Справа № 539/1981/17
Суддя: Іващенко Ю. А.
Дата ухвалення: 2017-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №539/1981/17
Пров.№2-а/539/236/2017
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2017 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі головуючого судді - Іващенка Ю.А.

з участю секретаря - Карпенко Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про стягнення державних пенсій,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Лубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про стягнення державних пенсій.

Позовні вимоги обгрунтував тим, що він являється учасником ліквідації наслідків на ЧАЕС І - категорії, інвалідом II групи. Отримує пенсію через Лубенське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області.

Вказує на те, що з 28 лютого 1991 року держава прийняла на себе всю відповідальність за ушкодження здоров'я, втрату професійної працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ).

Станом на час прийняття Верховною Радою Української РСР Закону 796-ХІІ в відношенні відшкодування за втрату здоров'я ліквідаторам аварії на ЧАЕС діяли норми Постановления Совета Министров Украинской ССР и Украинского республиканского совета профессиональних союзов № 207-7 від 10.07.1986 року, які встановлювали для ліквідаторів наслідків аварії на ЧАЕС з моменту початку аварії 26.04.1986 року, що: «пенсии устанавливаются в размере возмещения фактического ущерба, определяемого в соответствии с Правилами, утвержденними постановлением Совета Министров СССР от 3 июля 1984 г. № 690» (п.п., п.п. 1, 13 п.1 Постановления).

Правила були затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 03.07.1984 року № 690, та визначено, що в разі каліцтва ліквідатора, отриманням ним професійного захворювання, йому, крім державної пенсії по інвалідності, підприємство сплачує щомісячно відшкодування збитку в розмірі заробітку (відповідної його частини), якого він позбувся внаслідок втрати працездатності, а також в компенсації додаткових витрат, пов'язаних з ушкодженням здоров"я ( п.2 Правил).

Правила встановлювали, що в випадку, якщо на час звернення ліквідатора за відшкодуванням збитку не збереглися документи про його фактичний заробіток до одержання трудового каліцтва, то розмір відшкодування збитку обчислюється виходячи з діючої на момент звернення тарифної ставки (окладу) по роботі, яку виконував ліквідатор (п. 13 Правил).

Враховуючи складну систему оплати праці ліквідаторів, коли подвоєна збережена заробітна плата сплачувалася з власних коштів підприємств, а оплата за особливі умови и ризик сплачувалася з союзного бюджету по заявці підприємств, відповідні заявки и рішення союзних органів в Україні не збереглися, то ця вимога до фактичної оплати праці ліквідаторів є актуальною і підлягає обов'язковому застосуванню. Постанова № 207-7 від 10.07.1986 року передбачає для всіх ліквідаторів подвоєння посадового окладу за роботу на забрудненій радіацією місцевості і сплату коефіцієнту за ризик (який відповідно до Тимчасових рівнів радіоактивного забруднення затвердженого Головним санітарним лікарем СРСР 02.06.1986 р. № 129-254/ДСП для зони відчуження складав 5), а також вимогу КЗпП Української РСР щодо розміру заробітку, який не міг бути меншим ніж прожитковий мінімум, то виплата державних пенсій ліквідаторам, передбачена ст. 54 Закону 796-ХІІ, є цілком правомірною та законною.

Всі ці обставини прийняв до уваги законодавець, приймаючи статті 13 та 54 Закону 796-ХІІ. Таким чином вважає, що держава визнала його право отримувати державні пенсії в розмірі не меншому ніж 8,75 мінімальних пенсій за віком - тобто ці права у нього є існуючими.

Також зазначає, що держава визнала в ст. 13 Закону 796- ХІІ свою повну відповідальність за ушкодження його здоров'я, втрату працездатності під час ліквідації Чорнобильської катастрофи, тобто в цьому питанні у нього є право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади під час ліквідації катастрофи (ст. 56 Конституції України).

Крім того, своїм рішенням Лубенський міськрайонний суд Полтавської області постановив «Визнати дії Управління Пенсійного Фонду України в м. Лубни неправомірними. Зобов'язати управління Пенсійного Фонду України в м. Лубни Полтавської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 у розмірі не меньше восьми мінімальних пенсій за віком».

Позивач вважає, що відповідач на теперішній час протиправно не виконує рішення суду, продовжує порушувати його конституційні права на відшкодування за рахунок держави за шкоду здоров'ю, за втрату працездатності.

Позивач ОСОБА_1 прохає суд стягнути з відповідача Лубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, , на його користь державні пенсії в якості відшкодування шкоди здоров'ю, за втрату працездатності, в розмірі не меншому ніж 8,75 мінімальної пенсії за віком, з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щомісячно, без строку.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи у свою відсутність.

Представник відповідача Лубенського об'єднаного управління ПФУ Полтавської області також в судове засідання не з'явився, надав суду письмове заперечення в якому прохав справу слухати у свою відсутність, відмовити позивачу в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інвалідом 2 групи, що підтверджується відповідними посвідченнями (а.с.4).

Позивач перебуває на обліку в Лубенському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області та до листопада 2011 року отримував державну пенсію як інвалід - ліквідатор ЧАЕС 2-ої групи в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, відповідно до пункту 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»( в редакції від 09.07.2007 року) та згідно ч.1 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» отримував щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі - 75 % мінімальної пенсії за віком.

Позивач звернувся до Конституційного Суду України, на що 12.06.2017 року за №4-14-18/1039 отримав листа, згідно якого йому було роз'яснено, що вирішувати питання, які зазначені позивачем у зверненні, не відноситься до компетенції Конституційного суду України (а.с.10).

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Законом України від 31 липня 2014 року №1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набрав чинності 03 серпня 2014 року, доповнено «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» п.6-7, яким встановлено, що норми і положення статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного Фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Аналогічна норма встановлена п.9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік».

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII положення ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено у новій редакції.

Відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст.54 вказаного Закону пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII не визнавався таким, що не відповідає Конституції України (неконституційним), є чинним, а тому підлягає застосуванню до спірних відносин.

На момент виникнення спірних правовідносин положення ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідні розміри виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В рішенні Конституційного Суду України №3-рп/2012 від 25 січня 2012 року зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Зокрема, право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, яка полягає в тому, що стаття 1 Першого протоколу не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі. Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

За таких обставин, суд вважає, що розмір виплат основної та додаткової пенсій особам, які мають статус постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та є інвалідами 2 групи, повинен визначатися відповідно до постанов Кабінету Міністрів України, а тому відповідач, здійснюючи ОСОБА_1 відповідні виплати у порядку та розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 27 листопада 2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Керуючись ст.ст. 160-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

В адміністративному позові ОСОБА_1 до Лубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про стягнення державних пенсій - відмовити .

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Харківського апеляційного адміністративного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом десяти днів. Особи, які не були присутні під час проголошення рішення, мають право оскаржити постанову суду протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Іващенко Ю.А.