Справа № 826/15018/13-а
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2017-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" вересня 2017 р. м. Київ К/800/11747/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Юрченко В.П.,
при секретарі: Горбатюку В.С.,

розглянувши у судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (правонаступник Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві)

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.10.2013

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2014

у справі № 826/15018/13-а Окружного адміністративного суду м. Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Смарт-Лоджистікс»

до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (ДПІ)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.10.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2014, позов задоволено: визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 11.09.2013 № та № .

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти позову, позивач письмово просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку ТОВ «Смарт-Лоджистікс» сум грошових зобов`язань із податку на прибуток, ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 28.08.2013 № 152/1/22-07/30725100. Згідно з цим актом Товариство порушило норми пункту 138.2 ст. 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139, пунктів 198.3. 198.6 ст. 198, пунктів 201.4, 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України (ПК), а саме: завищило суми витрат на загальну суму 547997,00 грн. за 1- 4-й квартали 2012 року та податкового кредиту на загальну суму 146629,00 грн. за травень, червень, липень, серпень, жовтень, листопад, грудень 2011 року, січень - серпень 2012 року, жовтень, листопад, грудень 2012 року, січень, лютий 2013 року за наслідками господарських операцій із поставки від ТОВ «ВКФ «Мілана» та МППФ «Андромеда» товарів (послуг), які не мали реального характеру. Внаслідок цього Товариство занизило податок на прибуток на 115079,00 грн. у податковому обліку за 1-4-й квартали 2012 року та ПДВ на загальну суму 146629,00 грн. у податковому обліку за травень, червень, липень, серпень, жовтень, листопад, грудень 2011 року, січень - серпень 2012 року, жовтень, листопад, грудень 2012 року, січень, лютий 2013 року (а.с. 25, т. 1-й).

За результатами перевірки ДПІ стосовно ТОВ «Смарт-Лоджистік» прийняті податкові повідомлення-рішення від 11.09.2013: № - про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на 115079,00 грн. - основний платіж, 28770,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи); № - про збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ на 146629,00 грн. - основний платіж, 35309,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

У судовому процесі встановлено, що з посиланням на поставку позивачу послуг від ТОВ «ВКФ «Мілана» (підбір коду УКТ ЗЕД, підготовка та набір вантажних митних декларацій, консультування з митного оформлення) та від МППФ «Андромеда» (навантажувально-розвантажувальні роботи) від імені цих постачальників на адресу позивача виписані податкові накладні; між позивачем і цими юридичними особами оформлені акти надання послуг, на підставі яких позивач збільшив суми витрат та податкового кредиту за відповідні податкові періоди.

Відповідно до пункту 138.1 ст. 138 ПК (у редакції, чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків у яких виник спір) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2 цієї статті).

До складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 ПК).

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі, в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 цієї статті встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (в редакції до внесення змін Законом України від 04.07.2013 № 408-VІ).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (підпункт 198.6 цієї статті).

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення суми витрат та на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів (та/або будування, спорудження останніх), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (послуг).

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з реальності поставок позивачу від ТОВ «ВКФ «Мілана» та МППФ «Андромеда» вказаних послуг; достовірності вище зазначених документів первинного бухгалтерського обліку та податкового обліку, складених з посиланням на виконання господарських операцій із поставки послуг. Такий висновок суди зробили на підставі оцінки приєднаних до справи копій: податкових накладних, рахунків на оплату наданих послуг, актів наданих послуг, звітів про оброблений вантаж, доказів подальшого використання ТОВ «Смарт-Лоджистік» цих послуг у власній господарській діяльності.

Однак, з такими висновками не можна погодитися, оскільки вони не відповідають правильному застосуванню вище наведених норм матеріального права.

Висновок судів попередніх інстанцій щодо факту поставки позивачу від ТОВ «ВКФ «Мілана» та МППФ «Андромеда» вказаних послуг зроблений без врахування обставин у справі, на які посилається ДПІ, зокрема на обставини, встановлені у межах досудового слідства по кримінальному провадженню № 00000086, яке знаходиться в провадженні слідчого відділу ДПІ у Солом'янському району м. Києва, щодо використання групою осіб у складі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ряду суб'єктів господарської діяльності, у тому числі і МППФ «Андромеда» при здійсненні конвертаційного центру для переведення безготівкових коштів у готівку; пояснення керівника та засновника ТОВ «ВКФ «Мілана» ОСОБА_8, надані ним у межах досудового розслідування кримінального провадження № 0000184, порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 205 Кримінального кодексу України, в яких він спростовує своє відношення до господарської діяльності ТОВ «ВКФ «Мілана» та складання від імені цього товариства будь-яких документів. У той час, як податкові накладні від імені цього товариства підписані саме з посиланням на ОСОБА_8

Згідно з приєднаною до справи податковою інформацією, отриманою ДПІ від Бориспільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області (акт від24.07.2013 № 30/22-2/3523272) та від Ірпінської ОДПІ Київської області ДПС (акт від 29.04.2013 № 146/22-4/14020271) ТОВ «ВКФ «Мілана» та МППФ «Андромеда» відсутні за місцезнаходженням, не мають основних фондів, трудових ресурсів, об'єктивно необхідних для здійснення підприємницької діяльності, задіяні в схемах протиправної податкової мінімізації з використанням одних і тих же суб'єктів підприємницької діяльності, які також мають ознаки фіктивного підприємництва, до їх створення має відношення одна й та ж особа - ОСОБА_4 (а.с. 77 - 237, т. 1-й).

Згідно з пунктом 201.1 ст. 201 ПК платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до абзацу першого пункту 16 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 № 1379, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за № 1333/20071 (втратив чинність згідно з наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2014 № 4), всі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати постачання товарів/послуг, та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

Інформація, яка міститься в документах первинного обліку, в силу норми частини другої ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є підставою для податкового обліку лише за умови, що вона відповідає дійсності. У зв'язку з цим первинні документи, податкові накладні не можуть бути свідченням фактичного виконання операцій з поставки за наявності у справі обставин, які виключають можливість поставки між суб'єктами, вказаними в цих документах як постачальник та покупець.

Оцінюючи акти надання послуг, підписані між позивачем, з однієї сторони, та ТОВ «ВКФ «Мілана» і МППФ «Андромеда», з іншої, суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на ідентичність змісту господарських операцій, відображених в актах. В останніх вказано лише назву послуги (підбір кодів УКТ ЗЕД, підготовка та набір декларацій, навантажувально-розвантажувальні роботи). При цьому, акти не містять ні даних щодо обсягу та змісту господарських операцій (кількості наданих послуг, будь-яких інших вихідних даних щодо виміру вартості наданих послуг (вартість години роботи осіб, які здійснюють ці послуги тощо). Ці недоліки актів як первинного документу щодо відтворення змісту господарської операції тим більше заслуговували на увагу суду з врахуванням вище наведеної інформації стосовно податкової поведінки та фактичної діяльності ТОВ «ВКФ «Мілана» та МППФ «Андромеда» та їх контрагентів по ланцюгу поставки, докази щодо якої надані ДПІ в судовому процесі, та повинні були відповідно до правил оцінки доказів, встановлених нормами ст. 86 КАС України, отримати належну оцінку суду.

Відповідно до частини 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 цієї статті).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20.01.2016 у справі за позовом ПАТ «МТС Україна» до Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів України - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень. Згідно з цією правовою позицією надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

При цьому, висловлюючи свою позицію щодо оцінки доданих до матеріалів справи пояснень посадових осіб платника податків - постачальника товарів (послуг), Верховний Суд України вказав, що сам факт того, що на момент розгляду справи щодо офіційних осіб контрагентів не було постановлено вироків, не може спростовувати достовірність їх пояснень відносно характеру укладених угод і фактичного здійснення за цими угодами операцій.

Згідно зі статтею 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів..

Суди попередніх інстанцій, однак, при вирішенні спору не врахували вищевказані позиції Верховного Суду України та не звернули увагу на такий зміст правового регулювання, встановлений вищенаведеними правовими нормами, внаслідок чого зробили помилковий висновок про задоволення позову.

Відповідно до ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві задовольнити, скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.10.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2014, у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписВ.П. Юрченко