Справа № 810/2086/17
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2086/17 Головуючий у 1-й інстанції: Лиска І.Г. Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
У Х В А Л А

11 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Грибан І.О.,

Губської О.А.,

за участю секретаря Маменко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернулась Державна архітектурно-будівельна інспекція України з позовом до ОСОБА_3, 3-тя особа: ОСОБА_4, про зобов'язання ОСОБА_3 знести за власний рахунок самочинно збудований об'єкт будівництва - "Багатоквартирний житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями" за адресою: АДРЕСА_1".

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі, а позовну заяву разом з доданими до неї документами повернуто позивачу.

Не погоджуючись з цією ухвалою, Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернулася з апеляційною скаргою, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2017 року і направити справу для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт вказує на те, що приймаючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими недоведені обставини справи, в результаті чого висновки суду не відповідають обставинам справи і це призвело до прийняття судом хибного рішення про відмову у відкритті провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, думку представника позивача та представника відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

В силу пункту чотири статті 204 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

При прийнятті оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції виходив з того, оскільки об'єкти самочинного будівництва є об'єктами цивільних прав у розумінні ст. 177 ЦК України, зазначена справа повинна розглядатися місцевим загальним судом за відповідною територіальною підсудністю у порядку цивільного судочинства, за правилами встановленими Цивільним процесуальним кодексом.

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим з огляду на таке.

З матеріалів справи встановлено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернулась до суду з позовом про зобов'язання відповідача знести за власний рахунок самочинно збудований об'єкт будівництва - "Багатоквартирний житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями" за адресою: АДРЕСА_1".

Згідно із ч.ч.1, 4, 7 ст.376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Статтею 177 Цивільного кодексу України передбачено, що об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Цивільним кодексом у статті 179 чітко визначено, що річчю є предмет матеріально світу щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

У ч.2 ст.331 ЦК визначено виникнення права власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна), особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відтак, новостворене нерухоме майно (самочинно збудований об'єкт будівництва - "Багатоквартирний житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями" ) стає річчю відносно якого можливо виникнення цивільних прав і обов'язків, а відтак і об'єктом цивільних правовідносин тільки з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації. До цього часу таке нерухоме майно не може набути статусу речі, відносно такого майна не виникає права власності, таке не може бути об'єктом цивільних правовідносин, а відповідна особа тільки вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва(створення майна).

Також суд апеляційної інстанції бере до уваги, що з метою правильного й однакового застосування положень статті 376 Цивільного кодексу України при розгляді цивільних справ, пов'язаних із самочинним будівництвом Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ видано Постанову Пленуму №6 від 30.03.2012 (що має на меті узагальнення усієї судової практики, а не стосується конкретного спору), де в п.6 зазначено, право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно, особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці не набувають, а таке майно не є об'єктом права власності.

Листом Верховного Суду України від 01.03.2015 «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення» наголошено на тому, що згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Якщо позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна заявлений Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю - суб'єктом владних повноважень на виконання владних управлінських функцій зі здійснення архітектурно-будівельного контролю у зв'язку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва (ч. 7 ст. 376 ЦК України), судам необхідно перевіряти, чи не є відносини між сторонами публічно-правовими та чи підлягає зазначений спір вирішенню в порядку цивільного судочинства (постанова судових палат у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України від 17.09.2014 у справі № 6-137цс14).

За правилами частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Пунктом 5 частини 2 цієї ж статті передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин та характеризується тим, що такі відносини набувають статусу публічно-правових за умови участі в них суб'єкта владних повноважень.

У більшості випадків, зокрема у даній справі, позивачем є Державна архітектурно-будівельна інспекція України яка звернулася до суду як суб'єкт владних повноважень на виконання владних управлінських функцій зі здійснення архітектурно-будівельного контролю у зв'язку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва, містобудування та архітектури.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного суду України від 24.06.2015 у справі №6-381цс15, суд дійшов висновку: «Розглянувши спір у порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції, з висновком якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, залишив поза увагою, що позивач - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю - звернувся до суду як суб'єкт владних повноважень на виконання владних управлінських функцій зі здійснення архітектурно- будівельного контролю у зв'язку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва, містобудування та архітектури, та не перевірив, що відносини між сторонами є публічно-правовими й зазначений спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, передбаченому КАС України.».

Згідно Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою КМУ № 294 від 09.07.2014 Державна архітектурно-будівельна інспекція України (Держархбудінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Основними завданнями Держархбудінспекції є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, зокрема здійснення державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил.

За змістом частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень може звернутись з адміністративним позовом до фізичної особи у випадках, установлених законом.

Згідно з приписами статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

З вказаного слідує, що в даному випадку, позивачем подано позов про зобов'язання знести об'єкт самочинного будівництва виключно в межах наданих йому владних функцій на підставі ст. 38 Закону № 3038-VI.

Тобто, даний адміністративний позов подано у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень та владних управлінських функцій, з огляду на що даний спір є публічно - правовим, а відтак свідчить про поширення на останній, в силу приписів ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 17 КАС України, адміністративної юрисдикції.

При цьому, суд першої інстанції при вирішенні питання про можливість відкриття провадження у справі, помилково взято до уваги позицію Верховного Суду України, що викладена в постанові від 15.11.2016 року у справі № 21-1959а16, оскільки Верховним судом України у цій справі надано оцінку відносинам, що виникли внаслідок виконання будівельних робіт з прибудови до квартири двоповерхового багатоквартирного житлового будинку, тобто на частину багатоквартирного житлового будинку, де самовільною є лише прибудова.

Натомість, об'єкт будівництва, про який йде мова у даному позові є, на думку позивача, самочинним в цілому, не зданий в експлуатацію, не зареєстрований у встановлений законом порядку, тобто не набув правого статусу речі, щодо якої виникли цивільні права та обов'язки у особи, яка його збудувала (створила майно).

Крім того, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що відповідні приміщення, які є частиною об'єкту будівництва за адресою: АДРЕСА_1, вже продано та особи, які їх придбали, оформили право власності, однак, ці обставини, які б свідчили пр. наявність спору про речове право, підлягають встановленню та перевірці під час розгляду справи по суті судом першої інстанції, а відтак висновки суду першої інстанції щодо наявності такого, є передчасними.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, та є підставою для скасування ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 160, 199, 204, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2017 року - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Повний текст ухвали складено та підписано 11.10.2017.

Головуючий суддя: В.Ю.Ключкович

Судді: І.О. Грибан

О.А. Губська

Головуючий суддя Ключкович В.Ю.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.