Справа № 464/6142/17
Суддя: Радченко Е. А.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/6142/17
пр.№ 2-а/464/387/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року Сихівський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Радченко Е.А.

при секретарі Бондар Н.С.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

14.09.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить зобовязати Сихівський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради нарахувати та виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання з 20.10.2016 року по 24.10.2016 року, на підставі поданої заяви від 25.10.2016 року з 25.10.2016 року по 27.04.2017 року, на підставі поданої заяви 28.04.2017 року з 28.04.2017 року по 19.07.2017 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.10.2014 року ОСОБА_1 та члени її сімї взяті на облік внутрішньо переміщених осіб в Сихівському відділі соціального захисту. З жовтня 2014 року призначена грошова допомога, яку ОСОБА_1 отримувала в інтересах сімї до 20.10.2016 року в розмірі 2210 грн. В жовтні грошова допомога була виплачена не в повному обсязі 1639 грн. 68 коп. 25.10.2016 року ОСОБА_1 через відділення ПАТ «Ощадбанк» були подані всі необхідні для отримання допомоги документи, проте про результати розгляду заяви ОСОБА_1 повідомлена не була. 16.01.2017 року вона отримала повідомлення про припинення виплати допомоги. 06.02.2017 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про відновлення виплати їй допомоги. 14.02.2017 року вона отримала відповідь, в якій розяснено, що причиною припинення виплати допомоги є внесення недостовірної інформації про наявність у власності житлового приміщення. 28.04.2017 року ОСОБА_1 знов звернулася із заявою про отримання допомоги. Інформацію про результати розгляду заяви ОСОБА_1 отримала лише 08.09.2017 року. Припинення виплати грошової допомоги вважає таким, що не ґрунтується на законі, оскільки ні ОСОБА_1, ні члени її сімї не мають у власності житлових приміщень, а частка жилого приміщення, власником якої є чоловік ОСОБА_1, не можна вважати жилим приміщенням. Тому звернулася до суду за захистом своїх порушених прав. При цьому, ОСОБА_1 просить поновити їй строк звернення до суду, посилаючись на те, що через хвороби своїх малолітніх дітей була позбавлена можливості своєчасно звернутися до суду.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі. При цьому представник позивачки посилалася на те, що під час звернення до відділу соціального захисту із заявою про призначення допомоги, позивачка зазначила достовірну інформацію, оскільки ніхто з членів її родини не має у власності цілого житла, а лише частку.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення, посилаючись на законність дій відповідача під час припинення надання щомісячної грошової допомоги. При цьому представник відповідача зазначила, що під час звернення ОСОБА_1 із заявою про надання допомоги, їй було розяснено про обовязок повідомляти про обставини, які можуть вплинути на надання грошової допомоги, в тому числі про наявність у власності заявника та членів його сімї житлових приміщень. Проте, позивачка не повідомила про наявність у власності її чоловіка житлового приміщення. При цьому, для призначення грошової допомоги не має значення, частина житлового будинку є у власності члена сімї заявника, або цілий будинок, оскільки житлове приміщення, це не тільки цілий житловий будинок, а будь-яке приміщення, яке пристосовано для проживання людей.

Заслухавши позивачку, її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

16.10.2014 року позивачка та двоє її неповнолітніх дітей взяті на облік у Сихівському відділі соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради як внутрішньо переміщені особи, про що було видано довідку від 16.10.2014 року за № НОМЕР_1.

Позивачка також звернулася до Сихівського відділу соціального захисту із заявою про призначення їй її дітям щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. В даній заяві позивачкою зазначено, що а ні у неї, а ні у членів її сімї немає у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших, ніж тимчасово окупована території України, райони проведення антитерористичної операції.

На підставі даної заяви, враховуючи вимоги Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року, сімї позивачки розпочато виплату допомоги.

Вказану допомогу позивачка отримувала з жовтня 2014 року до жовтня 2016 року.

25.10.2016 року позивачка звернулася до відділення ПАТ «Ощадбанк» для оформлення продовження виплати допомоги.

29.11.2016 року за вих. № 2605/10-11728 позивачці направлено повідомлення, в якому зазначено, що позивачкою надано недостовірну інформацію про наявність у неї та членів її сімї житлових приміщень, та повідомлено про необхідність в строк до 31.03.2017 року повернути переплачену суму допомоги.

Після цього позивачка двічі зверталася до Сихівського відділу соціального захисту із заявами про виплату грошової допомоги. Листом від 14.02.2017 року за вих. їй було повідомлено, що у наданні такої допомоги їй відмовлено рішенням комісії, утвореної при Сихівській районній адміністрації м. Львова з питань призначення (відновлення) спеціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. До листа додано копії витягу з протоколу № 2 від 08.02.2017 року. Крім того, Листом від 22.03.2017 року за вих. позивачці повідомлено, що аналогічне її звернення з приводу виплати допомоги вже розглядалося та надавалася відповідь по суті питання.

Позивачка вважає такі дії відповідача незаконними та просить зобовязати відповідача поновити виплату допомоги.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною 2 цієї статті визначено, що для звернення за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Фактично позивачка дізналася про те, що виплата допомоги припинена, в листопаді 2016 року. Як зазначено в позовній заяві, повідомлення про необхідність повернути переплачену допомогу, позивачка отримала в січні 2017 року. Адміністративний позов надійшов до суду 11.09.2017 року, тобто з пропуском встановленого законом шестимісячного строку.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Позивачка просить поновити вищезазначений строк. В якості причин пропуску строку позивачкою надано документи на підтвердження неодноразового перебування неповнолітній дітей позивачки на лікуванні. Суд вважає за можливе визнати стан хвороби дітей позивачки в період з грудня 2016 року по червень 2017 року поважною причиною та приходить до висновку про необхідність поновити строк звернення до суду.

Вирішуючи позов суд виходить з наступного.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, визначається Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505 та Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365.

Відповідно до вимог п. 6 Порядку № 505 грошова допомога не призначається у разі, якщо будь-хто з членів сімї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших, ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

В п. 11 цього Порядку зазначено, що уповноважений представник сімї, якому призначено грошову допомогу, зобовязаний повідомляти про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин.

Згідно п.п. 11, 12 цього Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, встановлено, що виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно, чоловік позивачки ОСОБА_4 має у власності має у власності частину житлового будинку за адресою: м. Львів, вул. Втіха, 61. При цьому, право власності чоловіка позивачки на частину вищезазначеного будинку зареєстровано ще 28.05.2012 року, тобто до звернення позивачки із заявою про призначення допомоги.

Як встановлено в судовому засіданні та не визнається самою позивачкою, при зверненні із заявою про виплату допомоги, позивачка не повідомила Сихівський відділ соціального захисту про наявність у власності її чоловіка частини будинку на території іншій, ніж тимчасово окупована територія України. Тобто, позивачка при звернення із заявою про надання допомоги не повідомила про обставини, які впливають на призначення грошової допомоги, чим порушила вимоги п. 11 Порядку надання щомісячної адресної допомоги.

Пунктом 11, 12 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, встановлено, що виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Беручи до уваги те, що позивачкою при звернення із заявою про призначення грошової допомоги порушено вимоги п. 11 Порядку надання щомісячної адресної допомоги та не було повідомлено про обставини, які впливають на призначення грошової допомоги, суд приходить до висновку про те, що припиняючи виплату цієї допомоги відповідач діяв в повній відповідності з вимогами діючого законодавства.

При цьому посилання позивачки на те, що через погані стосунки із свекрухою (яка є співвласником будинку) вона не може проживати у будинку, частина якого належить її чоловікові, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на законність дій відповідача.

Посилання представника позивачки на те, що оскільки чоловік позивачки не є власником цілого будинку, позивачка не повинна була повідомляти відповідача, не ґрунтується на законі.

Так, в п. 6 Порядку № 505 виплата допомоги повязана із наявністю у власності заявника або будь-кого з членів сімї житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших, ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти на лінії зіткнення.

При цьому, житловий будинок та житлове приміщення це не одне й те саме. Діюче законодавство розрізняє ці поняття. Відповідно до ст. 380 ЦК України Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Згідно з ч. 1 ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловими комунікаціями, багаторічними насадженнями. Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживанні (ч. 1 ст. 382 ЦК України). А поняття житла визначено в ст. 379 ЦК України. Воно включає в себе й житловий будинок, й квартиру, а також інше приміщення, призначене та придатне для постійного або тимчасового проживання в ньому. Аналізуючи цю норму, можна зробити висновок, що частина житлового будинку це також житлове приміщення. При цьому, житловим приміщенням може бути навіть одна кімната.

Чоловікові позивачки належить 77/300 будинку, що становить близько чверті житлового будинку площею 86,4 кв.м. Як співвласник будинку, чоловік позивачки може використовувати цей будинок для свого проживання та проживання членів своєї сімї. Таким чином, член сімї позивачки на день її звернення із заявою про виплату допомоги мав у власності житлове приміщення, в якому міг проживати разом із своєю сімєю. Тим більше, в судовому засіданні встановлено, що на теперішній час позивачка проживає в цьому будинку, проте не бажає надалі проживати в ньому через погані стосунки з матірю чоловіка. Проте, стосунки позивачки з іншими співвласниками будинку не впливають на її право отримувати допомогу.

Представник позивачки посилається на те, що на теперішній час держава розділила поняття «житлове приміщення» та «частина житлового приміщення» шляхом внесення змін до Порядку № 505, а тому відповідач не повинен був відмовляти у виплаті допомоги через наявність у власності чоловіка позивачки частини приміщення. Суд не може погодитись з таким посиланням. Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2017 року № 370 дійсно внесено зміни до Порядку № 505, де п. 6 після слів «має у власності житлове приміщення» доповнено «частину житлового приміщення». Проте, вказана зміна жодним чином не вплинула на обовязок позивачки зазначати при зверненні за допомогою про наявність у її власності або у власності членів її сімї житлового приміщення. Вносячи такі зміни, законодавець не змінив порядку, не змінив обовязку повідомляти про обставини, які можуть вплинути на виплату допомоги.

Крім того, як зазначалося вище, чоловік позивачки має у власності не частину житлового приміщення, а частину житлового будинку. Виходячи зі ст.ст. 379-382 ЦК України, у власності чоловіка перебуває саме житлове приміщення, яке є частиною житлового будинку, площею 86,4 кв.м., а доля чоловіка позивачки в цьому будинку становить 20 кв.м. Доказів того, що вказаний будинок було розділено в натурі в передбаченому законом порядку, та що позивачу в цьому будинку виділено приміщення, які не є жилими, позивачкою та її представником не доведено.

У ч. 1 ст. 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Позивачка не надала суду будь-яких доказів на обґрунтування неправомірності дій відповідача щодо припинення виплати їй та членам її сімї щомісячної адресної грошової допомоги. При цьому, в судовому засіданні встановлено, що саме позивачкою при зверненні до відповідача було порушено вимоги п. 11 Порядку надання щомісячної адресної допомоги та не було повідомлено про обставини, які впливають на призначення грошової допомоги.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом, відповідач, припиняючи виплату щомісячної адресної грошової допомоги позивачці, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тобто діяв правомірно.

За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягає як така, що не ґрунтується на законі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 8, 9, 11, 14, 71, 104, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання відновити вчинити дії відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути повністю або частково оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий: