Справа № 200/12181/17
Суддя: Шевцова Т. В.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/200/1026/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2017 року м.Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Шевцова Т.В. розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати бездіяльність відповідача щодо перерахунку його щорічної одноразової грошової допомоги до 05 травня у розмірі встановленого ст..12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017 рік протиправною; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити йому щорічну разову грошову допомогу до 05 травня як учаснику бойових дій за 2017 рік відповідно до вимог ст..12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він є учасником бойових дій. В порушення вимог ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст.ст. 19, 22, 46, 58 Конституції України, призначена грошова допомога нараховувалась та виплачувалась йому не в повному обсязі. Так, 15 червня 2017 року позивач звернувся з заявою до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо перерахунку згідно статті 12 щорічної до 5 травня разової грошової допомоги згідно Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (3551-12) 25 грудня 1998 року N367-ХІУ (зі змінами і доповненнями). На що була отримана відповідь про те, що йому відмовлено в донарахуванні разової виплати. Відмовляючи в донарахуванні відповідач послався на Постанову Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року №223.

Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними і підлягають скасуванню на підставі норм Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ( 3551-12 ) від 25 грудня 1998 року N 367-ХIV (зі змінами і доповненнями), ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058-IV. У зв'язку з чим вважає, що його порушені права підлягають відновленню. Зазначив, що виплачена йому сума одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 1200грн., не відповідає розмірам цієї допомоги, передбаченим Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Так, при визначенні розміру зазначеної допомоги застосовується мінімальна пенсія за віком, як розрахункова величина. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. На 1 травня 2017 року розмір мінімальної пенсії за віком згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» становив 1312 грн. Таким чином, недоплата за 2017 рік з урахуванням проведених виплат як учасник бойових дій становить 5360грн.

Представник відповідача до суду надав письмові заперечення, просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Справа розглядається у відповідності до ст.183-2 КАС України, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, прихожу до висновку, що позовні вимоги позивача не є такими, що підлягають задоволенню.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1, виданого 19.03.2015 року, і перебуває на обліку в Департаменті соціального захисту населення Дніпропетровської ОДА як особа, на яку поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З матеріалів справи вбачається, що 15.06.2017 року позивач звернувся до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської ОДА із заявою про нарахування та виплату йому невиплаченої частини одноразової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій за 2017 рік в сумі 5360,00 грн., згідно Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що підтверджується копією заяви.

Листом Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської ОДА №З-223 від 21.06.2017 року, відповідач зазначає, що разова грошова допомоги позивачу як учаснику бойових дій у розмірі 1200,00 гривень виплачена відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року №223.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 отримав разову грошову допомогу як учаснику бойових дій у розмірі 1200,00 гривень.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд виходить з наступного.

У відповідності до частини 2 статті 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008, встановлено виплату учасникам бойових дій щорічної до 5 травня разової грошової допомоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ, яким розділ VI Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, згідно якого норми і положення статей 12,13,14,15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, оскільки Закон України №79 є таким, що прийнятий пізніше у часі, до спірних правовідносин підлягають застосуванню його положення, тому розмір щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 5 травня в 2017 році визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно з пунктом 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, серед іншого, ст.ст.12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 передбачено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 передбачено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Крім того, право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст.1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року №223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» установлено, що у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1200 гривень.

Таким чином, щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2017 рік має бути нарахована та виплачена позивачу у розмірі 1200 грн. відповідно до положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року №223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Крім того, у даній справі не підлягає застосуванню постанова Верховного Суду України по справі № 21-6508а15 від 10.02.2016 року, на яку ОСОБА_1 посилається в своєму адміністративному позові, оскільки у вказаному рішенні ВСУ предметом спору було визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій за 2014 рік.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ч.5 ст.94 КАС України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11,71,122,159,161-163, 183-2 КАСУ, -

П О С Т А Н О В И Л А:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська шляхом подачі в 10-денний строк, з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.В.Шевцова