Справа № 804/6078/17
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 жовтня 2017 р. Справа № 804/6078/17
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області
до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Вето»
про підтвердження обґрунтованості арешту майна,-
Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Вето» про підтвердження обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Вето».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказом ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 29.06.2017 року №3373-п призначено проведення документальної позапланової виїзної перевірки ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Вето». 30.06.2017 посадовими особами контролюючого органу здійснено вихід за податковою адресою ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Вето», проте відповідач не допустив податкових інспекторів до проведення перевірки, у зв'язку із чим було складено акт недопуску до проведення перевірки від 04.07.2017 року №7049/04-36-14-04/32653295, у звязку з чим прийнято рішення від 05.07.2017 року про застосування умовного арешту майна ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Вето».
Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, клопотань про розгляд справи без участі представника не надавав.
Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, на адресу суду надійшли письмові заперечення відповідно до яких відповідач зазначив, що не погоджується з наказом про призначення перевірки та вважає дії контролюючого органу щодо винесення рішення про адміністративний арешт майна є неправомірними, тому, просив у задоволенні позову відмовити.
У відповідності до ч. 4 ст. 122 ч. 6 ст. 128 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 29.06.2017 на підставі пп.20.1.4 п 20.1 ст.20, ст.75, пп.78.1.11 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийнято наказ №3373-п "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Вето»» терміном 10 робочих днів, починаючи з 30.06.2017.
На підставі наказу від 29.06.2017 року №3373-п та направлення на перевірку №9633 від 29.06.2017 року посадовими особами Головного управління ДФС у Дніпропетровській області 30.06.2017 року було здійснено вихід на перевірку ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Вето».
Однак, відповідач не допустив податкових інспекторів до проведення перевірки, у зв'язку із чим було складено акт від 04.07.2017 року №7049/04-36-14-04/32653295.
05.07.2017 року о 09:05 год. заступником начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Вето» на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, у зв'язку із відмовою від проведення перевірки та допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки.
У відповідності до статті 94 Податкового кодексу України, адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.
Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби.
Адміністративний арешт майна платника податків відповідно до пункту 94.10 статті 94 Податкового кодексу України накладається за рішенням керівника органу державної податкової служби, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.
Відповідно до п. 4.2 Наказу Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 568 рішення керівника (його заступника) органу доходів і зборів подається до суду протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють таке звернення до суду.
Суд зазначає, що рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Вето» прийнято заступником начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області 05.07.2017 року о 09:05 год., а позивач всупереч п. 4.2 вищезазначеного Наказу звернувся до суду з відповідним позовом 20.09.2017 року, тобто з порушенням 24 годинного строку.
Суд звертає увагу, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.07.2017 року подання про підтвердження обґрунтованості арешту майна платника податків повернено, у звязку з невиконання вимог ухвали від 05.07.2017 року, а саме несплати судового збору.
Разом з тим, Податковий кодекс України містить імперативну вимогу про те, що обґрунтованість адміністративного арешту перевіряється судом протягом 96 годин з моменту його накладення рішенням керівника контролюючого органу (його заступника). Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні (п.94.10 ст.94 ПК України).
Відповідно до п.п.94.19.1 п.94.19 ст.94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків припиняється у зв'язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.
Запровадження судової перевірки обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків вказує на необхідність контролю за діями податкового органу та захист прав платника податків від можливих зловживань з боку податкового органу, протягом саме 96 годин з моменту прийняття рішення про застосування адміністративного арешту, оскільки в силу п.п.94.19.1 п.94.19 ст.94 ПК України за відсутності судового рішення в подальшому, такий арешт припиняє свою дію та не порушує прав платника податків.
Проаналізувавши вказані норми, суд робить висновок, що при встановленні обґрунтованості накладення адміністративного арешту на майно платника податків, перевірці передусім підлягає накладення арешту саме в межах вказаного 96-ти годинного строку, та у випадку його пропуску арешт вважається припиненим.
Судом встановлено, що з моменту накладення рішенням заступника начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 05.07.2017 року про накладення адміністративного арешту на майно відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Вето» вже минуло 96 годин, встановлених законом для його перевірки.
Таким чином, арешт є припиненим відповідно до вимог п.п.94.19.1 п.94.19 ст.94 ПК України, в зв'язку із чим відсутні правові підстави для перевірки обґрунтованості рішення, яким застосовано адміністративний арешт майна платника податків, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Керуючись ст.ст. 122, 128,160-162,167 КАС України, суд,-
У задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області відмовити.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2