Справа № 601/1211/17
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 601/1211/17

10 жовтня 2017 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

при секретарі судового засідання Заблоцька І.І.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Щербатко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кременецької районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременецької районної державної адміністрації (надалі відповідач, Кременецька РДА), в якому просить: визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Кременецької районної державної адміністрації №22-к від 31 травня 2017 року, поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу охорони здоров`я Кременецької районної державної адміністрації, стягнути із Кременецької районної державної адміністрації на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 червня 2017 року до дня поновлення на роботі, стягнути із Кременецької районної державної адміністрації на його користь моральну шкоду у розмірі 15000 гривень.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі. Пояснив, що в порушення вимог ст.47 Кодексу законів про працю України, його не було ознайомлено з розпорядженням про звільнення у день звільнення. До того ж, у день звільнення ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується відповідним листом непрацездатності АГЮ № 996315, виданим Кременецькою районною комунальною лікарнею. Зазначив, що оскільки роботодавцем було звільнено ОСОБА_1 під час перебування на амбулаторному лікуванні, то таке звільнення в силу норм трудового законодавства України є незаконним та таким, що порушує основоположні юридичні гарантії захисту трудових прав працівника, а відтак спірне розпорядження голови Кременецької РДА підлягає до скасування.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Звернув увагу суду на те, що звільнення позивача відбулося не з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, як це передбачено ст.ст.40,41 Кодексу Законів про працю України, а на підставі п.3 ч.1 ст.84 Закону України "Про державну службу", у зв`язку із набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Пояснив, що оскільки в даному випадку застосовується спеціальна норма закону, роботодавець, як це передбачено чинним законодавством України, у триденний строк, з того моменту, коли він дізнався про набрання законної сили рішенням суду про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення. А тому процедура звільнення з посади позивача повністю відповідає чинному законодавству України.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти.

04 липня 2016 року розпорядженням голови Кременецької РДА №56-к позивача призначено з 05 липня 2016 року на посаду начальника відділу охорони здоров`я Кременецької РДА як переможця конкурсу із випробувальним терміном один місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до розпорядження голови Кременецької РДА №22-к від 31 травня 2017 року, ОСОБА_1 звільнено з посади у зв`язку із набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

У період з 30 травня 2017 року по 08 червня 2017 року ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листом непрацездатності АГЮ № 996315.

18 травня 2017 року на адресу Кременецької РДА суддею Кременецького районного суду направлено копію постанови суду від 14 квітня 2017 року по справі № 601/525/17 відносно ОСОБА_1 для відому. Вказана копія постанови отримана представником Кременецької РДА 29 травня 2017 року.

01 червня 2017 року на адресу Кременецької РДА надійшло письмове повідомлення Кременецького районного суду № 1.9-14/2017 про те, що 11 травня 2017 року набрала законної сили постанова від 14 квітня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1.

Судом встановлено, що постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 квітня 2017 року у справі № 601/525/17 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення та призначеному йому стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. З огляду на методичні рекомендації Національного агентства з питань запобігання корупції від 14 липня 2016 року, у зазначеному рішенні вказано, що наявність протиріччя встановлюється в кожному окремому випадку виконання доручення, розгляду листа, розгляду контрольного заходу тощо, шляхом порівняння повноважень та існуючого в особи приватного інтересу із подальшим визначенням можливості (неможливості) такого інтересу вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішення, вчинення діяння службовою особою, а також вказано на порушення ОСОБА_1 вимог Закону України "Про запобігання та протидії корупції".

Основоположним законом, що регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, та визначає статус державного службовця є Закон України "Про державну службу".

Статтею 84 Закону України "Про державну службу" визначено підстави припинення державної служби у разі втрати державним службовцем права на державну службу або його обмеження. Зокрема, відповідно до п.3 ч.1 ст.84 Закону України "Про державну службу", набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення є підставою припинення державної служби.

У відповідності до ч.5 ст.32 Закону України "Про державну службу", на державних службовців поширюються обмеження, передбачені Законом України "Про запобігання корупції".

У випадках, зазначених у п.п. 1-4 ч.1. ст.84 Закону України "Про державну службу", суб'єкт призначення зобов'язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею, якщо інше не встановлено законом, а у випадку, зазначеному у пункті 5 частини першої цієї статті, - у порядку, визначеному статтею 32 цього Закону.

Щодо твердження позивача та представника позивача, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, суд зазначає наступне.

Закон захищає працівника від незаконного звільнення в період його непрацездатності саме з ініціативи роботодавця, проте в даному випадку звільнення проведено не з ініціативи власника, а на підставі встановлення факту набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Відтак, при прийнятті рішення по суті суд не приймає до уваги твердження позивача про порушення відповідачем процедури звільнення з ініціативи роботодавця на підставі ст.ст.40,41 Кодексу законів про працю України, оскільки в спірному випадку має місце застосування п.3 ч.1 ст.84 Закону України "Про державну службу", у зв`язку із набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Тому, на думку суду, обов`язок звільнити позивача у відповідача виникає з моменту коли він дізнався чи міг дізнатися про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення, після набрання законної сили таким рішенням суду.

Суд не приймає до уваги у даному випадку позицію, що викладена у цивільних справах Верховного суду України, викладену у рішеннях від 23 січня 2013 року, №6-156цс12 від 26 грудня 2012 року, 6-5959св13 від 20 лютого 2013 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі по справі №6-1141св13 від 06 лютого 2013 року, оскільки у вказаних процесуальних документах вказано про застосування норм Кодексу законів про працю, які застосовуються у загальному порядку. Натомість, у даному випадку має місце застосування норм спеціального законодавства, що застосовуються при проходженні державної служби. До того ж, зазначені процесуальні документи винесені до прийняття Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року.

При вирішенні питання про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діяннями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 зазначеної Постанови передбачено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. На думку суду, в даному спірному випадку позивачем не надано доказів та не обґрунтовано, яким чином йому була заподіяна моральна шкода, яка спричинила порушення її нормальних життєвих зв'язків та породило невпевненість у майбутньому, не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди.

З огляду на зазначене вище, суд приходить до переконання, що Кременецькою районною державною адміністрацією прийняте правомірне рішення, а звільнення позивача є таким, що відповідає чинному законодавству України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Кременецької районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 17 жовтня 2017 року.

Головуючий суддя Дерех Н.В.

копія вірна

Суддя Дерех Н.В.