Справа № 826/26222/15
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

10 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Скаленку Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.07.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 14.08.2015 № 1158 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 23.10.2015 № 1598 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 30.10.2015 № 2211 про звільнення позивача за порушення дисципліни;

- визнати недійсним запис у трудовій книжці позивача про звільнення з органів внутрішніх справ за наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.10.2015 № 2211;

- поновити позивача на посаді старшого інспектора (за рахунок посади старшого інспектора з особливих доручень) відділу супроводження розслідувань управління міжнародного розшуку та супроводження розслідувань Робочого апарату Укрбюро з 01.11.2015;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.11.2015 по день ухвалення судом рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.07.2017 позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу від 14.08.2015 № 1158 щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строків звернення до суду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.07.2017 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ від 23.10.2015 № 1598 про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності; визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України від 30.10.2015 № 2211 про звільнення ОСОБА_2 за порушення дисципліни; визнано недійсним запис у трудовій книжці ОСОБА_2 про звільнення з органів внутрішніх справ за наказом від 30.10.2015 № 2211; поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого інспектора (за рахунок посади старшого інспектора з особливих доручень) відділу супроводження розслідувань управління міжнародного розшуку та супроводження розслідувань робочого апарату Укрбюро з 01.11.2015; зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.11.2015 по день ухвалення судового рішення; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною вище постановою Міністерство внутрішніх справ України звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволені позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1598 від 23.10.2015 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2.» на позивача за порушення статті 10 Закону України «Про захист персональних даних», статті 21 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 1, 2, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІV, п. 2.14.12 Інструкції з діловодства в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС від 23.08.2012 № 747, п. 8.1 Інструкції про порядок використання правоохоронними органами можливостей Національного центрального бюро Інтерполу в Україні у попередженні, розкритті та розслідуванні злочинів, затвердженої спільним наказом МВС України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Держкомкордону України, Держмитслужби України, ДПА України від 09.01.1997 № 3/1/2/5/2/2, накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з органів внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.10.2015 № 2211 о/с «По особовому складу» позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Підставою прийняття вказаного наказу став наказ МВС від 23.10.2015 № 1598.

Вважаючи оскаржувані накази протиправними та такими, які підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки з матеріалів справи не вбачаються підстави для притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з органів внутрішніх справ, та оскільки факт порушення позивачем службової дисципліни відповідачем не доведено, то звільнення позивача відбулось незаконно, у зв'язку із чим оскаржувані накази Міністерства внутрішніх справ України від 23.10.2015 № 1598 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та від 30.10.2015 № 2211 про звільнення позивача за порушення дисципліни є протиправними та підлягають скасуванню, запис у трудовій книжці позивача про звільнення з органів внутрішніх справ визнанню недійсним, а позивач поновленню на посаді, з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі зазначає, що Міністерство внутрішніх справ України притягнуло позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнило його законно, у зв'язку із чим в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень, порядок проходження служби в органах внутрішніх справ визначаються Законом України від 20.12.1990 № 565-XII «Про міліцію»; Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ»; Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 06.12.1991 № 552; Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114)

Відповідно до статті 7 Закону України від 22.02.2006 № 3460-IV «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу:

- дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників;

- захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави;

- поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу;

- дотримуватися норм професійної та службової етики;

- берегти державну таємницю;

- у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб;

- стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою;

- постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень;

- сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку;

- виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету;

- з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють;

- берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Згідно з п.п. «є» п. 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Як вбачається з висновку службового розслідування за фактом доручення працівником РА Укрбюро Інтерполу ОСОБА_2 до матеріалів судової справи фотокопії службової кореспонденції МВС, який 09.10.2015 затверджений Міністром внутрішніх справ України Аваковим А.Б., 12.08.2015 старший інспектор (за рахунок посади старшого інспектора з особливих доручень) відділу супроводження розслідувань управління міжнародного розшуку та супроводження розслідувань Робочого апарату Укрбюро ОСОБА_2 під час судового засідання в Окружному адміністративному суді міста Києва у справі № 826/5892/15 за його позовом до МВС за власною ініціативою долучив до справи як письмові докази фотокопії службової кореспонденції робочого апарату Укрбюро Інтерполу, яка містить конфіденційну інформацію, цим самим порушивши вимоги статті 10 Закону України «Про захист персональних даних», статті 21 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 1, 2, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІV, п. 2.14.12 Інструкції з діловодства в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС від 23.08.2012 № 747, п. 8.1 Інструкції про порядок використання правоохоронними органами можливостей Національного центрального бюро Інтерполу в Україні у попередженні, розкритті та розслідуванні злочинів, затвердженої спільним наказом МВС України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Держкомкордону України, Держмитслужби України, ДПА України від 09.01.1997 №3/1/2/5/2/2.

Судом встановлено, що позивачем до матеріалів адміністративної справи № 826/5892/15 були долучені наступні листи, які містять конфіденційну інформацію:

- ГУМВС України в Львівській області від 27.02.2015 № 41/15/М/82;

- НЦБ Інтерполу Словаччини від 27.02.2015 № РРZ-1165/15-КV;

- НЦБ Інтерполу Швейцарії від 05.03.2015 № ВКR/14201/2023711;

- НЦБ Інтерполу Сербії від 05.03.2015 № 2389/2350-15391;

- НЦБ Інтерполу Туреччини від 06.03.2015 № 39425;

- Поліцейського аташе Посольства Австрійської Республіки в Україні від 06.03.2015 № Р-063/2015.

Так, відповідно до статті 10 Закону України «Про захист персональних даних» використання персональних даних передбачає будь-які дії володільця щодо обробки цих даних, дії щодо їх захисту, а також дії щодо надання часткового або повного права обробки персональних даних іншим суб'єктам відносин, пов'язаних із персональними даними, що здійснюються за згодою суб'єкта персональних даних чи відповідно до закону. Використання персональних даних володільцем здійснюється у разі створення ним умов для захисту цих даних. Володільцю забороняється розголошувати відомості стосовно суб'єктів персональних даних, доступ до персональних даних яких надається іншим суб'єктам відносин, пов'язаних з такими даними. Використання персональних даних працівниками суб'єктів відносин, пов'язаних з персональними даними, повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов'язків. Ці працівники зобов'язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв'язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов'язків, крім випадків, передбачених законом. Таке зобов'язання чинне після припинення ними діяльності, пов'язаної з персональними даними, крім випадків, установлених законом. Відомості про особисте життя фізичної особи не можуть використовуватися як чинник, що підтверджує чи спростовує її ділові якості.

Згідно з статтею 21 Закону України «Про інформацію» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Відносини, пов'язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом.

Відповідно до п. 2.14.12 Інструкції з діловодства в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС від 23.08.2012 № 747, забороняється ознайомлювати з документами осіб, які не мають відношення до їх виконання, і виносити документи, у тому числі їх копії, за межі підрозділів апарату Міністерства. Після закінчення робочого дня всі документи повинні бути закриті в сховищах.

Згідно з п. 8.1 Інструкції про порядок використання правоохоронними органами можливостей Національного центрального бюро Інтерполу в Україні у попередженні, розкритті та розслідуванні злочинів, затвердженої спільним наказом МВС України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Держкомкордону України, Держмитслужби України, ДПА України від 09.01.1997 № 3/1/2/5/2/2, наявна в НЦБ інформація призначена лише для використання правоохоронними органами та судами у попередженні, розкритті, розслідуванні злочинів та судовому розгляді кримінальних справ.

Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_2, під час судового розгляду адміністративної справи № 826/5892/15 у суду виникло питання щодо роботи позивача на посаді в Укрбюро за певний період часу, у зв'язку із чим останній надав світлокопії службової документації та передав їх на розгляд суду без будь-якого погодження із МВС України. При цьому, суд не витребовував будь-які документи як докази його трудової діяльності. У подальшому судом надані документи були залучені до матеріалів справи. Як потім було з'ясовано, надані ОСОБА_2 документи були запитами про перевірку по кримінальних обліках осіб, які надійшли до РА Укрбюро Інтерполу як від іноземних держав, так і від правоохоронних органів України. Вказані документи являються службовою документацією Інтерполу, однак вони не містили інформації з обмеженим доступом та їм не присвоювались грифи обмеження доступу. Про вказану ситуацію позивач повідомив керівника РА Укрбюро Інтерполу Неволю В.В.

Також, позивач повідомив, що під час залучення вказаних документів до матеріалів справи № 826/5892/15 представник МВС України будь-яких зауважень не зазначив.

Відповідно до п. 10 Інструкції з діловодства в адміністративних судах України, затвердженої наказом ДСА України від 17.12.2013 №174 робота з документами, що містять конфіденційну інформацію, яким надається гриф «Для службового користування» регламентується Інструкцією про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять конфіденційну інформацію, яка знаходиться у володінні держави, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 27.11.1998 № 1893. Працівники суду, яким дозволено присвоювати документам гриф «Для службового користування» і працювати з документами, що мають такий гриф, визначаються наказом голови суду. Ознайомлення представників інших організацій із документами з грифом «Для службового користування» допускається з дозволу голови суду або особи, яка виконує його обов'язки, за наявності письмового запиту організацій, у яких вони працюють.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріалами справи підтверджується, що надані позивачем до матеріалів справи № 826/5892/15 документи не містили грифу «Для службового користування», «Таємно», «Цілком таємно».

Крім того, представником відповідача копії листів: ГУМВС України в Львівській області від 27.02.2015 № 41/15/М/82; НЦБ Інтерполу Словаччини від 27.02.2015 № РРZ-1165/15-КV; НЦБ Інтерполу Швейцарії від 05.03.2015 № ВКR/14201/2023711; НЦБ Інтерполу Сербії від 05.03.2015 № 2389/2350-15391; НЦБ Інтерполу Туреччини від 06.03.2015 № 39425; Поліцейського аташе Посольства Австрійської Республіки в Україні від 06.03.2015 № Р-063/2015 були долучені до матеріалів справи № 826/26222/15.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з органів внутрішніх справ за порушення статті 10 Закону України «Про захист персональних даних», статті 21 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 1, 2, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІV, п. 2.14.12 Інструкції з діловодства в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС від 23.08.2012 № 747, п. 8.1 Інструкції про порядок використання правоохоронними органами можливостей Національного центрального бюро Інтерполу в Україні у попередженні, розкритті та розслідуванні злочинів, затвердженої спільним наказом МВС України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Держкомкордону України, Держмитслужби України, ДПА України від 09.01.1997 №3/1/2/5/2/2, а тому наказ МВС України № 1598 від 23.10.2015 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2.» є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

При цьому, у зв'язку з тим, що наказ МВС України № 2211 о/с від 30.10.2015 про звільнення позивача був прийнятий на підставі наказу МВС України № 1598 від 23.10.2015, який судом визнано протиправним, то він також є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на посаді старшого інспектора (за рахунок посади старшого інспектора з особливих доручень) відділу супроводження розслідувань Управління міжнародного розшуку та супроводження розслідувань Робочого апарату Укрбюро з 01.11.2015, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Також, колегія суддів зазначає про те, що вимоги позивача про визнання недійсним запису у трудовій книжці позивача про звільнення його з органів внутрішніх справ за наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.10.2015 № 2211 та стягнення з Головного управління Національної поліції у місті Києві на користь позивача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу також підлягають задоволенню, оскільки є похідними від попередніх.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.07.2017 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений 17.10.2017.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.