Справа № 161/5646/17
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/8029/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Бедрій Х.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2017 року у справі № 161/5646/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

07.04.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов'язати перерахувати пенсію з 02.08.2016 року виходячи з 80 % грошового забезпечення без обмеження максимального розміру з врахуванням фактично отриманої пенсії.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.06.2017 року позов задоволено частково. Суд позовні вимоги за період з 02.08.2016 року по 06.10.2016 року включно залишив без розгляду.

Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугою років у розмірі 80 % відповідних сум грошового забезпечення та обмеження максимальним розміром пенсії, що не перевищує - 10 740,00 грн. за період з 20.12.2016 року по 31.12.2016 року.

Крім того, суд, зобов'язав Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області перерахувати пенсію за вислугу років ОСОБА_1 з 07.10.2016 року з розрахунку 80 % відповідних сум грошового забезпечення.

Також, суд зобов'язав Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зняти обмеження максимального розміру пенсії за вислугу років позивачу сумою 10740 грн. та виплачувати пенсію за вислугу років без обмеження її максимального розміру за період з 20.12.2016 року по 31.12.2016року. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Не погоджуючись із даною постановою, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом при винесенні постанови порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.06.2017 року скасувати та прийняти нову якою відмовити в позові.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.1 ст.41 КАС України. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість постанови суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

ОСОБА_1 з 1991р. перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію за вислугу років.

Як видно з матеріалів справи, позивачу пенсійний орган з 01.01.2015 р. відновив виплату пенсії за вислугу років, яка призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в розмірі 80 % сум грошового забезпечення.

Проте, 15.12.2015 р., 03.08.2016 р. пенсійний орган здійснив перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури ( із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 763 від 30.09.2015 р. яка набрала чинності з 15.12.2015 р.) та Постанови Кабінету Міністрів України № 488 від 27.07.2016 р. якою внесені зміни до Постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 р. « Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» зменшивши її розмірі з 80 % до 70 % грошового забезпечення та обмежив максимальний розмірі - 10740 грн.

Позивач 28.03.2017 р. звернувся до пенсійного органу з заявою про перерахунок пенсії без обмеження її максимального розміру в розмірі 80 % грошового забезпечення починаючи з 01.10.2016 року.

Проте, листом від 03 квітня 2017 року №1841/м-01пенсійний орган відмовив ОСОБА_1 в задоволенні заяви про перерахунок пенсії. (а.с. 7 )

ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи людини та громадянина гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняті нових Законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод громадян.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» який набрав чинності з 01.10.2011 р. визначено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

01 січня 2016 року набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року, відповідно до якого, ч. 5 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».

Проте, в п.2 р. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Тобто, дія положення щодо обмеження максимального розміру пенсії застосовується по пенсії які призначаються з січня 2016 р.

Однак, як видно з матеріалів справи пенсія ОСОБА_1 згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» призначена в 1991р. тобто, до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи». В даному випадку до пенсії яку отримує позивач пенсійний орган протиправно застосовував обмеження максимального розміру пенсії.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26 вересня 2014 року, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

ч. 1 ст.58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Разом з тим, Рішенням Конституційного суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016 «У справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» частину 7 статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними).

Отже, обмеження максимального розміру пенсії звужує зміст та обсяг конституційних соціальних гарантій позивача та застосування такого обмеження суперечить конституційному принципу дії норми в часі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки, суб'єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області діяв не в межах повноважень та не у спосіб передбачений законами та Конституцією України.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ст.200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 160, ст.195, ст.198, ст.200, ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2017 року у справі № 161/5446/17 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Суддя Н. В. Бруновська
Суддя С. М. Кузьмич
Суддя Р. М. Шавель

Ухвала складена в повному обсязі 17.10.2017 року.