Справа № 805/2530/17-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

805/2530/17-а

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2017 р. Справа №805/2530/17-а

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича, при секретарі судового засідання Проніні Д.С. розглянувши справу за позовом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» м.Маріуполь

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби м. Київ в особі Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби м. Дніпро

про скасування вимоги від 15.03.2017 року №Ю-55-17 в частині суми 1034651,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу», звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби м. Київ в особі Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування вимоги від 15.03.2017 року №Ю-55-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування в частині суми 1034651,67 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04 квітня 2017 року Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» було отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування №Ю-55-17 від 15.03.2017 року на суму 7512363,18 грн. у тому числі сума недоїмки – 7092059,94 грн., штрафу – 103749,31 грн., пені 316553,93 грн. нарахованої за період січень 2015 – січень 2017 року. Позивач вважає вимогу незаконною необґрунтованою та такою, що порушує права та законні інтереси позивача, тому просив суд скасувати вимогу від 15.03.2017 року №Ю-55-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування в частині суми 1034651,67 грн.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав викладених у письмових заперечення до позовної заяви.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням вимог ст. 41, ст. 122 КАС України, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за наявними в справі матеріалами та доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Позивач, Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» зареєстроване в якості юридичної особи, включене до Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців за №00191678.

Відповідачем, на підставі статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування» за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 15.03.2016 року №Ю-55-17 на суму 7512363,18 грн. з яких сума недоїмки – 7092059,94 грн., штрафу – 103749,31 грн. та пені 316553,93 грн. нарахованої за період січень 2015 – січень 2017 року.

Позивач не погоджуючись з винесеною вимогою звертався зі скаргами до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби та Державної фіскальної служби України які згідно рішень за результатами розгляду скарг, залишені без розгляду.

Спірним питанням у даній справі є правомірність прийняття відповідачем вимоги про сплату суми недоїмки зі сплати єдиного внеску.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464).

Згідно ст. 4 Закону № 2464 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками єдиного внеску, зокрема, є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464, на платника єдиного внеску покладений обов’язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з ч.8 ст. 9 Закону № 2464, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

У відповідності до ч.12 ст. 9 Закону № 2464, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Частиною шостою статті 25 Закону передбачено, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Аналіз наведених норм доводить, що платник повинен своєчасно та у повному обсязі сплачувати єдиний внесок. При наявності недоїмки у платника контролюючі органи мають право зараховувати сплачений єдиний внесок у рахунок погашення недоїмки за попередні періоди.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону № 2464, рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Відповідно до п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Частиною 16 статті 25 Закону № 2464, передбачено, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 року введене в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України та розпочато проведення Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб’єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон № 1669.

Законом № 1669 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) було внесено зміни в розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 та доповнено пунктом 9-3 такого змісту:

Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону №2464, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов’язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов’язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу".

Законом України від 02.03.2015 №219-VIII «Про внесення змін до розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці», до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування» (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., № 2-3, ст. 11; 2014 р., № 44, ст. 2040) внесли такі зміни: пункт 9-3 в редакції Закону України від 2 вересня 2014 року №1669-VII вважати пунктом 9-4.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24 грудня 2015 року були внесені зміни до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02.09.2014 року, у відповідності до якого підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону №1669 виключено.

Таким чином, положення пп.8 п.4 ст. 11 Закону №1669 були реалізовані шляхом внесення відповідних змін до Закону № 2464, тоді як змін безпосередньо до Закону України №2464 щодо виключення (або викладення в новій редакції тощо) п.9-4 розділу VIII цього Закону внесено не було.

Тобто, на теперішній час жодних рішень про виключення з чинної редакції Закону №2464 пункту 9-4 розділу VIII прийнято не було.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24 грудня 2015 року не містить у собі інформації щодо виключення з розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 пункту 9-4.

Згідно з додатком до зазначеного Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція віднесено м. Маріуполь.

Суд зауважує, що основною задачею Закону України №1669, є, зокрема, забезпечення підтримки суб’єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Станом на момент розгляду даної справи антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 - триває.

Таким чином, позивач є звільненим від сплати єдиного внеску. Крім того, суд зауважує, що не потребує додаткового засвідчення форс-мажорних обставин, по яким чітко визначено критерій та встановлено звільнення від сплати Законами № 1669 (у відповідній редакції) та № 2464.

При цьому позивач надав у якості доказу сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили №1735 від 25.11.2014 року з 10.06.2014 року для КП “Компанія “Вода Донбасу” при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов’язкових платежів.

Отже, Торгово-промисловою палатою засвідчено настання обставин непереборної сили у здійснені позивачем господарської діяльності з 10.06.2014 року.

Також, 05.11.2014 року позивачем було подано до податкового органу заяву про звільнення від виконання своїх обов’язків, визначених ст. 6 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування».

Як наслідок, у відповідності до приписів зазначених законів позивач на період проведення антитерористичної операції звільнений від обов’язків платника єдиного внеску.

З огляду на зазначене, спірна вимога №Ю-55-17 від 15.03.2017 року про сплату боргу(недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування є протиправною.

Звертаючись до суду, позивач просив скасувати вимогу №Ю-55-17 від 16.03.2017 року про сплату боргу(недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на суму 7512363,18 грн. в частині суми 1034651,67 грн., оскільки інша сума була скасована судовими рішеннями.

Так, вимога №Ю-55-17 від 07.10.2016 року в сумі 1234384,38 грн. - скасована постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16.03.2017 року по справі №805/804/17-а; вимога №Ю-55-11 від 02.11.2016 року в сумі 583441,46 грн.- скасована постановою Донецького окружного адміністративного суду від 29.06.2017 року по справі №805/1271/17-а; вимога №Ю-55-11 від 09.12.2016 року в сумі 650935,58 грн.- скасована постановою Донецького окружного адміністративного суду від 10.05.2017 року по справі №805/1362/17-а; вимогу №Ю-55-17 від 16.01.2017 року в сумі 787260,49 грн. - скасована постановою Донецького окружного адміністративного суду від 01.08.2017 року по справі №805/2107/17-а; вимогу №Ю-55-17 від 09.02.2017 року в сумі 922237,63 грн. - скасована постановою Донецького окружного адміністративного суду від 14.08.2017 року по справі №805/1792/17-а.

Таким чином, спірна вимога від 15.03.2017 року №Ю-55-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування в частині суми 1034651,67 грн. є протиправною на момент її формування.

Разом з цим, суд зазначає, що приписи Законів №1669 та №2464-VІ не скасовують обов'язків платника податків (єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), а надає можливість на період АТО не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування від 15.03.2017 року №Ю-55-17 в сумі 1034651,67 грн. винесена відповідачем всупереч діючій на той момент нормі закону, тому позов підлягає задоволенню.

Згідно з частинами 1, 2 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби м. Київ в особі Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування вимоги від 15.03.2017 року №Ю-55-17 в частині суми 1034651,67 грн.– задовольнити.

Скасувати вимогу Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби №Ю-55-17 від 15.03.2017 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування в частині суми 1034651,67 грн.

Повний текст постанови складено та підписано 17 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кониченко О.М.