Порядку № 365 за результатами розгляду подання з урахуванням акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики або інших органів, що здійснюють соціальні виплати.

Рішення комісії про відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати може бути оскаржене до суду (пункт 16).

Отож, отримання внутрішньо переміщеними особами соціальних виплат, що в розумінні Положення № 365 передбачає, серед іншого, субсидії, не ставиться у залежність від факту реєстрації їхнього місця проживання. Необхідною умовою для реалізації такого право є перебування на обліку внутрішньо переміщених осіб (що в тому числі передбачає реєстрацію адреси фактичного проживання особи, якій надається статус внутрішньо переміщеної).

У цій справі встановлено, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_3. Водночас ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою і перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання - АДРЕСА_1. З метою отримання субсидії за адресою свого фактичного проживання позивач звернулася до Управляння як органу, що здійснює соціальні виплати на території, де вона перебуває на обліку, із заявою відповідного змісту, до якої, з-поміж іншого, було долучено довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Суди з'ясували, що спір виник у зв'язку з відмовою Управління призначити ОСОБА_1 субсидію з посиланням на пункт 6 Положення № 848, позаяк остання не зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні позову суд апеляційної інстанції відзначив те, що позивач зареєстрована в м. Луганську. З цього висновується, що право на отримання субсидії позивач може реалізувати за зареєстрованим місцем проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, яку вона вимушена була залишити у зв'язку з настанням обставин, передбачених статтею 1 Закону № 1706-VII. Колегія суддів з таким висновком не може погодитися. У контексті спірних відносин, з огляду на їх правове регулювання, та обставина, що позивач перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб є достатньою підставою для вирішення питання про призначення їй субсидії за місцем її фактичного проживання, зазначеного в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. Тому правильним є висновок суду першої інстанції про те, що за встановлених в цій справі обставин оскаржене рішення відповідача не відповідає критеріям, наведеним в частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Стосовно вимог про зобов'язання відповідача прийняти рішення про надання позивачу адресної безготівкової субсидії, то з цього приводу слід зазначити таке.

Прийняття рішення, про яке просить позивач, належить до компетенції суб'єкта владних повноважень і є результатом врегульованої процедури, яка передбачає, серед іншого, необхідність з'ясування у кожному індивідуальному випадку тих фактів, які мають істотне значення для вирішення питання щодо можливості надання субсидій (як-от: перевірка матеріально-побутових умов особи та/або її сім'ї; перевірка достовірності наданих документів на ін.). Суд при розгляді адміністративної справи не може переймати на себе таких повноважень Управління, тому в цьому випадку зобов'язувати відповідача прийняти конкретне рішення буде втручанням в його компетенцію.

Разом з тим, з метою гарантувати дотримання і захист прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах від порушень з боку суб'єкта владних повноважень колегія суддів дійшла висновку про необхідність прийняття в цій частині нової постанови, якою зобов'язати Управління розглянути заяву ОСОБА_1 про надання щомісячної адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату користування житлом або його утримання та комунальних послуг за місцем її фактичного проживання з урахуванням висновків суду, викладених в цій постанові.

Відповідно до частини першої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись статтями 159, 167, 221, 223, 229, 230, 232, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в цій справі скасувати.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову скасувати і в цій частині прийняти нову постанову, якою зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації розглянути заяву ОСОБА_1 про надання щомісячної адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату користування житлом або його утримання та комунальних послуг за місцем її фактичного проживання з урахуванням висновків суду, викладених в цій постанові.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді С.А. Горбатюк

Т.Г. Стрелець