Справа № 809/762/17
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/8299/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Довіра та Гарантія» на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 5 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

16.05.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №1485, вчиненого 14.12.2011 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу, про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_1» 120523,27 грн. боргу, 3250 грн. витрат за вчинення виконавчого напису.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 5 липня 2017 року у задоволенні заяви відмовлено.

Із цією ухвалою не погодився заявник та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така є незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить її скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення заяви та заміну сторони. В обґрунтування вимог апелянт зазначив, що судом не було взято до уваги, що 13.01.2012 року державним відділом державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №30964454 з примусового виконання виконавчого напису №1485, виданого 14.12.2011 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_1» 120523,27 грн. боргу, 3250 грн. витрат за вчинення виконавчого напису. 25.02.2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборон на його відчуження, якою накладено арешт на автомобіль. Згідно укладених договорів про відступлення прав вимоги, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» є частковим правонаступником первісного стягувача ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_1», а тому слід провести заміну сторони у виконавчому провадженні №30964454. Доводи суду першої інстанції про відсутність підстав для заміни через повернення виконавчого напису апелянт вважає безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 20.03.2008 року між ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_1» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/14-10/158.

20.03.2008 року між ВАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_1» та ОСОБА_1 укладено договір застави транспортних засобів з майновим поручителем, відповідно до умов якого заставодавець з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №014/14-10/158, передає банку наступне рухоме майно, що належить йому на праві власності, а саме транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ E-220 CDI (а.с. 8-9).

14.12.2011 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області видано виконавчий напис №1485 про звернення стягнення на предмет застави автомобіль у зв'язку з порушенням умов кредитного договору №014/14-10/158 від 20.03.2008 року.

13.01.2012 року державним відділу державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №30964454 з примусового виконання виконавчого напису №1485, виданого 14.12.2011 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу, про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_1» 120523,27 грн. боргу, 3250 грн. витрат за вчинення виконавчого напису (а.с. 11).

25.02.2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборон на його відчуження, якою накладено арешт на автомобіль, що належить боржнику (а.с. 12).

08.04.2016 року старшим державним виконавцем Стефурак Р.М. на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону «Про виконавче провадження» прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з тим, що протягом року з дня оголошення розшуку не було виявлено майна, що підтверджується витягом із спецрозділу автоматизованої системи виконавчого провадження.

Поряд з цим між ПАТ«ОСОБА_2 ОСОБА_1» та ПАТ «Вектор Банк» укладено Договір відступлення прав вимоги №114/7-4111 від 27.10.2016 року, згідно якого право грошової вимоги за кредитним договором №014/14-10/158 від 20.03.2008 року, укладеним з ОСОБА_3 та договором застави транспортного засобу з майновим поручителем ОСОБА_1 перейшло до ПАТ «Вектор Банк» (а.с. 13-14).

У подальшому між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення прав вимоги №114/7-4111/1 від 27.10.2016 року, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №014/14-10/158 від 20.03.2008 року та договором застави транспортного засобу з майновим поручителем перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (а.с. 18-19).

Згідно умов договору первісний кредитор відступає та передає, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» приймає та набуває всіх прав, належними ПАТ «Вектор Банк» за договорами застави, які забезпечують виконання зобов`язань за кредитними договорами та перелічені у Додатку №1 до цього договору Реєстрі договорів застави. На виконання умов даного договору заявник сплатив ПАТ «Вектор Банк» плату за відступлення права вимоги в розмірі 631158,81 грн., що підтверджується платіжним дорученням №18390853 від 27.10.2016 року (а.с. 69).

Таким чином, вказаним договором фактично змінено заставодержателя відносно заставного майна, а саме: автомобіля марки MERCEDES-BENZ E-220 CDI, 2003 р/в, на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (а.с. 22-25).

Вказане підтверджується також витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с. 89-92).

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для заміни сторони виконавчого провадження з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 Цивільного кодексу України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ч. 1 ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України, статті 512 Цивільного кодексу України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора у зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи з цих норм, зокрема, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статтей 512, 514 Цивільного кодексу України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги є правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року (№6-122цс13).

Висновки суду про відсутність підстав для заміни сторони виконавчого провадження через повернення виконавчого документу стягувану є невірними з таких підстав.

Згідно пункту 7 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Колегія суддів звертає увагу, що у ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено виключний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження. Проте у зазначеній нормі відсутня така підстава як «повернення виконавчого документа стягувачеві».

Отже, вищевказаним нормативним актом було передбачено такі процесуальні дії державного виконавця, як «закриття виконавчого провадження» (ст. 37) і «повернення виконавчого документа» (ст. 40).

Закриття виконавчого провадження і повернення виконавчого документа - це різні процесуальні дії, з різними наслідками їх застосування. Якщо виконавче провадження закривається за ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», то відповідно до ст. 38 воно не може бути розпочате знову.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом установленого Законом строку. Стаття 49 цього Закону не визначає такої підстави для закінчення виконавчого провадження як повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Слід зазначити, що аналогічні норми прописані і у Законі України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 2 червня 2016 року.

У матеріалах справи відсутня постанова про закриття виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності правових підстав для задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Приписами ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вищезазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з прийняттям нової ухвали, якою заяву про заміну сторони виконавчого провадження - задовольнити.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 165, 195, ч. 6 ст. 199, ст.ст. 202, 205, 206, 264 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Довіра та Гарантія» задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 5 липня 2017 року скасувати.

Прийняти нову ухвалу, якою задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження.

Замінити первісного стягувача ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_1» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого напису №1485, вчиненого 14 грудня 2011 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_4, на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Довіра та Гарантія»

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та підлягає оскарженню відповідно до вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

ОСОБА_5

Повиний текст виготовлено 12 жовтня 2017 року.