Справа № 818/3676/15
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" жовтня 2017 р. м. Київ К/800/3580/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Загороднього А.Ф.,

Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Охтирського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про стягнення середнього заробітку,

встановила:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Охтирського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області (далі - Охтирський МВ УМВС України в Сумській області), в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області по особовому складу від 27 червня 2013 року його звільнено з органів Міністерства внутрішніх справ України у запас. У зв'язку із затримкою виплати належної йому вихідної допомоги, відповідач відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки виплати.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Суддя Вищого адміністративного суду України ОСОБА_4. 29 лютого 2016 року відкрила касаційне провадження за скаргою ОСОБА_2

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями Вищого адміністративного суду України від 15 червня 2016 року касаційну скаргу № К/800/3580/16 ОСОБА_2 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року у вказаній справі було розподілено судді-доповідачу Заїці М.М., у зв'язку звільненням судді ОСОБА_4.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 з 1997 року працював в Охтирському МВ УМВС України в Сумській області на посаді дільничного інспектора міліції. Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області по особовому складу від 27 червня 2013 року № 141 його було звільнено з органів Міністерства внутрішніх справ України за пунктом 64 «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення) у запас Збройних сил (з постановкою на військовий облік).

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року у справі № 818/8996/15 визнано неправомірними дії Охтирського МВ УМВС України в Сумській області щодо нарахування ОСОБА_2 додаткових виплат у період з червня 2011 року по червень 2013 року та зобов'язано нарахувати та виплатити йому щомісячні премії, грошові кошти за роботу в нічні зміни, вихідні та святкові дні, за часи понад установлені законодавством у зазначений період у відповідності до вимог законодавства. Зобов'язано здійснити перерахунок вихідної допомоги з урахуванням нарахованих коштів та надати ОСОБА_2 грошовий атестат і довідку про додаткові види грошового забезпечення; а також направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення. Постанова набрала законної сили 24 червня 2015 року.

Так, як відповідачем не виплачено позивачу недоплачені суми, то останній звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що порядок оплати праці військовослужбовців регулюється спеціальним законодавством, норми якого не передбачають виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при їх звільненні.

Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Спеціальним законодавством врегульовано правове становище осіб, які проходять службу в органах внутрішніх справ та поліції, у тому числі, порядок, умови проходження та звільнення зі служби, порядок та умови оплати праці, зокрема: Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію», Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - закон № 2011-XII), Положенням, Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499 (далі - Інструкція).

Разом з тим, вказаними нормативними актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення особам за час затримки розрахунку.

В той же час такий порядок встановлений КЗпП України.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов'язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 21-352а13).

При усуненні розбіжностей у застосуванні судами касаційної інстанції пункту 56 Положення, статті 24 Закону України «Про відпустку», Верховний Суд України з посиланням на вимоги статей 1-3, 12, 14 Закону 2011-ХІІ, вказав на те, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців, в тому числі працівників правоохоронних органів, членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Нормативно - правові акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги військовослужбовців та членів їх сімей, є недійсними. Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями закріпленими в Конституції та законах України з урахуванням особливостей, встановлених цими та іншими законами.

Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення особам за час затримки розрахунку, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми КЗпП України.

З урахуванням наведених обставин та норм права, суди попередніх інстанцій дійшли до передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

Так, як суди попередніх інстанцій не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а суд касаційної інстанції відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, то відповідно до статті 227 цього Кодексу прийняті ними рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року скасувати, а справу за позовом ОСОБА_2 до Охтирського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про стягнення середнього заробітку направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Заїка М.М.

судді: Загородній А.Ф.

Мойсюк М.І.