Справа № 147/809/17
Суддя: Волошин І. А.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 147/809/17
Провадження № 2-а/147/53/17
ПОСТАНОВА

іменем України

03.10.2017 року смт.Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина І.А.,

за участі секретаря Свистун А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Тростянець адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в перерахунку пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тростянецького районного суду із позовною заявою до Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в перерахунку пенсії.

Позивачем зазначено, що він з 26.12.2002 по 18.10.2005 працював в Тростянецькій об'єднаній державній податковій інспекції. З 01 грудня 2005року працював в управлінні Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі перебуваючи на посадах провідного спеціаліста, головного спеціаліста, заступника начальника управління - начальника відділу, начальника відділу. За час сумлінної праці він був нагороджений почесними грамотами та нагородами, що підтверджується записами у трудовій книжці. Також, за час державної служби ОСОБА_1 на підставі Наказу Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі від 04 травня 2016 року №25- ОС було присвоєно шостий ранг державного службовця.

Проте, 31 березня 2017 року ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника відділу надходження платежів до пенсійної системи та контрольно - перевірочної роботи управління Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі Вінницької області у зв'язку з реорганізацією.

Таким чином, позивач працював на посаді, що відноситься до категорії державної служби більше 14 років.

Також варто зазначити, що під час перебування на державній службі в позивача виникли проблеми зі здоров'ям, які, в результаті, стали причиною визнання його інвалідом.

На обліку позивач перебуває з 2013 року, та, як інвалід 2 групи загального захворювання, отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» довічно. У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про переведення його пенсії по інвалідності, призначеної згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності згідно із Законом України «Про державну службу».

Проте, відповідач відмовив у вищезазначеному переході. В обґрунтування своєї відмови відповідач зазначає, що підстави для переведення на пенсію по інвалідності за нормами Закону України «Про державну службу» - немає, так як позивач не має права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», а йому призначено пенсію за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач категорично не погоджується із рішенням Бершадського об'єднаного управління ПФУ Вінницької області №100168 від 07 квітня 2017 року про відмову в переході з пенсії по інвалідності, обчисленої за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності згідно із Законом України «Про державну службу». Позивач вважає рішення протиправним, незаконним та таким, що суттєво порушує права позивача, зокрема конституційні.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак надав суду клопотання, в якому просив справу розглянути в його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача Савченко Ж.В. в судове засідання не з`явилась, однак надала на адресу суду заяву, в якій просила справу розглянути в її відсутності. Раніше подані заперечення підтримує та просила відмовити в позові. В запереченнях проти позову зазначила, що на обліку в органах Пенсійного фонду позивач перебуває з 19.06.2013року, згідно довідки МСЕК позивач є інвалідом 2 групи загального захворювання та отримує пенсію призначену до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Маючи статус інваліда позивач продовжував працювати на державній службі в органах Пенсійного фонду на посадах зазначених в наданій позивачем копії трудової книжки.

31 березня 2017 року ОСОБА_1 був звільнений з займаної посади в зв`язку з реорганізацією територіальних органів Пенсійного фонду України, згідно Постанови Кабінету Міністрів від 21.12.2016 року № 98.

05.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Бершадського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області та надав довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця № 235/06-39, 236/06-39 від 31.03.2017 року , видані управлінням Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі, з приводу призначення йому пенсії визначеної відповідно до Закону України «Про державну службу».

Бершадським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Вінницької області 07.04.2017 року надало позивачу відповідь щодо неможливості оформити пенсію по інвалідності II групи згідно Закону України «Про державну службу» , яку оформлено додатком до повідомлення № 100168 про відмову у призначенні пенсії.

Відповідач вважає вищевказану вимогу обгрунтованою та такою, що відповідає чинному законодавству, а саме: з 01.05.2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII. (надалі - Закон №889-УІІІ)

У зв'язку з набуттям чинності Закону №889-VIII , положення Закону № 3723-ХІІ втратили чинність окрім ст. 37, якою визначено умови призначення пенсій, і яка застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-УІІІ.

Відповідно до ст.90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015, яка набрала чинність з 01.05.2016, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII втратив чинність Закон України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року, окрім статті 37, що застосовується для осіб, зазначених у підпунктах 10 і 12 цього розділу.

Вважають, що позивач не набув права на призначення пенсії згідно правил Закону України «Про державну службу», зокрема ним не досягнуто пенсійного віку для призначення пенсії за вказаним Законом України «Про державну службу».

Враховуючи наведене, з 01 червня 2015 року, особи, які мали право на призначення пенсії, зокрема, згідно з нормами закону України «Про державну службу», втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до положень зазначеного Закону.

Тому вважають, що УПФ діють правомірно та в межах чинного законодавства. Просили в позові відмовити.

Згідно ч.4 ст.122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ст.41 ч.1 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, заперечення відповідача, встановив наступне.

Відповідно до п.1 ч.1ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції -це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 2 ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,(згідно відомостей, записаних в трудовій книжці) 26.12.2002 року прийнятий на роботу до Тростянецької ОДПІ на посаду державного податкового інспектора відділу оподаткування юридичних осіб відповідно до наказу №25-о від 26.12.2002 року. 26.12.2002 року прийняв присягу державного службовця. В подальшому за час роботи був переведений на інші посади, 18.10.2005 року звільнений за згодою сторін.(а.с.12,13). 01.12.2005 року призначений по конкурсу на посаду провідного спеціаліста відділу з призначення пенсії. Присвоєно 14 ранг державного службовця(а.с.15). 01.05.2016 року Присвоєно 6 ранг державного службовця категорії «Б» відповідно до наказу №25-ОС від 04.05.2016 року. Призначено на посаду начальника відділу надходження платежів до пенсійної системи та контрольно-перевірочної роботи з 01.05.2016 року відповідно до наказу №27 -ОС від 04.05.2016 року.(а.с.18). 31.03.2017 року звільнений в зв'язку з реорганізацією шляхом скорочення чисельності та штату працівників на підставі п.1ч.1 ст.87 Закону України «Про Державну службу»(а.с.19).

Позивач являється пенсіонером по інвалідності 2 групи загального захворювання, що підтверджується пенсійним посвідченням №, виданим 10.07.2014 року Пенсійним фондом України, термін дії: довічно, серії НОМЕР_2(а.с.10).

Після звільнення з посади, що відноситься до категорії державного службовця, позивач звернувся до Бершадського ОУ ПФУ Вінницької області з заявою про переведення його пенсії по інвалідності, призначеної згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності згідно з Законом України «Про державну службу».

07.04.2017 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу», що підтверджується повідомленням про відмову(а.с23) та додатком до повідомлення №100168 від 07.04.2017 року(а.с.24).

Позивач вважає дії УПФ України у Тростянецькому районі щодо відмови в перерахунку пенсії протиправними, оскільки його пенсія призначена по інвалідності і він має право на її перерахунок.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, інвалідністю, у зв'язку з втратою годувальника), або за різними Законами, що регулюють питання пенсійного забезпечення окремих категорій громадян - науковців, державних службовців, військовослужбовців та інших, призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Тобто, у разі наявності у особи права на декілька видів пенсій , вона може за бажанням вибрати один із видів пенсії передбачених вказаним законом.

За змістом статті 44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 зазначеного закону переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Таким чином, органи пенсійного фонду приймають рішення про призначення або перехід у разі наявності такого права з одного виду пенсії на іншій виключно на підставі поданої особою заяви та відповідних доданих до неї документів.

Позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії, та призначення йому пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу».

До заяви позивачем надано також довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №236/06-39 від 31.03.2017 року та №235/06-39 від 31.03.2017 року(а.с.20-22).

01 травня 2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії лише 05.04.2017 року, до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року, яка набрала чинності з 01 травня 2016 року, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Частинами 9-12 статті 37 Закону України «Про державну службу» визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби. Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для інвалідів II групи: від 38 років до досягнення особою 39 років включно - 8 років.

У період з 26.12.2002 року по 31.03.2017 року позивач працював на посадах, віднесених до посад державних службовців, таким чином його стаж державної служби становить понад 10 років.

Також встановлено, що позивач являється інвалідом 2 групи, терміном дії - довічно. На час набрання чинності Закону України «Про державну службу» №889-УІІІ від 10.12.2015 року позивач працював на посаді державного службовця та мав вислугу років понад 10 років. Посилання відповідача на те, що пункти 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» стосуються лише призначення пенсії за віком є помилковим, оскільки статтею 37 Закону України «Про державну службу», 1993 року №3723-XII з наступними змінами, врегульовано питання призначення пенсії державним службовцям за віком, по інвалідності та у зв'язку з втратою годувальника. Позивач має право на призначення пенсії по інвалідності у відповідності ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу, жодні соціальні права не є абсолютними, вони можуть бути обмежені у визначеному Законом порядку. Так, як зазначалося вище, у відповідності до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини другої статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Положення Конституції України є нормами прямої дії, а звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

У статті 22 Конституції України зазначено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну службу» державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (пункт 1), Україна визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Зокрема, у справах «Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» та «Федоренко проти України» Європейський суд з прав людини констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, N 332, с. 21, п. 31; пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України»).

Окрім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Будченко проти України» (заява №38677/06) зазначив (п.п.38-40) про те, що відсутність механізму реалізації відповідного законодавчого положення становить втручання у право особи за ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, відсутність механізму реалізації права на перехід пенсії є втручанням у визначений майновий інтерес цього державного службовця за ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26 вересня 2014 року, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу.

Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Тобто, бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу.

Отже, статтю 1 зазначеного Першого протоколу слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей.

Тобто, в зазначених рішеннях Європейський суд з прав людини встановив, що наявність «правомірних (законних) очікувань» є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності «правомірних очікувань» у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, «правомірні (законні) очікування» - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.

Оскільки із заробітної плати позивача роботодавцями за весь час його трудової діяльності утримувалися та сплачувалися до Пенсійного фонду України страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, позивач в силу певних обставин являється інвалідом 2 групи, до звільнення з роботи відносився до категорії державних службовців, тому дії відповідача (відмова у перерахунку пенсії) є прямим втручанням у право позивача на мирне володіння особистим майном (пенсією, у обґрунтованому розмірі).

Зі змісту ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV вбачається рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави», а встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідач не надав суду беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності підстав відмови в переведенні позивача з одного виду пенсії на інший, а тому вимоги останнього підлягають задоволенню.

Приведені представником відповідача заперечення, з врахуванням викладеного вище, не можуть бути прийняті до уваги.

Дослідивши усі докази по справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.94 КАС України, судові витрати компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 11, 17, 19, 69-72, 86,94, 158-163, 167КАС України, ЗУ «Про пенсійне забезпечення», ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про державну службу», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Бершадського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в перерахунку пенсії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Бершадського об'єднаного управління ПФУ Вінницької області № 100168 від 07 квітня 2017 року про відмову в переході з пенсії по інвалідності, обчисленої за Законом України ««Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності згідно із Законом України «Про державну службу».

Зобов'язати Бершадське об'єднане управління ПФУ Вінницької області перевести ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, з пенсії по інвалідності, призначеної згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723 в розмірі 60 відсотків від заробітку, з якого сплачено єдиний соціальний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, на підставі довідок про заробітну плату та її складових Управління ПФУ у Тростянецькому районі Вінницької області № 235/06-39 від 31 березня 2017 року та 236/06-39 від 31 березня 2017 року, починаючи з 05 квітня 2017 року.

Судовий збір компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області.

Суддя