Справа № 2-а-77/10
Суддя: Носов Г. С.
Дата ухвалення: 2010-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 2-а-77/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2010 року Суддя Балаклійського районного суду Харківської області Носов Г.С.,

за участю:

позивач - не з'явився,

представник відповідача - не з'явився,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації про зобов'язання в перерахунку та виплаті належних соціальних виплат, -

В С Т А Н О В И В:

11 січня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить поновити строк для звернення до адміністративного суду, визнати бездіяльність відповідача незаконною, зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області провести перерахунок одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» установивши при встановленні ІІІ групи інвалідності, тобто 04.06.2008 року, - у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, при встановленні ІІ групи інвалідності, тобто 16.09.2009 року, - у розмірі 15 мінімальних заробітних плат , а також провести відповідні виплати ; проводити нарахування та виплату компенсації виключно з законодавчо встановлених розмірів мінімальної заробітної плати, з урахуванням вимог Конституції України.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що він з 04.06.08 має статус інвалідності третьої групи внаслідок захворювання, отриманого при виконанні обов'язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 - ХІІ від 28.02.1991 року, віднесений до 1-ї категорії учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, з 16.09.09 року - інвалідність ІІ групи. За цих обставин він має право на отримання різних пільг, компенсацій, передбачених зокрема Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі:

- право на отримання одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків

аварії на Чорнобильській АЕС за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при встановленні ІІІ групи інвалідності 04.06.2008 року, - у розмірі 30 мінімальних заробітних плат;

- право на отримання одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків

аварії на Чорнобильській АЕС за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при встановленні ІІ групи інвалідності 16.09.2009 року, - у розмірі 45 мінімальних заробітних плат. Відповідно до ч.2 цієї статті: у разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях.

В зв'язку з тим, що ці виплати в належному розмірі йому не виплачено, він в грудні 2009 року звернувся до управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області з відповідною заявою про перерахунок та виплату одноразової компенсації, згідно ч. 1 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. При цьому, йому було відмовлено в перерахунку з посиланням на Постанови КМУ та законодавство, яке суттєво зменшило розмір виплат в порушення вимог Конституції та законів України, а не на чинне законодавство, яке регулює питання виплати одноразової компенсації.

В судове засідання позивач не з'явився, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів.

Відповідач - Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації та судове засідання свого представника не направив, але надав заперечення, згідно якого просив справу розглянути без участі його представника, позовні вимоги не визнав, просив залишити адміністративний позов без задоволення. В запереченнях на позов, відповідач посилається на те, що дійсно, управління проводить нарахування та виплату позивачу одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю при встановленні 3 групи інвалідності, щорічної допомоги на оздоровлення, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС I категорії, щорічної разової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Вважає, що його дії при виплаті вказаних видів допомоги є цілком законними, оскільки він проводив нарахування та виплату допомоги в межах бюджетних асигнувань. Усі виплати одноразової компенсації за 2008, 2009 рік ОСОБА_1 були нараховані та виплачені відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постанови Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якими було визначено розміри вказаних виплат та порядок їх проведення . Також, посилався на річний строк позовної давності.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії А №126363 (а.с.7), інвалідом ІІІ групи з 04.06.08 року, що підтверджується довідкою МСЕК серії ХАР-07 № 018614 (а.с.8), інвалідом ІІ групи з 16.09.09 року - довідка МСЕК серії ХАР-08 № 021707.

Відшкодування шкоди особам, постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС, здійснюється у відповідності з Законом України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ „Про статус та соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі Закон України №796-ХП).

Статтею 48 зазначеного закону в редакції діючій на час 04.06.2008 року та 16.09.09 року - час встановлення позивачу інвалідності, визначено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, одноразова компенсація виплачується: інвалідам 3 групи в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, інвалідам 2 групи - 45 мінімальних заробітних плат. Виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності. Виплати, зазначені в цій статті, провадяться протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Відповідно до ч.2 цієї статті: у разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях.

Позивач 09.12.09 року звертався до відповідача із заявою про здійснення перерахунку та виплати одноразової компенсації в зв'язку зі встановленням йому ІІІ групи інвалідності 04.06.08 року у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, а також перерахунок та виплату одноразової компенсації в зв'язку зі встановленням йому ІІ групи інвалідності 16.09.09 року, виплативши різницю в розмірі 15 мінімальних заробітних плат. Проте, відповідач 21.12.09 року відповів, що йому було виплачено одноразову компенсацію в зв'язку зі встановленням 04.06.08 року 3 групи інвалідності в розмірі 189,60 грн. 21 липня 2008 року та різницю в компенсації за встановлення 16.09.09 року 2 групи інвалідності в розмірі 94,80 грн. 13.10.09 року (а.с.11). Вказані виплати були здійснені згідно Положення «Про порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, громадянам які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи та сім'ям за втрату годувальника», затвердженого Наказом МНС України від 31.12.96 року № 28, яке розроблено відповідно до ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та відповідно до Постанови КМУ від 26.07.96 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постанови ВРУ від 20.02.96 року.

Згідно із ч.7 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», виключно законами України визначається мінімальний розмір заробітної плати.

Статтею 59 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік» були встановлені наступні розміри мінімальної заробітної плати на відповідні періоди 2008 року, а саме: 505 гривень - з 01 січня по 31 березня 2008 року; 515 гривень - з 01 квітня по 30 вересня 2008 року; 565 гривень - з 01 жовтня 2008 року. Зі змісту вимог законів України про встановлення розмірів мінімальних заробітних плат, законів України про Державний бюджет України, якими визначалися мінімальні розміри заробітних плат, не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з пунктом 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р. № 489-V на 2007 рік дія ч. 1 ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати компенсацій і допоміг у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати була зупинена.

Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян) № 6-рп/2007 від 09.07.07 р., пункт 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» було визнано такими, що не відповідає Конституції України (є не конституційними).

Пунктом 5 зазначеного Рішення Конституційного суду України визначено, що рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані не конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, положення п. 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р. № 489-V втратило чинність 09 липня 2007 року.

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року у справі «щодо предмета та змісту закону про державний бюджет України» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 67 розділу 1, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу ІІ Закону України №107-УІ. Пунктом 6 зазначеного Рішення визначено, що рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України №107-УІ, визнаних не конституційними.

Частиною 2 статті 19 Конституції передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлений ще в 1996 році Постановою КМУ № 836 розмір одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи протягом багатьох років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими Законами України. При цьому відповідні закони не містили обмежень щодо застосування ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при вирішенні даного спору застосуванню підлягає саме ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і норма відповідного закону України про визначення мінімальної заробітної плати на момент виплати, а не Постанова № 836.

Таким чином, виплата ОСОБА_1 одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи із розмірів, що встановлені Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996р. «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та інших підзаконних актів, є неправомірною.

Згідно вимог ст.8 КАСУ, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та ст.9 КАСУ, де передбачено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, таким є Конституція України, що відповідає принципу верховенства права, який закріплений в ст.8 Конституції України та ст.22 Конституції України, де передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки з моменту прийняття Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності положень ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» ці норми Закону втратили чинність, то на момент звернення позивача до відповідача з заявою про перерахунок одноразової компенсації була чинною ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка і підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.91 має вищу юридичну силу і виходячи з загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, саме Закон підлягає застосуванню при вирішення даного спору.

Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема одноразової компенсації. Навпаки, у частині 1 статті 67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

У Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, оскільки відповідно до частини 1 статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є безпідставним.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання одноразової компенсації в 2008-2009 роках відповідно до ч.1 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991.

Таким чином, одноразова компенсація за втрату здоров'я повинна визначатися позивачу відповідно до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в кратному відношенні к мінімальної заробітної платі.

Відповідно до ч.2 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях.

ОСОБА_1 звертався до відповідача з проханням здійснити перерахунок одноразової компенсації за шкоду здоров'ю причинену внаслідок ЧАЕС, виходячи з норм ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при встановленні йому в 2008 році 3 групи інвалідності та в 2009 році - 2 групи інвалідності з урахуванням його прав, гарантованих Конституцією України, але Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської РДА відмовило йому у перерахунку вказаної допомоги в повному обсязі.

Відповідачем, в порушення ч.2 ст.71 КАС України не доведено та не надано суду доказів щодо вчинення будь-яких дій для забезпечення виконання покладеного на нього обов ' язку щодо нарахування та виплати позивачу компенсацій в належному розмірі.

Суд вважає необхідним визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської РДА, по не виконанню приписів ч.1 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка призвела до порушення прав позивача на своєчасне нарахування та отримання компенсацій у встановлених Законами України розмірах .

Оскільки на час прийняття постанови судом постанови вказані порушення відповідачем не усунені, суд приходить до висновку про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок соціальних виплат та провести відповідні виплати.

Посилання відповідача на необхідність застосування до позовних вимог річного строку позовної давності суд вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Позивач в 2008 році мав право на отримання одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров"ю внаслідок ЧАЕС на підставі Закону України «Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та обґрунтовано сподівався на отримання такої допомоги в розмірі визначеному ч 1 ст.48 зазначеного Закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 11, 12, 18, 71, 90, 128, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст.8, 19, 22, 75, 92, 152 Конституції України, ст.ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 року, Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року №107-УІ, Рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області щодо не нарахування та не виплати в повному обсязі ОСОБА_1 одноразової компенсації в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, при встановленні ІІІ групи інвалідності 04.06.08 року та різниці в розмірі 15 мінімальних заробітних плат при встановленні 16.09.09 року ІІ групи інвалідності.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області зробити перерахунок ОСОБА_1 одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до частини 1 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при встановленні ІІІ групи інвалідності 04.06.08 року в розмірі 30 мінімальних заробітних плат та різниці в розмірі 15 мінімальних заробітних плат при встановленні ІІ групи інвалідності 16.09.09 року, виходячи виключно з законодавчо встановлених розмірів мінімальної заробітної плати та провести відповідні виплати.

Постанова відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами» від 11.02.2010 року може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області, в порядку визначеному ст.294 ЦПК України.

Суддя Носов Г.С.