Справа № 805/1581/17-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2017 р. Справа №805/1581/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Проніні Д.С. розглянувши адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМЕНЕРГО» Паливно-енергетична компанія м. Маріуполь

до ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМЕНЕРГО» Паливно-енергетична компанія звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (Жовтневого відділення) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29 вересня 2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМЕНЕРГО» Паливно-енергетична компанія було отримано від ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області акт №612/05-19-14-04/30597632 від 19.09.2016 року про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань достовірності віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту декларацій з податку на додану вартість за жовтень грудень 2015 року по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками ТОВ «ДОНПРОМІБЗНЕС», ТОВ «ТЕХІНОВАЦІЯ», ТДВ «ОП «ОСОБА_2 ОСОБА_3 МОСКОВСЬКОЇ», ТОВ «АНТРАЦИТ» та формування витрат бухгалтерської звітності (форми №2) підприємства та впливу цих витрат на визначення фінансового результату до оподаткування з податку на прибуток підприємства за 2015 рік по взаємовідносинам з вищевказаними контрагентами-постачальниками, яким встановлено порушення вимог Податкового кодексу України, що призвело до завищення задекларованої суми відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 547186 грн. в т.ч. за грудень 2015 547186 грн.; заниження задекларованої суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку відємного значення попереднього звітнього (податкового) періоду та сплачується до державного бюджету на 10900627 грн., в т.ч.: жовтень 2 грн., листопад 2 грн.; грудень 2 грн. та заниження обєкту оподаткування за 2015 рік на суму 42448569 грн. та податку на прибуток за 2015 рік на 7640742 грн. На підставі акту перевірки відповідачем складено податкові повідомлення-рішення № від 13.10.2016 року, № від 13.10.2016 року та № від 13.10.2016 року. Позивачем направлялись на адресу Головного управління ДФС у Донецькій області та Державної фіскальної служби скарги на податкові повідомлення-рішення, які залишені без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін. Позивач категорично не погоджується із викладеними в акті перевірки висновками та прийнятими на їх підставі податковими повідомленнями-рішеннями, а також рішеннями Головного управління ДФС у Донецькій області та Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства України, містять недостовірні дані, є необґрунтованими та безпідставними, а тому підлягають скасуванню. Просив суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 13.10.2016 року, № від 13.10.2016 року та № від 13.10.2016 року.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав викладених у письмових заперечення до позовної заяви.

З урахуванням вимог ст. 41, ст. 122 КАС України, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за наявними в справі матеріалами та доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМЕНЕРГО» Паливно-енергетична компанія (далі за текстом - ТОВ «ЕКСІМЕНЕРГО» ПЕК) зареєстрований як юридична особа, включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України за кодом 35560041, є платником податку на додану вартість, знаходиться на податковому обліку Орджонікідзевського відділення ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області.

Відповідач, ОСОБА_1 обєднана державна податкова інспекція Головного Управління Державної фіскальної служби у Донецькій області є субєктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Посадовими особами ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Донецькій області згідно із п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п. 75.1 ст.75, п.п. 78.1.4 п.78.1 ст. 78, ст. 79, ст.81 Податкового кодексу України за змінами та доповненнями та на відповідно до наказу ОСОБА_1 управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 29.08.2016 року №784 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «ЕКСІМЕНЕРГО» ПЕК з питань достовірності віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту декларацій з податку на додану вартість за жовтень грудень 2015 року по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками ТОВ «ДОНПРОМІБЗНЕС» (), ТОВ «ТЕХІНОВАЦІЯ» (), ТДВ «ОП «ОСОБА_2 ОСОБА_3 МОСКОВСЬКОЇ» (), ТОВ «АНТРАЦИТ» (код ЄЖРПОУ31906082) та формування витрат бухгалтерської звітності (форми №2) підприємства та впливу цих витрат на визначення фінансового результату до оподаткування з податку на прибуток підприємства за 2015 рік по взаємовідносинам з вищевказаними контрагентами-постачальниками, за результатами чого складено акт №612/05-19-14-04/30597632 від 19.09.2016 року.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки; камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Так, відповідно до пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Згідно з пунктом 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Таким чином, до початку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки контролюючий орган має повідомити платника податків про її проведення.

При цьому факт направлення контролюючим органом наказу та повідомлення до початку перевірки не свідчить про отримання відповідних відомостей платником податків до початку її проведення та про обізнаність останнього з фактом призначення перевірки.

Повідомлення №373/10/05-19-14-04/30597632 від 29.08.2016 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки разом з наказом №784 від 29.08.2016 року було направлено відповідачем на податкову адресу позивача поштовим відправленням з повідомленням про вручення та отримано уповноваженою особою позивача лише 31 серпня 2016 року. При цьому, сама перевірка проводилась у період з 30 серпня 2016 року по 12 вересня 2016 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що на момент початку перевірки у відповідача були відсутні відомості про повідомлення позивача про її проведення.

Суд зауважує, що незважаючи на проголошену підпунктом 79.3 статті 79 Податкового кодексу України необов'язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України, відповідно до якого платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 27.01.2015 у справі №21-425а14, що є обовязковою для врахування судом відповідно до положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищевикладене, у відповідача були відсутні підстави приступати до проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ЕКСІМЕНЕРГО» ПЕК 30 вересня 2016 року, адже на вказану дату у контролюючого органу не було доказів повідомлення платника податків про проведення такої перевірки.

Крім того, позивачем до початку перевірки на запити ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області №1335/10/05-19-22-05 від 19.01.2016 року про надання пояснень та їх документального підтвердження по взаємовідносинам з ТОВ «ДОНПРОМІБЗНЕС», ТОВ «ТЕХІНОВАЦІЯ», ТДВ «ОП «ОСОБА_2 ОСОБА_3 МОСКОВСЬКОЇ», ТОВ «АНТРАЦИТ» були своєчасно надіслані запрошувані пояснення та документи.

Відповідно до частини 3 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Так, згідно висновків акту перевірки встановлено порушення позивачем:

1. п.п. 192.1.2. п.192.1 ст.192, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст. 198, п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст. 200 розділ V Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ зі змінами та доповненнями, п.5.розділу III, п.п. 1 п. 4. розділу V, п.п. 5 п.4. розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 № 966 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 23.01.2015 №13), зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.10.2014 за №1267/26044 внаслідок неправомірного визначення податкового кредиту у податковій звітності, враховуючи інформацію викладену в акті перевірки п. 3.4 , а саме:

- завищення задекларованої суми відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 547186 грн., в т.ч. за грудень 2015- 547186грн.;

- заниження задекларованої суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку відємного значення попереднього звітного (податкового) періоду та сплачується до державного бюджету на 10900628 грн. у в т.ч. за жовтень 2015 - 5687760 грн., листопад 2015 року 1286660 грн., грудень 2015 року 3926207 грн.

2. п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податковою Кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI змінами та доповненнями, внаслідок неправомірного визначення показників Податкової декларації з податку на прибуток підприємств, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.10.2015 №897 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за №1415/27860, враховуючи інформацію викладену в акті перевірки згідно з п. 3.3, наслідком чого стало заниження обєкта оподаткування за 2015 рік на суму 42448569 грн. та податок на прибуток за 2015 рік на 7640742 грн.

На підставі акту перевірки 13 жовтня 2016 року ОСОБА_1 обєднаною державною податковою інспекцією складені податкові повідомлення-рішення:

- № про визначення грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 16353940,50 грн. у тому числі 10900627 грн. за основним платежем та 5450313,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- № про визначення грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 7640742 грн. за основним платежем;

- № про визначення суми завищення відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за платежем податок на додану вартість на загальну суму 547186 грн.

Позивач не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, звертався до Головного управління державної фіскальної служби та Державної фіскальної служби зі скаргами, які згідно рішень від 28.12.2016 року №7569/10/05-99-10-01-12-1 та від 16.03.2017 року №5242/6/99-99-11-01-02-25 відповідно, залишені без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Так, зі змісту акту перевірки вбачається, що при проведені перевірки використано зокрема податкові інформації про результати опрацювання зібраної податкової інформації щодо контрагентів позивача та данні Інтегрованої автоматизованої системи АІС «Податковий блок».

В акті вказано, що надані позивачем до перевірки документи по суті не відповідають вимогам чинного законодавства України, на підставі яких документи набувають право використовуватись у межах господарської діяльності підприємства.

Зокрема аналізом наданих до перевірки копій документів, які мають назву «товарно-транспортні накладні» та «специфікації» встановлена їх дефектність та невідповідність даних.

При цьому вказано, що виходячи з відсутності інформації в частині наявності отриманих дозволів для юридичних осіб, транспортних засобів та вантажів на перевезення товарів до або з тимчасово неконтрольованих територій Донецької області та включення до Переліку субєктів господарювання, яким надано право перевозити визначені товари з неконтрольованої території, в саме у Переліку не значиться АП «ОСОБА_2 ОСОБА_3 Московської», як «вантажовідправник», «власник вантажу», а також враховуючи використану під час перевірки податкову інформацію, перевіркою встановлено неможливість здійснення АП «ОСОБА_2 ОСОБА_3 Московської» господарських операцій з надання будівельних робіт шахти на території у звязку з чим ТОВ «ЕКСІМЕНЕРГО» ПЕК було здійснено документальне оформлення операцій, які фактично не відбулись в межах господарської діяльності підприємства, з метою отримання податкової вигоди у вигляді використання сум податкового кредиту за отримані товари та зменшення податкових зобовязань з ПДВ та витрат.

Перевіряючі зазначають, що податковий кредит, сформований ТОВ «ЕКСІМЕНЕРГО» по операціях з придбанням товарів, робіт (послуг) у ТОВ «ДОНПРОМІБЗНЕС», ТОВ «ТЕХІНОВАЦІЯ», ТДВ «ОП «ОСОБА_2 ОСОБА_3 МОСКОВСЬКОЇ», ТОВ «АНТРАЦИТ» фактично був використаний для отримання податкової вигоди та мінімізації податкових зобовязань.

Проведеною перевіркою встановлено, що ТОВ «ЕКСІМЕНЕРГО» ПЕК завищено собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) вартість ТМЦ та послуг, фактичне постачання яких не підтверджено первинними документами, оформленими згідно чинного законодавства та не встановлено обставин реальності, відображених у бухгалтерському та податковому обліку, господарських операцій із контагентами-постачальниками ТОВ «ДОНПРОМІБЗНЕС», ТОВ «ТЕХІНОВАЦІЯ», ТДВ «ОП «ОСОБА_2 ОСОБА_3 МОСКОВСЬКОЇ», ТОВ «АНТРАЦИТ» на суму 42448451 грн., чим занижено обєкт оподаткування з податку на прибуток на суму 7640742 грн.

Також, перевіркою встановлено завищення задекларованої суми податкового кредиту в деклараціях з податку на додану вартість за період з 01.10.2015 по 31.12.2015 року в 11447813, в тому числі жовтень 2 грн., листопад 2 грн., грудень 2 грн. в тому числі сформованого від підприємств постачальників.

Зазначено, що ТОВ «ЕКСІМЕНЕРГО» ПЕК включено до податкового кредиту декларацій з ПДВ за жовтень, листопад та грудень 2015 -2814017 грн., листопад 2015 року 2812986 грн., грудень 2015 року 2820810 грн., які не підтверджені податковим обліком підприємств постачальників ТОВ «ЕКСІМЕНЕРГО» ПЕК.

Перевіряючими робиться висновок, що позивачем фактично здійснено безпідставне оформлення господарських операцій по ланцюгу постачання і складено первинні документи всупереч норм частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.п. 2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку №88 від 24.05.95, оскільки відсутній факт формування відповідного активу, як ресурсу контрольованого у результаті минулих подій внаслідок реального придбання у інших субєктів господарювання або власного виробництва.

З підстав викладеного суд зазначає наступне.

Як підтверджується витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань діяльності позивача повязана з добуванням камяного вугілля (код КВЕД 05.10).

Відповідно до ч.1 ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється господарська діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь- яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Судом під час розгляду справи, встановлено, що між позивачем (покупцем) та ТОВ «АНТРАЦИТ» (постачальником) було укладено договори на поставку вугільної продукції:

- від 14.06.2015 року №12/2 зі специфікацією №3 від 01.12.2015 року;

- від 14.06.2015 року №12/3 зі специфікаціями №4 від 01.10.2015 року, №5 від 01.11.2015, №6 від 01.12.2015 року та додатковою угодою №15/4 від 28.08.2015 року;

- від 28.08.2015 року №15/4 зі специфікаціями №3 від 01.10.2015 року, №4 від 01.11.2015 року, №5 від 01.12.2015 року.

За умовами вказаних договорів, що є ідентичними, Постачальник зобовязувався передати у власність Покупця вугільну продукцію. Кількість, найменування, вартість товара, терміни та умови поставки обумовлювались у специфікаціях.

На виконання умов вказаних договорів та підтвердження факту отримання у жовтні-грудні 2015 року товару (вугільної продукції) позивачем до суду надано акти приймання-передачі товару на загальну суму 27332136,09 грн., у т.ч. 4555355,98 грн. податок на додану вартість та посвідчення про якість рядового вугілля (продуктів збагачення), які виданні ТОВ «ДОНПРОМБІЗНЕС».

На підтвердження постачання та транспортування вугілля позивачем надано до суду товарно-транспортні накладні, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

На вартість наданих послуг позивачем від ТОВ «АНТРАЦИТ» отримано податкові накладні (копії яких знаходяться в матеріалах справи) які зареєстровані в Реєстрі податкових накладних та розрахунки коригувань кількісних і вартісних показників до податкових накладних з номенклатурою.

Крім того, між позивачем (Поклажовдавцем) та ТОВ «АНТРАЦИТ» (Зберігачем) було укладено договір зберігання №01.06.2015 року №9 до якого було укладено додаткову угоду від 01.07.2015 року.

Згідно умов вказаного договору Поклажодавець передає на відповідальне зберігання майно. Зберігач передає Поклажодавцю щомісячно акт приймання-передачі наданих послуг до 10 числа місяця, наступного за місяцем надання послуг зберігання. Передача майна на зберігання та повернення майна Поклажодавцю оформлюється двостороннім актом приймання-передачі. Транспортування майна при передачі на зберігання, вантажно-розвантажувальні роботи та його повернення Поклажодавцю здійснюється за рахунок Поклажодавця.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано до суду акти приймання-передачі (надання послуг) у жовтні 2015 року (686,77 тон), у листопаді 2015 року (686,77 тон) та у грудні 2015 року (686,77 тон).

Суми податку на додану вартість згідно податкових накладних отриманих від ТОВ «АНТРАЦИТ» включено позивачем до податкового кредиту, відображено у додатках №1 та №5 до податкових декларацій з податку на додану вартість за жовтень 2015 року в сумі 838056,36 грн. (№ від 20.11.2015), за листопад 2015 року в сумі 1054600,13 грн. (№ від 18.12.2015) та за грудень 2015 року в сумі 2662733,88 грн. (№ від 20.01.2016).

Крім того, судом встановлено, що між позивачем ТОВ «Ексіменерго» ПЕК (Замовником) та ТОВ «ДОНПРОМБІЗНЕС» (Виконавцем) укладено договір від 01.12.2011 року №179 за умовами якого Замовник доручає здійснити аналіз якості партії вугільної продукції або вугільних проб та надати Замовникові відповідне посвідчення якості вугілля. За фактом виконаних робіт оформлюються акти приймання-передачі виконаних робіт.

На підтвердження виконання умов договору у жовтні грудні 2015 року позивачем надано до суду акти приймання-передачі робіт (наданих послуг).

Між позивачем (Покупцем) та ТОВ «ДОНПРОМБІЗНЕС» (продавцем) було укладено договір від 30.04.2013 року №36/2 з специфікацією від 07.10.2015 року за умовами якого Продавець зобовязувався передати у власність Покупця вугільну продукцію. Кількість, найменування, вартість товара, терміни та умови поставки обумовлювались у специфікаціях. До договору укладено специфікацію від 07.10.2015 року.

На підтвердження виконання умов договору у жовтні 2015 року позивачем надано до суду акти приймання-передачі вугілля на загальну суму 19291586,40 грн. у тому числі 3215264,40 грн. податок на додану вартість та посвідчення про якість рядового вугілля (продуктів збагачення).

Між позивачем (Поклажовдавцем) та ТОВ «ДОНПРОМБІЗНЕС» (Зберігачем) було укладено договори зберігання від 29.05.2015 року №6, від 30.09.2013 року №81 за умовами яких Поклажодавець передає на відповідальне зберігання майно. Передача майна на зберігання та повернення майна Поклажодавцю оформлюється актом приймання-передачі.

На підтвердження виконання умов договору від 29.05.2015 року №6 позивачем надано до суду акти приймання-передачі робіт (надання послуг) за жовтень, листопад та грудень 2015 року на загальну суму 900 грн.

На підтвердження виконання умов договору від 30.09.2013 року № 81 позивачем надано до суду акт звірки залишків вугілля яке знаходиться на зберіганні.

Так, між позивачем (Покупцем) та ТОВ «ДОНПРОМБІЗНЕС» (Постачальником) укладено договір поставки від 31.01.2014 року №71 зі специфікацією від 01.10.2015 року, за умовами якого Постачальник зобовязувався передати у власність Покупця вугільну продукцію. Кількість, найменування, вартість товара, терміни та умови поставки обумовлювались у специфікаціях.

На виконання умов вказаного договору та підтвердження факту отримання у жовтні 2015 року товару (вугільної продукції) позивачем до суду надано видаткову накладну на загальну суму 564035 грн.

Між позивачем (Замовником) та ТОВ «ДОНПРОМБІЗНЕС» (Перевізником) укладено договір надання послуг з перевезення вантажів від 30.12.2013 року №100 (додаткова угода від 30.12.2015 року) за умовами якого перевізник зобовязується надати послуги з перевезення вантажів.

На підтвердження виконання умов договору у жовтні 2015 року позивачем надано до суду акт виконаних робіт, наданих послуг та товарно-транспортні накладні.

Між позивачем (Орендарем) та ТОВ «ДОНПРОМБІЗНЕС» (Орендодавцем) укладено договір оренди транспортного засобу з екіпажем (водієм) від 29.05.2015 №7 за умовами якого орендодавець зобовязувався передати орендарю у тимчасове володіння та користування транспортні засоби, забезпечити своїми силами їх керування та технічну експлуатацію. Орендар зобовязується прийняти у тимчасове володіння та користування транспортні засоби під керування екіпажу (водія) Орендодавця та сплачувати Орендодавцю орендну плату.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано до суду акт приймання-передачі транспортного засобу у термінове платне користування у жовтня 2015 року на загальну суму 19394,42 грн. у тому числі 3232,40 грн. податок на додану вартість та товарно-транспортні накладні.

На вартість наданих послуг позивачем від ТОВ «ДОНПРОМБІЗНЕС» отримано податкові накладні (копії яких знаходяться в матеріалах справи) які зареєстровані в Реєстрі податкових накладних та розрахунки коригувань кількісних і вартісних показників до податкових накладних з номенклатурою.

Суми податку на додану вартість згідно податкових накладних отриманих від ТОВ «ДОНПРОМБІЗНЕС» включено позивачем до податкового кредиту, відображено у додатках №1 та №5 до податкових декларацій з податку на додану вартість за жовтень 2015 року в сумі 3702761,48 грн. (№ від 20.11.2015), за листопад 2015 року в сумі 3494 грн. (№ від 18.12.2015) та за грудень 2015 року в сумі 2099,60 грн. (№ від 20.01.2016).

Між позивачем ТОВ «ЕКСІМЕНЕРГО» ПЕК та ТОВ «ТЕХІНОВАЦІЯ» укладено договір поставки віл 04.11.2015 року №22 на підтвердження виконання якого позивачем було надано до суду податкові накладні.

Крім того, між позивачем (Поклажодавцем) та ТОВ «ТЕХІНОВАЦІЯ» (Зберігачем) укладено договір про надання послуг зі зберігання вугільної продукції від 06.08.2015 №14 за умовами якого Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на зберігання вугільну продукцію Поклажодавця. Передача майна на зберігання та повернення майна Поклажодавцю оформлюється актом приймання-передачі.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано до суду акти приймання-передачі вугілля на зберігання за жовтень, листопад та грудень 2015 року у кількості 1760,80 тон на загальну суму 1871730,40 грн.

Між позивачем (Орендарем) та ТОВ «ТЕХІНОВАЦІЯ» (Орендодавцем) укладено договір оренди нежитлового приміщення від 01.10.2015 року №17 за умовами якого Орендар приймає у тимчасове цільове платне возвратне користування нежитлове приміщення на строк, встановлений договором та здійснює оплату тільки користування.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано до суду акт виконаних робіт (надання послуг) щодо оренди нежитлового приміщення за жовтень, листопад, грудень 2015 року на загальну суму 4207,50 грн. у тому числі 701,50 грн. податок на додану вартість.

На вартість наданих послуг позивачем від ТОВ «ТЕХІНОВАЦІЯ» отримано податкові накладні (копії яких знаходяться в матеріалах справи) які зареєстровані в Реєстрі податкових накладних та розрахунки коригувань кількісних і вартісних показників до податкових накладних з номенклатурою.

Суми податку на додану вартість згідно податкових накладних отриманих від ТОВ «ТЕХІНОВАЦІЯ» включено позивачем до податкового кредиту, відображено у додатках №1 та №5 до податкових декларацій з податку на додану вартість за жовтень 2015 року в сумі 283,75 грн. (№ від 20.11.2015), за листопад 2015 року в сумі 833617,08 грн. (№ від 18.12.2015) та за грудень 2015 року в сумі 283,75 грн. (№ від 20.01.2016).

Між позивачем та ТДВ «АП «ОСОБА_2 імені ОСОБА_3 Московської» було укладено договори підряду:

- від 01.09.2015 року № 25 з додатками;

- від 30.06.2015 року № 27 з додатками;

- від 30.09.2015 року №28 з додатками,

- від 31.08.2015 року №29,

- від 30.09.2015 року №30 з додатками.

За умовами вказаних договорів позивач (замовник) доручає, а ТДВ «АП «ОСОБА_2 імені ОСОБА_3 Московської» (Підрядник) приймає на себе зобовязання з виконання будівництва (майданчику під вугільні склади, тимчасового проммайданчика 3 східного вентиляційного ствола пласта м3 шахти «Юзовська», тимчасового проммайданчика головного та допоміжного стволів пласта м3 шахти «Юзовська», тимчасового проммайданчика 1 західного вентиляційного ствола пласта м3 шахти «Юзовська»). Роботи виконуються на території Замовника із матеріалів Підрядника. Приймання передача виконаних робіт оформлюється актами приймання-передачі виконаних робіт.

На підтвердження виконання умов договорів у жовтні грудні 2015 року позивачем надано до суду акти приймання виконаних будівельних робіт на загальну суму 12748740 грн. у тому числі 2124789,98 грн. податок на додану вартість.

Також між позивачем (Поклажодавцкм) та ТДВ «АП «ОСОБА_2 імені ОСОБА_3 Московської» (Зберігачем) було укладено договір зберігання від 01.06.2015 року №37, від за умовами яких Поклажодавець передає на відповідальне зберігання майно. Передача майна на зберігання та повернення майна Поклажодавцю оформлюється актом приймання-передачі.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано до суду акти приймання-передачі майна на зберігання за жовтень, листопад та грудень 2015 року на загальну суму 465 грн. у тому числі 76,66 грн. податок на додану вартість.

Також між позивачем (Покупцем) та ТДВ «АП «ОСОБА_2 імені ОСОБА_3 Московської» (Постачальником) було укладено договір поставки від 10.04.2015 року № 26 з специфікаціями №3 від 01.10.2015 року та №4 від 01.10.2015 року. За умовами вказаного договору Постачальник зобовязувався поставити товарно-матеріальні цінності (вугільну продукцію). Кількість, найменування, вартість товара, терміни та умови поставки обумовлювались у специфікаціях.

На виконання умов вказаного договору та підтвердження факту отримання у жовтні 2015 року товару (вугільної продукції) позивачем до суду надано видаткову накладну на загальну суму 2010822 грн. у тому числі 335137 грн. податок на додану вартість. Крім того надано документ «повернення від покупця» у якому зазначено про повернення вугілля у кількості 620 тон на загальну суму 654720 грн.

Суми податку на додану вартість згідно податкових накладних отриманих від ДВ «АП «ОСОБА_2 імені ОСОБА_3 Московської» включено позивачем до податкового кредиту, відображено у додатках №1 та №5 до податкових декларацій з податку на додану вартість за жовтень 2015 року в сумі 1272916,15 грн. (№ від 20.11.2015), за листопад 2015 року в сумі 921275 грн. (№ від 18.12.2015) та за грудень 2015 року в сумі 156692,49 грн. (№ від 20.01.2016).

Дослідивши податкові накладні, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит у жовтні, листопаді та грудні 2015 року дійшов висновку що оформлені вони згідно з нормами статті 201 Податкового кодексу України та Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №957 від 22.09.2014 року.

Суд зауважує, що питання оплати результатів взаємовідносин позивача з контрагентами - постачальниками ТОВ «ДОНПРОМІБЗНЕС», ТОВ «ТЕХІНОВАЦІЯ», ТДВ «ОП «ОСОБА_2 ОСОБА_3 МОСКОВСЬКОЇ», ТОВ «АНТРАЦИТ» за вищевказаними укладеними договорами не є спірним у справі, сторонами не заперечувалось, тому силу приписів ч.3 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказуванню не підлягають.

Щодо відсутності права перевезення визначення товарів з неконтрольованої території суд зазначає наступне.

Відповідач в акті перевірки вказує на відсутність ДВ «АП «ОСОБА_2 імені ОСОБА_3 Московської» у Переліках субєктів господарювання, яким надано право перевозити визначені товари з неконтрольованої території (Додаток № 5 до Тимчасового порядку здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей), як на підставу невизнання реальності здійснених господарських операцій з позивачем.

Згідно положень Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 12.06.2015 року № 415ог, такі дозволи видаються безпосередньо фізичним та юридичним особам, які здійснюють перетин лінії зіткнення через блокпости та контрольні пункти вїзду - виїзду, а не покупцям, з якими у них укладені договори постачання.

Таким чином, позивач не може мати та надавати контролюючому органу вказані документи.

Судом не приймається до уваги посилання відповідача на неналежно оформлені товарно транспортні накладні, з огляду на те, що правилами ведення податкового обліку не передбачено обов'язковості ведення і зберігання товарно-транспортних накладних на перевезення вантажів автомобільним транспортом для підтвердження обставин щодо правомірності віднесення до складу валових витрат вартості придбаних позивачем ТМЦ.

Відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт» та наказу Міністерства транспорту України від 14.10.1997 р. №363 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», обов'язок щодо наявності товарно-транспортної накладної покладено на перевізника та його водія.

Дефектність товарно-транспортних накладних може свідчити лише про факт порушення правил перевезень автомобільним транспортом, що не пов'язане з дотриманням вимог податкового законодавства, а отже посилання відповідача на відсутність у товарно транспортних накладних інформації щодо вантажно-розвантажувальних операцій, не приймаються судом до уваги, оскільки це не є підставою для обмеження позивача, як покупця, у праві формувати витрати за умови реальності господарських операцій.

Крім того, Податковий кодекс України не містить норм, відповідно до яких випливало б що відсутність у платника податку документів, що підтверджують транспортування товару (ТТН, подорожних листів, тощо), або наявність таких документів, але складених з порушенням, позбавляє права на нарахування податкового кредиту у складі вартості такого товару.

Навпаки, норми Податкового кодексу містять чіткі, прямі правові норми відповідно до яких підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна (пп. 201.10 ПКУ), яка засвідчує факт придбання платником податку товарів (пп. 198.3 ПКУ), отже Кодекс не містить норм, які б встановлювали додаткову необхідність підтвердження сум, включених до складу податкового кредиту будь-якими іншими документами, окрім податкової накладної, яка повинна містити обовязкові реквізити, визначені пп.201.1 Кодексу.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо фактичного не здійснення позивачем фінансово - господарських операцій з ТОВ «ДОНПРОМІБЗНЕС», ТОВ «ТЕХІНОВАЦІЯ», ТДВ «ОП «ОСОБА_2 ОСОБА_3 МОСКОВСЬКОЇ», ТОВ «АНТРАЦИТ», оскільки ці доводи ґрунтуються на припущеннях, та не підтверджуються належними доказами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Правовими наслідками укладення правочину є виникнення у сторін такого договору взаємних прав та обов'язків з їх подальшою реалізацією. Оскільки вищезазначені договори були укладені сторонами, скріплені печатками та підписами, сторонами виконані зобовязання за цими договорами (сплачені кошти, надані послуги), то відповідно такі договори не можуть бути визнані фіктивними. Отже, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо фактичного не здійснення позивачем фінансово - господарських операцій з контрагентами постачальниками: ТОВ «Промстаценерго», ТОВ «Фаворіт Гранд», ТОВ «Мінералтех», оскільки ці доводи ґрунтуються на припущеннях, та не підтверджуються належними доказами.

Судом встановлено, що укладені між позивачем та його контрагентами визначеними в акті перевірки договори не є недійсними в силу вказівки на це в законі, відсутні судові рішення про визнання їх недійсними, реальність господарських операцій за цими договорами підтверджується первинними документами наявними в матеріалах справи.

Крім того, під час судового розгляду справи позивачем доведено факт реального виконання господарських операцій із контрагентами та спростовано висновки акту перевірки в цій частині.

Фактичне виконання господарських зобовязань позивача підтверджується належним чином оформленими первинними документами, укладені договори відповідають економічному змісту та діловій меті, отримані блага використані позивачем у власній господарській діяльності, а здійснені господарські операції спричинили зміни в структурі його активів.

Отже, наданні первинні документи, підтверджують товарність господарських операції з ТОВ «ДОНПРОМІБЗНЕС», ТОВ «ТЕХІНОВАЦІЯ», ТДВ «ОП «ОСОБА_2 ОСОБА_3 МОСКОВСЬКОЇ», ТОВ «АНТРАЦИТ», а також виникнення права на віднесення сум сплаченого ПДВ до складу податкового кредиту як і підтверджують реальність господарських операцій позивача з визначеними в акті перевірки контрагентами, та обґрунтованість віднесення спірної суми ПДВ до податкового кредиту.

Водночас, акт перевірки податкового органу не може свідчити безпосередньо про порушення законодавства без підтвердження жодними доказами, а лише на підстав припущень.

Разом з тим, наявність, або відсутність окремих документів, або помилки у їх оформленні, не можуть бути підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів, або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Так, відповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (далі ПК України) обєктом оподаткування з податку на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього кодексу.

Згідно з п.п.140.5.12 п.140.5 ст.140 Кодексу фінансовий результат до оподаткування податкового (звітного) періоду збільшується на суму доходу, отриманого як оплата за товари (роботи, послуги), відвантажені (надані) під час перебування на спрощеній системі оподаткування.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

При цьому, відповідно до вимог бухгалтерського обліку, дохід, пов'язаний із наданням послуг, визнається виходячи зі ступеня завершеності операції із надання послуг на дату балансу, якщо може бути достовірно оцінений результат цієї операції. Результат операції із надання послуг може бути достовірно оцінений за наявності: можливості достовірної оцінки доходу; імовірності надходження економічних вигод від надання послуг; можливості достовірної оцінки ступеня завершеності надання послуг на дату балансу; можливості достовірної оцінки витрат, здійснених для надання послуг та необхідних для їх завершення. (п. 10 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290).

Згідно ст.185 ПК України об'єктом оподаткування, крім іншого, є операції платників податку з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

У відповідності до п.186.1 ст. 186 ПК України місцем постачання товарів є: а) фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах «б» і «в» цього пункту); б) місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою; в) місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені.

Пунктом 187.1 ст.187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 188.1 ст.188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обовязкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого звязку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - субєктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у звязку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобовязань. До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку. У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту встановлений статтею 198 ПК України.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст.198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобовязань платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений ПКУ термін.

Пунктом 201.7 ст. 201 ПК України передбачено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Включена позивачем до складу податкового кредиту спірна сума податку на додану вартість на відповідну дату була підтверджена наявними в матеріалах справи податковими накладними.

При цьому, суд зауважує, що позивач не може нести відповідальність за невиконання іншими платниками податків своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками чи іншими платниками податків правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом чи іншими платниками податків податкових зобов'язань. А відтак, за умови невстановлення контролюючим органом наявності схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника чи третіх осіб для одержання платником податків незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Європейський Суд з прав людини в пунктах 70, 71 рішення від 22.01.2009 у справі "Булвес проти Болгарії" зазначив: якщо національні власті у відсутність яких-небудь вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаному із сплатою податку на додану вартість, який нараховується з операцій в ланцюзі постачань, або яких-небудь вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж карають одержувача, який повністю виконав свої обов'язки, за дії або бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і відносно якого у нього не було засобів відстежування і забезпечення його старанності, то власті виходять за рамки розумного та порушують справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільних інтересів і вимогами захисту прав власності. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов'язків з подання звітності по податку на додану вартість, неможливість для неї забезпечити дотримання постачальником обов'язків подавати звітність по податку на додану вартість і той факт, що ніякого шахрайства відносно системи податку на додану вартість, про який компанія-заявник знала або могла знати, здійснено не було, компанія-заявник не повинна нести наслідки невиконання постачальником обов'язків своєчасного подання звітності по податку на додану вартість і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пені.

В силу положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», позивач та його контрагенти є окремими суб'єктами права зі статусом юридичної особи, а відтак позивач та контрагенти позивача є окремими платниками податку на додану вартість та податку на прибуток. За таких обставин, межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка (слід розуміти - відповідальність) відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником.

Отже, притягнення суб'єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст. 228 Цивільного кодексу України та ст. ст. 207 і 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб'єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.

В той же час, податковим органом під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісним платником податків (постачальником) з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції і при цьому містять дані, що, зокрема, дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні такої операції.

Податковий кодекс України не містить в собі таких підстав для збільшення платнику податків грошового зобов'язання з ПДВ як наявність розбіжностей між податковим кредитом покупця та податковими зобов'язаннями відповідача, та/або наявністю висновку посадової особи податкового органу щодо ознак «фіктивності» контрагента, а фактичність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується належним чином завіреними копіями доказів, що наявні в матеріалах справи.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Як вже зазначалось судом раніше, доказів ухвалення вироку суду, яким було б встановлено, що контрагенти позивача здійснюють фіктивне підприємництво, відповідачем до суду не надано, тому суд приходить до висновку про безпідставність стверджень відповідача в акті перевірки щодо безтоварності господарських операцій.

Частиною 4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Таким чином, відповідачем не наведено, а судом не встановлено, підстав, що дозволяли б дійти висновку що господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «ДОНПРОМІБЗНЕС», ТОВ «ТЕХІНОВАЦІЯ», ТДВ «ОП «ОСОБА_2 ОСОБА_3 МОСКОВСЬКОЇ», ТОВ «АНТРАЦИТ» проведені в межах спірного періоду, є фактично не здійсненими.

Крім того, наявні в матеріалах справи первинні документи, бухгалтерські та інші супутні документи, надані позивачем, за змістом відповідають вимогам законодавства, що пред'являються до первинних документів, доказів недостовірності даних в цих документах відповідачем не надані та під час розгляду справи судом не встановлено.

При цьому, документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надають тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Суд виходить з презумпції добросовісності платника, тобто з презумпції економічної виправданості дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника. За умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини.

Також, суд зазначає, що документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надають тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Проте, перевіряючі жодним чином не обґрунтували мотиви неврахування первинних документів. При цьому в ході перевірки не було встановлено, що відомості у документах є недостовірними або суперечливими, що в свою чергу могло б свідчити про нікчемність правочинів.

В той же час, податковим органом під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісним платником податків (постачальником) з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Крім того, суд вказує не незаконність висновків щодо не підтвердження здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами та відповідно завищення податкових кредиту та заниження обєкту оподаткування та податку на прибуток за жовтень, листопада та грудень 2015 року, оскільки звірок, передбачених Податковим кодексом України та Методичними рекомендаціями щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, податкова не проводила та довідок не складалося.

При цьому, використання податковим органом при складанні акту перевірки податкової інформації не може слугувати достатнім доказом відсутності реальних операцій між позивачем та його контрагентами, оскільки вищезазначені податкові інформації не стосуються обставин здійснення фінансово господарської ТОВ «ДОНПРОМІБЗНЕС», ТОВ «ТЕХІНОВАЦІЯ», ТДВ «ОП «ОСОБА_2 ОСОБА_3 МОСКОВСЬКОЇ», ТОВ «АНТРАЦИТ» і позивача, оскільки жодних обставин щодо їх договірних відносин в такій податковій інформації не встановлено.

А відтак, за умови невстановлення контролюючим органом наявності схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника чи третіх осіб для одержання платником податків незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Частиною 4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Водночас, акт перевірки податкового органу не може свідчити безпосередньо про порушення законодавства без підтвердження жодними доказами, а лише на підстав припущень.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статі 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено, що оскаржувані податкові повідомлення рішення № від 13.10.2016 року, № від 13.10.2016 року та № від 13.10.2016 року були прийняті законно та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх фактичних обставин.

З огляду на вищевикладене позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Податковим кодексом України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМЕНЕРГО» Паливно-енергетична компанія до ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області № від 13.10.2016 року про визначення грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 16353940,50 грн. у тому числі 10900627 грн. за основним платежем та 5450313,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області № від 13.10.2016 року про визначення грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 7640742 грн. за основним платежем.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області №000121201 від 13.10.2016 року про визначення суми завищення відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за платежем податок на додану вартість на загальну суму 547186 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМЕНЕРГО» Паливно-енергетична компанія (87516, Донецька область, м.Маріуполь, вул. Волгодонська, б. 2, кім.202, ) судовий збір у розмірі 368128 (триста шістдесят вісім тисяч сто двадцять вісім) гривень 03 копійки.

Повний текст постанови складено та підписано 17 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кониченко О.М.