Справа № 826/15852/15
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

05 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ-Авто" до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Світ-Авто" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції в Оболонському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просило:

- визнати протиправними дії державної податкової інспекції в Оболонському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві в частині проведення документальної позапланової виїзної перевірки щодо формування товариством з обмеженою відповідальністю "Світ-Авто" податок на прибуток підприємства за 2015 рік та визнати протиправними висновки відповідача щодо неможливості віднесення товариством з обмеженою відповідальністю "Світ-Авто" до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування в податковій декларації з податку на прибуток за 2015 рік, суми у розмірі 522 993,33 грн. за рахунок взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю "Комп'ютерс АРТ" у січні 2015 року, викладені в акті перевірки від 08.05.2015 №416/26-54-22-02/33298277;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення державної податкової інспекції в Оболонському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 28.05.2015 №, відповідно до якого платнику податків збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 156 899,00 грн., в тому числі за основним платежем на суму 104 599,00 грн., штрафні (фінансові) санкції на суму 52 300,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2017 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ в Оболонському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 28.05.2015 №; в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволені позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Світ-Авто" з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з товариством з обмеженою відповідальністю "Комп'ютерс АРТ" за період грудень 2014 року - січень 2015 року.

За результатами вказаної перевірки контролюючим органом виявлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю "Світ-Авто" положень пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1, п. 200.2 статті 200 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за перевіряємий період на загальну суму 104 599,00 грн., у тому числі за січень 2015 року у розмірі 104 599,00 грн.

На підставі викладеного державною податковою інспекцією в Оболонському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 08.05.2015 №416/26-54-22-02/33298277 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.05.2015 №, яким товариству з обмеженою відповідальністю "Світ-Авто" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 156 899,00 грн., з яких за основним платежем нараховано 104 599,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 52 300,00 грн.

Вважаючи факт проведення перевірки та вказане податкове повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та вказаним контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; в іншій частині вимог позивача було відмовлено за необґрунтованістю.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем (покупець/замовник) та ТОВ "Комп'ютерс АРТ" (постачальник/виконавець) укладено договори, а саме: господарський договір поставки від 05.01.2015 №0501-01, згідно з умовами якого постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві - товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму; договір надання послуг від 05.01.2015 №0501-02, згідно з умовами якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання з технічного обслуговування обладнання СТО, що розташоване за адресою: Московський проспект, 21 в місті Києві; договір надання послуг від 06.01.2015 №0601-01, згідно з умовами якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання з підтримки, супроводження та оновлення програмного забезпечення робочих станцій, що розташовані за адресою: Московський проспект, 21 в місті Києві.

Так, відповідно до умов господарського договору поставки від 5 січня 2015 року №0501-01, укладеного між ТОВ «Світ-Авто» та ТОВ «Комп'ютере АРТ», останнє поставило ТОВ «Світ-Авто» товар (запасні частини), згідно накладної від 30.01.2015 року №29 на суму 521 592,00 грн.

ТОВ «Світ-Авто» відобразило операцію по придбанню запчастин в податковому обліку згідно податкової накладної від 30.01.2015 року №23 на суму 521 592,00 грн. в т.ч. ПДВ на суму 86 932,00 грн. Запасні частини, що придбані ТОВ «Світ-Авто» у ТОВ «Комп'ютере АРТ» відповідно до умов господарського договору поставки від 05.01.2015 року №0501-01 було використано позивачем у власній господарській діяльності при наданні послуг по ремонту автомобіля Mercedes-Benz відповідно до умов договору від 18.03.2015 року №1803-15, укладеного між ТОВ «Світ-Авто» та ТОВ «Укар Лізинг». Вартість ремонту автомобіля було оплачено ТОВ «Укар Лізинг» в повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками (наявні у матеріалах справи).

Транспортування товарів (запасних частин) від ТОВ «Комп'ютере АРТ» до ТОВ «Світ-Авто» здійснювалося автотранспортом ТОВ «Світ-Авто». Подорожній лист, згідно якого відбувалося транспортування товарів досліджувався в судовому засіданні суду першої інстанції та наявний у матеріалах справи.

Відповідно до умов договору про надання послуг від 5 січня 2015 року №0501-02, укладеного між ТОВ «Світ-Авто» та ТОВ «Комп'ютере АРТ», останнє виконало роботи (послуги) по технічному обслуговуванню обладнання СТО протягом січня 2015 року. На виконання умов договору, ТОВ «Комп'ютере АРТ» надало звіт до акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.01.2015 №30 та сторони підписали акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) за січень 2015 року від 30.01.2015 р. №30 (наявні в матеріалах справи з клопотанням позивача від 03.09.2015 року).

В податковому обліку операцію було відображено згідно податкової накладної від 30.01.2015 року №24 на суму 46 000,00 грн. в т.ч. ПДВ на суму 7 666,67 грн.

Відповідно до умов договору про надання послуг від 6 січня 2015 року №0601-01, укладеного між ТОВ «Світ-Авто» та ТОВ «Комп'ютере АРТ», останнє надало протягом січня 2015 року послуги по підтримці, супроводженню та оновленню програмного забезпечення робочих станцій, що розташовані за адресою Московський проспект, 21 в м. Києві. По завершенню надання послуг, ТОВ «Комп'ютере АРТ» надало звіт до акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.01.2015 №31 та сторони підписали акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) за січень 2015 р. від 30.01.2015 року №31 (наявні в матеріалах справи з клопотанням позивача від 03.09.2015 року):

В податковому обліку операцію було відображено згідно податкової накладної від 30.01.2015 року №25 на суму 60 000,00 грн. в т.ч. ПДВ на суму 10 000,00 грн.

ТОВ «Комп'ютере АРТ» надавало ТОВ «Світ-Авто» послуги по технічному обслуговуванню обладнання СТО та підтримці, супроводженню та оновленню програмного забезпечення робочих станцій самостійно, а тому не замовляло відповідні послуги у інших платників податків та не відображало отримання таких послуг від інших контрагентів у своїй звітності.

Послуги, що були отримані ТОВ «Світ-Авто» від ТОВ «Комп'ютере АРТ» було використано при обслуговуванні основних засобів, що знаходились на балансі ТОВ «Світ-Авто» та використовуються у господарській діяльності позивача по наданню послуг по ремонту і обслуговуванню транспортних засобів третіх осіб.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків».

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11ст.201 цього Кодексу.

Разом із тим, згідно із положеннями п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Згідно з п.201.7 ст.201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). При цьому, у п.201.10 ст.201 ПК України зазначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Виходячи із викладеного, перевірці підлягає реальність здійснення між позивачем та його контрагентом спірних господарських операцій. При цьому, докази, на обґрунтування доводів сторін, відповідно до статті 86 КАС України, повинні оцінюватись судом у їх сукупності.

Крім того, в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів.

На підтвердження виконання умов вищезазначеного договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договорів поставки від 05.01.2015 №0501-01, надання послуг від 05.01.2015 №0501-02, надання послуг від 06.01.2015 №0601-01, специфікації до господарського договору поставки від 05.01.2015 №0501-01, видаткової накладної, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), звітів до акту здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкових накладних, подорожнього листа.

В бухгалтерському обліку ТОВ «Світ-Авто» взаємовідносини з ТОВ «Комп'ютере АРТ» відображені рахунками: 28.1 «Товари на складі», 36.1 «Розрахунки з вітчизняними покупцями», 63.1 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками».

Щодо спеціальної податкової правосуб'єктності, то ТОВ «Комп'ютере АРТ» було зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.05.2011 року. Платником податків в органах ДФС та платником ПДВ ТОВ «Комп'ютере АРТ» зареєстроване з 01.06.2011 року.

Зв'язок між фактом придбання запасних частин та послуг у ТОВ «Комп'ютере APT»'та господарською діяльністю ТОВ «Світ-Авто» випливає з подальшої реалізації запчастин та послуг по ремонту автомобілів замовникам таких послуг юридичним особам. Подальша реалізація ТОВ «Сйіт- Авто» запасних частин та послуг по ремонту автомобілів була здійснена у відповідності до мети створення товариства - отримання прибутку.

Запасні частини, придбані ТОВ «Світ-Авто» у ТОВ «Комп'ютере АРТ», програмне забезпечення та обладнання СТО, яке пройшло технічне обслуговування, в подальшому використані позивачем у господарській діяльності при виконанні ремонтних робіт автомобілів.

Колегія суддів зауважує, що апелянтом не надано доказів того, що укладення договору поставки від 05.01.2015 року №0501-01 та договорів про надання послуг від 5 січня 2015 року №0501-02 та від 6 січня 2015 року №0601-01, укладених між ТОВ «Світ-Авто» та ТОВ «Комп'ютере АРТ» не відповідало дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов'язків.

Апелянтом в своїй скарзі не наведено жодних доказів про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності ТОВ «Світ-Авто», збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов'язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії ТОВ «Світ-Авто» та ТОВ «Комп'ютере АРТ» були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Також відповідачем не спростовано, що ТОВ «Комп'ютере АРТ» на момент вчинення господарських операцій з ТОВ «Світ-Авто», формування та реєстрації в СРПН податкових накладних було зареєстровано платником ПДВ.

Таким чином, створення та реєстрація податкових накладних ТОВ «Комп'ютере АРТ» та відповідне формування податкового кредиту ТОВ «Світ-Авто» на підставі зареєстрованих податкових накладних є правомірними.

В інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року №742/11/13-11 зазначається, що відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

У постанові Верховного суду України від 13.01.2009 року по справі №09/05 зазначено, ідо покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцем, ні за можливу недостовірність відомостей про продавця, що містяться у Єдиному реєстрі, за діяльності продавцем.

Таким чином, допущені порушення одним платником податків у відображенні у податковому обліку певної господарської операції, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

Так, чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю 1за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А, відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу». Вказана правова позиція зазначена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 07.04.2014 року у справі №К/800/36098/13.

Також на противагу та спростування вказаних доводів апелянта, колегія суддів також зазначає слідуюче.

У рішеннях ЄСПЛ від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України» та від 22.01.2009 року «Булвес АД проти Болгарії» зроблено висновок, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Якщо податкова інспекція володіє інформацією про такі зловживання зі сторони певної юридичної особи, вона може вжити необхідних заходів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання. Однак, такі заходи є неприпустимими за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь платника податків у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення.

За умови своєчасного та повного виконанням платником податків своїх податкових обов'язків, неможливості з його сторони забезпечити дотримання контрагентом обов'язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія знала чи могла знати, остання не повинна нести відповідальність за наслідки не виконання постачальником його обов'язків.

За ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. 1. ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» такі рішення є самостійним джерелом права.

Також, колегія суддів відзначає, що податковий орган відповідно до принципу офіційності повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов'язань та правомірності прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.10.2015 р. у справі № 2а-10463/10/0870.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів зазначає, що відповідачем не було доведено законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, а тому суд першої інстанції дійшов правильних висновків про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 10.10.2017.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.