Справа № 366/2066/17
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 366/2066/17 Головуючий у 1-й інстанції: Слободян Н.П., Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
У Х В А Л А
11 жовтня 2017 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Кобаля М.І.,
суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін матеріали апеляційної скарги Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області на постанову Іванківського районного суду Київської області від 18 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулась до суду із адміністративним позовом до Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі Відповідач, Вишгородське об`єднане УПФУ у Київській області) у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №3123/06-22 від 30.06.2017 про відмову в призначенні пенсії на неповнолітніх дітей у зв`язку з втратою годувальника та зобов`язати призначити зазначену пенсію починаючи з 11.09.2016.
Постановою Іванківського районного суду Київської області від 18 липня 2017 року зазначений адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі (за текстом апеляційної скарги).
В зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України прийнято у порядку скороченого провадження, згідно з абз. 4 ч. 8 ст. 183-2, п. 3 ч.1 ст. 197 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
У разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає (ч. 10 ст. 183-2 КАС України).
Згідно із п.1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 20.10.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб Відділом РАГС Іванківського РАЮ Київської області, актовий запис № 133.
Від шлюбу зазначеного шлюбу позивач має двох малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, про що Іванківським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Київській області 14.09.2017 року складено відповідний актовий запис № 122.
26.01.2017 року позивач звернулася до Вишгородського об`єднаного УПФУ у Київській області із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Вишгородського об`єднаного УПФУ у Київській області № 3123/06-22 від 30.06.2017 року позивачу було відмовлено у призначенні такої пенсії, у зв`язку з відсутністю законних підстав, оскільки померлий годувальник - ОСОБА_2 , не мав необхідного страхового стажу (4 роки) на момент смерті (а.с.10-11).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням пенсійного органу, позивач звернулась до суду з даним позовом за захистом прав та законних інтересів малолітніх дітей.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до норм чинного законодавства, позивач, яка діє в інтересах малолітніх дітей, має право на призначення пенсії по втраті годувальника, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Як вже зазначалося підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії на неповнолітніх дітей у зв`язку з втратою годувальника стало те, що на думку пенсійного органу, померлий годувальник - ОСОБА_2 , не мав необхідного страхового стажу (4 роки) на момент смерті (а.с.10-11).

Між тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та вбачається з копії військового квитка серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 проходив військову службу в армії з 20.05.2004 року по 22.09.2005 року, що також підтверджується наказами командира військової частини НОМЕР_2 від 20.05.2004 року №101-ос, від 20.05.2004 року №163-ос, листом Чернігівського прикордонного загону від 30.11.2016 року №30/3614 та довідкою Військової частини НОМЕР_3 від 29.11.2016 року №30/502.

Починаючи з 23.09.2005 року ОСОБА_2 був зарахований до Житомирського прикордонного загону на військову службу за контрактом в період з 23.09.2005 року по 05.10.2015 року, що підтверджується військовим квитком, листом Житомирського прикордонного загону від 13.12.2016 року №11/9714 та довідкою від 08.12.2016 року №611.

Також, з військового квитка та довідки Військової частини НОМЕР_4 від 26.10.2016 року № 1307 вбачається, що ОСОБА_2 в період з 05.10.2015 року по 25.04.2016 року приймав участь в АТО на території Донецької області у складі військової частини НОМЕР_4 .

Крім того, проходження військової служби в період з 20.05.2004 року по 25.04.2016 року підтверджується послужним списком складений Житомирським прикордонним загоном (а.с.18-23).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України, передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, в тому числі, пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Статтею 36 цього ж Закону передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. Непрацездатними членами сім`ї вважаються, також, діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як вбачається з п. 1, 2 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання пенсійного органу про відсутність у померлого годувальника необхідного страхового стажу (4 роки) на момент смерті, оскільки належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи підтверджено наявність у ОСОБА_2 страхового стажу, що значно перевищує 4 роки.

Крім того, причини відмови на які вказує апелянт в оскаржуваному рішенні, зокрема про відсутність даних проходження військової служби ОСОБА_2 у період з 01.01.2007 по 25.04.2016 у Державному реєстрі застрахованих осіб загальнообов`язкового державного соціального страхування, не може бути підставою для відмови та порушувати законні права та інтереси ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії по втраті годувальника, в інтересах малолітніх дітей, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з наступного дня після смерті годувальника ОСОБА_2 , а саме з 11.09.2016 року.

Таким чином, рішення Вишгородського об`єднаного УПФУ у Київській області № 3123/06-22 від 30.06.2017 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по втраті годувальника є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову окружного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а постанову Іванківського районного суду Київської області від 18 липня 2017 року без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Карпушова О.В.

Епель О.В.