Справа № 813/6170/15
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/9004/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання Торкот Д. О.;

представника позивача ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 року про залишення без розгляду позовної заяви в справі за позовом ОСОБА_3 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_4 про зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2015 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_3 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_4 про зобовязання вчинити дії.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2016 року зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_4 про зобовязання вчинити дії до прийняття рішення Конституційним Судом України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» положенням статті 6, частини 1 статті 8, частини 4 статті 13, статтей 21, 22, частин 1, 4, 5 статті 41 Конституції України.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2016 року провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_4 про зобовязання вчинити дії поновлено.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Зазначену ухвалу мотивовано тим, що позивач повторно не прибув у судове засідання без поважних причин.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, позивачем ОСОБА_5, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що твердження суду першої інстанції про повторне неприбуття позивача у судове засідання без поважних причин не відповідає фактичним обставинам справи.

Представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить задовольнити її в повному обсязі.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить відмовити в її задоволенні.

Судом апеляційної інстанції заслухано суддю-доповідача, пояснення сторін, досліджено матеріали справи та проаналізовано доводи апеляційної скарги, внаслідок чого суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 КАС України у разі повторного неприбуття позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 155 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позивач повторно не прибув у попереднє судове засідання чи у судове засідання без поважних причин, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності

Виходячи із змісту наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що залишення позовної заяви без розгляду можливе за наявності сукупності таких умов: повідомлення позивача належним чином про судовий розгляд перший і другий раз; відсутність поважних причин неприбуття позивача або відсутність інформації про такі причини; відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності.

Підставою для залишення без розгляду позовної заяви стало неприбуття позивача у судові засідання 20 вересня 2016 року та 04 жовтня 2016 року.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що позивач фактично не отримав повісток про призначені судові засідання, оскільки повідомлення про вручення поштового відправлення поверталися до суду першої інстанції із відміткою «за закінченням терміну зберігання», тобто позивачу не було відомо про дату та час розгляду його справи.

Слід зазначити, що відповідно до положень ст.55 Конституції України держава кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної власності, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно до ч.4 ст.6 КАС України, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права.

У справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Європейський суд з прав людини також акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду мас бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 р.).

Неврахування судом першої інстанції наведеного, свідчить про відсутність законних підстав для залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 155 КАС України.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необєктивно і всебічно незясованих обставинах, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому таку слід скасувати та постановити нову, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 199, ст. ст. 202, 205, 206, ч. 2 ст. 211, ст. 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 року про залишення без розгляду позовної заяви в справі № 813/6170/15 скасувати.

Справу № 813/6170/15 направити для продовження розгляду до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_6
судді ОСОБА_7
ОСОБА_8
Повний текст судового рішення виготовлено 13 жовтня 2017 року.