Справа № 375/555/17
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 375/555/17 Головуючий у 1-й інстанції: Нечепоренко Л.М.
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу Київської обласної державної адміністрації на постанову Рокитнянського районного суду Київської області від 18 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Рокитнянської районної державної адміністрації, Київської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

1) зобов'язати Управління соціального захисту населення Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області оформити подання на оформлення їй статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 та направити його з відповідними документами Київської обласної державної адміністрації;

2) зобов'язати Київську обласну державну адміністрацію надати їй статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати посвідчення постраждалого від Чорнобильської катастрофи категорії 1 синього кольору, серія А з вкладкою у відповідності до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51.

Постановою Рокитнянського районного суду Київської області від 18 травня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано дії Управління соціального захисту населення Рокитнянської районної державної адміністрації щодо відмови у прийнятті заяви та оформленні подання на оформлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-А категорії ОСОБА_2 неправомірними.

Зобов'язано Управління соціального захисту населення Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області прийняти заяву від ОСОБА_2 про надання їй статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-А категорії та оформити Подання на оформлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-А категорії ОСОБА_2 та направити його з відповідними документами до Київської обласної державної адміністрації.

Зобов'язано Київську обласну державну адміністрацію прийняти Подання Управління соціального захисту населення Рокитнянської районної державної адміністрації на оформлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-А категорії ОСОБА_2 та вирішити питання про надання ОСОБА_2 статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-А категорії з видачею відповідного посвідчення.

Київська обласна державної адміністрація, не погоджуючись із зазначеною постановою, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову в частині задоволення позовних вимог, що стосується Київської обласної державної адміністрації та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог, що стосується Київської обласної державної адміністрації.

Згідно до частини четвертої ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 27 січня 1994 року позивачу видано посвідчення категорії 4 серії НОМЕР_1 як громадянину, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (а.с. 5).

У подальшому, у відповідності з Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Міністерства охорони здоров'я серії КИО-1 №344919 від 15.11.2010 позивач визнаний інвалідом 2 групи з 15.11.10 загального захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС (а.с. 6).

Згідно Експертного висновку № 7009 від 02.03.2016, наданого Центральною міжвідомчою експертною комісією МОЗ на МНС України на засіданні №33 від 29.02.2016 вирішено, що за основним діагнозом позивача захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС (а.с. 8).

07 квітня 2017 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Рокитнянської РДА з заявою про видачу посвідчення категорії 1-А.

Листом від 10.04.2017 №358/08 відповідач повідомив позивача про те, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII виключено абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме виключено зону посиленого радіологічного контролю (а.с. 13).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідачів та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відмова управління соціального захисту населення Рокитнянської РДА у прийнятті документів позивача для оформлення подання на оформлення статусу постраждалого категорії 1-А є неправомірною, так як у Законі України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» не вказано про заборону приймати відповідні заяви з документами, так як це порушує права громадян на звернення до державних органів за захистом своїх прав та інтересів.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Конституційні права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII).

Статтею 11 Закону №796-XII встановлено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать:

1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов'язкового) і гарантованого добровільного відселення;

2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років;

4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років;

5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов'язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України;

6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п'ятої статті 17 цього Закону.

У відповідності до п. 4 частини першої статті 14 Закону №796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються, зокрема такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

З матеріалів справи вбачається, що позивач постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю і йому було видане посвідчення потерпілого категорії 4, яке діє на час проживання або роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю (а.с. 5).

При цьому, режим та правове визначення територій радіоактивного забруднення регулюється Законом України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 27.02.1991 №791а-XII (далі - Закон №791а-XII).

За правилами частини першої та другої статті 2 Закону №791а-XII (в редакції до 01.01.2015) залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей грунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов'язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров'я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони. Такими зонами є: 1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році; 2) зона безумовного (обов'язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/кв. км та вище, або стронцію від 3,0 Кі/кв. км та вище, або плутонію від 0,1 Кі/кв. км та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період; 3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/кв. км, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/кв. км, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період; 4) зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII абзац п'ятий частини другої (визначення зони посиленого радіоекологічного контролю) Закону №791а-XII, який визначав зони посиленого радіоекологічного контролю, виключений.

Згідно із вказаним Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII також було виключено статтю 23 Закону №796-XII, яка встановлювала компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4.

Прикінцевими положеннями Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII визначено, що вказані норми набрали чинності з 01 січня 2015 року.

При цьому, позивач на час встановлення захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС та інвалідності вже не проживав в зоні посиленого радіоекологічного контролю згідно вищенаведених змін до законодавства, оскільки така зона відповідно до чинного законодавства, виключена.

За правилами частини першої статті 12 Закону №796-XII причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Отже, експертний висновок Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України №7009 від 02.03.2016 не дає підстави згідно чинного законодавства України для встановлення ОСОБА_2 статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи та видати посвідчення потерпілої 1 категорії.

Виходячи із встановлених обставин та норм діючого законодавства, на момент складання Експертного висновку 02.03.2016 та звернення із заявою про надання статусу та посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії ОСОБА_2 не мала статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Крім того, листом Мінсоцполітики від 08.06.2015 за №658/20/112-15 визначено, що потерпілі внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії мають правові підстави для отримання посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії у разі видачі медико-соціальною експертною комісією довідки про встановлення причинного зв'язку інвалідності з Чорнобильською катастрофою до набрання чинності Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII.

Оскільки, позивач проходив огляд у березні 2016 року, тобто після набуття чинності Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII, то він на момент огляду та видачі довідки МСЕК вже не мав статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 21 квітня 2016 року (справа №К/800/688/16) та від 29 листопада 2016 року (справа №К/800/1412/16).

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно частини першої ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Оскільки, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв'язку з цим виникає необхідність у частковому задоволенні апеляційної скарги, та відповідно у скасуванні постанови Рокитнянського районного суду Київської області від 18 травня 2017 року.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Київської обласної державної адміністрації - задовольнити частково.

Постанову Рокитнянського районного суду Київської області від 18 травня 2017 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Рокитнянської районної державної адміністрації, Київської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовити в частині задоволення позовних вимог.

В решті - постанову Рокитнянського районного суду Київської області від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.