Справа № 205/797/17 (2-а/205/78/17)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"11" жовтня 2017 р. справа № 205/797/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції у м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції

на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2017 року у справі №205/797/17

за позовом ОСОБА_2

до Управління патрульної поліції у м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції, інспектора роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції Глущенко Юлії Сергіївни,

про скасування постанови, -

встановив:

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожньою руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАА № 056618 від 02 лютого 2017р. щодо ОСОБА_2

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2017 року позов задоволено. Постанова мотивована тим, що суду не доведено правомірність прийняття суб'єктом владних повноважень постанови серії ЕАА № 056618 від 02 лютого 2017р.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач - Управління патрульної поліції у м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції оскаржило її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Заявник, зокрема, зазначив, що позивач заперечує факт зупинки свого автотранспорту, проте, наголошує на несправності автомобіля.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, 02.02.2017 року автомобіль Mitsubishi Galant, номерний знак НОМЕР_1, за кермом якого перебував

позивач, здійснив зупинку та стоянку в зоні дії знаку 3.34. За місцем виявленої зупинки автомобіля інспектором 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпрі ДПП Глущенко Ю.С. було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, якою до позивача було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за порушення п. 3.34 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р. (далі - ПДР), а саме зупинку та стоянку в зоні дії знаку 3.34.

Зазначає, що позивачем не заперечується факт самої протиправної зупинки, натомість позивача зазначає, що його автомобіль був в несправному стані, зупинка була вимушеною, та ним було увімкнено аварійну сигналізацію, тому підстав для застосування до нього заходів адміністративного стягнення не було.

Між тим, подія, яка зумовила вимушену зупинку, та інші обставини, які позивач наводить в якості доказів на користь відсутності підстав для застосування адміністративного стягнення, мають бути належним чином підтверджені та обґрунтовані особою, яка оскаржує постанову про адміністративне правопорушення. Необхідність такого доказування також передбачено положеннями ч.1 ст.71 КАС України.

В зазначеному випадку, як вбачається з матеріалів справи, позивач не подав жодних доказів, які б обґрунтовували факт несправності автомобіля, що зумовило вимушену зупинку автомобіля Позивачем не зазначено в чому саме полягала несправність, що зумовила неможливість механічного скерування автомобіля не в зоні дії знаку 3.34. Матеріали справи не містять також доказів на користь звернення позивача до станції технічного обслуговування та проведення діагностики автомобіля. Позивач не наводить обставин, за яких ним було виявлено несправність та вирішено технічні проблеми з метою повернення до місця проживання.

Відповідно до п.9.10 ПДР у разі вимушеної зупинки автомобіля водій зобов'язаний установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м. до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м. поза ними. Однак, зазначених в п.9.10 ПДР позивачем вказаних дій вчинено не було, що не заперечується позивачем. Також, позивачем не було надано до суду жодних інших доказів, які б підтверджували факт вимушеної зупинки та свідчили б про відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції.

Позивач подав до суду письмові заперечення, в яких просив залишити апеляційну скаргу заявника без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заявника заперечував.

Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що постановою серії ЕАА № 056618 від 02 лютого 2017 року, винесеної інспектором 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції капралом поліції Глущенко Ю.С., на позивача накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в сумі 255,00 грн.

Відповідно до зазначеної постанови, 02 лютого 2017 року о 14-25 год. позивач, керуючи автомобілем НОМЕР_2, здійснив стоянку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив вимоги п.33 ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ч.1 ст. 122 КУпАП.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову, оскільки відповідачу було запропоновано надати суду докази правомірності своїх дій, однак останнім з цього приводу не було надано достатніх, допустимих та достовірних доказів того, що його дії про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності є правомірними та обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Також, відповідно до п.4 та п.5 розділу I «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх

справ України 07.11.2015р. №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно п.2 розділу III «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх

справ України 07.11.2015р. №1395, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно до п.1.3, п.1.5 ПДР учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно з ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна діяльність чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління.

Диспозиція частини 1 ст.122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно постанови серії ЕАА № 056618 від 02 лютого 2017р., позивач порушив вимоги дорожнього знаку 3.34 "Зупинку заборонено".

Пунктом 8.1 ПДР передбачено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до підпункту 3.34 "Зупинку заборонено" пункту 3 «Заборонні знаки» розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами по справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні за інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що гуртується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, з наведених норм вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема, за ч.1 ст.122 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Згідно ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 ст.195 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачами на час розгляду справи судом першої інстанції не було надано суду належних та допустимих доказів, що свідчать про порушення позивачем ч.1 ст. 122 КУпАП. Таких доказів не надано заявником апеляційної скарги і суду апеляційної інстанції.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, відповідачі не довели суду правомірність прийняття постанови серії ЕАА № 056618 від 02 лютого 2017р., тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2017 року у справі №205/797/17 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко