Справа № 815/6306/15
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/6306/15

Категорія: 9.4 Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

при секретарі Кучмій І.В.

за участю представника апелянта ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації акціонерного товариства "Дельта Банк" ОСОБА_3 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06.06.2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» ОСОБА_3 щодо не включення ОСОБА_4 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з належною їй сумою в розмірі 200000,00 грн. на підставі договору банківського вкладу від 06.02.2015 року № 003-15843-060215, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4;

- зобовязати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 включити ОСОБА_4 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі 200000,00 грн. на підставі договору банківського вкладу від 06.02.2015 року №003-15843-060215, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4;

- зобовязати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_4 як вкладника, який має право на відшкодування коштів у розмірі 200000,00 грн. на підставі договору банківського вкладу від 06.02.2015 року № 003-15843-060215, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобовязати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_4 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06.06.2017 року адміністративний позов задоволено частково. Також примаючи постанову суд першої інстанції вийшов за межі позову та визнав протиправним та скасував рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 про визнання нікчемним договору банківського вкладу № 003-15843-060215 від 06.02.2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «Дельта Банк», оформлене наказом № 813 від 16.09.2015 року, в частині, що стосується ОСОБА_4. Визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» ОСОБА_3 щодо не включення ОСОБА_4 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з належною їй сумою в розмірі 200000 грн. на підставі договору банківського вкладу від 06.02.2015 року № 003-15843-060215, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4. Зобовязано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 включити ОСОБА_4 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі 200000 грн. на підставі договору банківського вкладу від 06.02.2015 року № 003-15843-060215, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4. Зобовязано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_4 як вкладника, який має право на відшкодування коштів у розмірі 200000 грн. на підставі договору банківського вкладу від 06.02.2015 року № 003-15843-060215, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації акціонерного товариства "Дельта Банк" ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У звязку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, 01.01.2012 року ОСОБА_4 (займодавець) та ОСОБА_5 (займач) уклали договір займу, відповідно до п.1.1 якого займодавець передає у власність займачу власні грошові кошти в розмірі 200000 грн., а той зобовязується їх повернути у тій же сумі та валюті.

Відповідно до п.5.1 зазначеного договору він діє з моменту його укладення та до моменту виконання сторонами своїх зобовязань у повному обсязі.

06.02.2015 року ОСОБА_4 склала з Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» договір банківського вкладу № 003-15843-060215 «Депозит Delta Premier з поповненням» (надалі влад).

Згідно з п.1.2 даного договору Банк відкриває вкладнику рахунок № 3582 та приймає від вкладника внесені ним грошові кошти. Відповідно до п.1.3 зазначеного договору дата повернення вкладу 08.03.2015 року.

06.02.2015 року на виконання умов договору займу ОСОБА_5 переказала 200000 грн. на рахунок ОСОБА_4 у ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується платіжним дорученням № 9289426.

Постановою Правління Національного банку України № 692/БТ від 30.10.2014 року ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії проблемних банків та заборонено проведення будь-яких операцій за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, яка доведена до керівників структурних підрозділів банку 15.01.2015 року.

Постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

02.03.2015 року на підставі Постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до зазначеного рішення в ПАТ «Дельта Банк» з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 08.04.2015 року прийнято рішення № 71 «Про внесення змін до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року № 51» та тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015 року по 02.09.2015 року включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 від 03.08.2015 року строк здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» та повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб продовжено до 02.10.2015 року включно.

ОСОБА_4 звернулася до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_3 із заявою про включення її до реєстру вкладників у ПАТ «Дельта Банк» та отримання коштів в межах гарантованої суми вкладу.

Листом № 05-3057833 від 06.08.2015 року тимчасова адміністрація ПАТ «Дельта Банк» повідомила ОСОБА_4 у відповідь на її звернення, що за рахунками, відкритими на її ім'я в ПАТ «Дельта Банк», операції щодо виплат тимчасово обмежені на час тимчасової адміністрації, оскільки здійснюється перевірка операцій за цими рахунками; у випадку виникнення додаткових питань, а також для отримання довідкової інформації, рекомендовано ознайомитись з відповідями на поширені питання вкладників неплатоспроможного банку на сайті Фонду та, за необхідності, звертатись до контактного центру Банку.

При зверненні за роз'ясненнями консультантами гарячої лінії Фонду та ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_4 було повідомлено, що вона відсутня в Загальному реєстрі вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. Також, при зверненні ОСОБА_4 на гарячу лінію та особисто за виплатою гарантованої суми вкладу до банку-агенту ПАТ «Укрексімбанк» її було повідомлено, що вона відсутня в Загальному реєстрі вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Також, листом № 8821/1270 від 23.09.2015 року тимчасова адміністрація ПАТ «Дельта Банк» повідомила ОСОБА_4 про нікчемність Договору банківського вкладу (депозиту) №003-15843-060215 від 06.02.2015 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4, згідно з п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

02.10.2015 року Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» прийняла рішення № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Відповідно до цього рішення виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вирішила розпочати процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» строком на 2 роки з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно та призначила уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 на 2 роки з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з 08.10.2015 року розпочав виплату коштів вкладникам даного банку.

Задовольняючи позовні вимоги судом першої інстанції зазначено про обґрунтованість вимог позовної заяви та про безпідставність доводів відповідачів.

Судова колегія суду апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а висновки суду першої інстанції обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вклад це - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, в свою чергу, вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

ОСОБА_6 не встановлює обмежень в частині походження коштів вкладу, а саме що вкладом повинні бути кошти, внесені безпосередньо вкладником.

У відповідності до положень частини першої статті 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 № 4452-УІ(далі - ОСОБА_6 №4452-УІ) Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно частини першої статті 1 та частини третьої статті 12 Закону № 4452-VІ виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду; виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: 1) визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; 2) визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; 3) визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; 4) приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 5) затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; 6) приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов'язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; 7) встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб.

Частина перша статті 26 Закону № 4452-УІ Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Отже, у спірних правовідносинах отримання гарантованої суми відшкодування кошів за вкладом є гарантією, яка прямо передбачена частиною першою статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тобто є такою, що прямо встановлена законодавством.

За правилами частин першої-третьої статті 27 Закону № 4452-УІ передбачено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з частиною п'ятою статті 27 Закону № 4452-УІ протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частина шоста статті 27 Закону № 4452-УІ визначає, що уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до пунктів 3-5 розділу III Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 9 серпня 2012 року №14 (далі по тексту - Положення) Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Інформація про вкладника в Переліку має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 6 розділу III Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.

Загальний Реєстр на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора - розпорядника та відбитком печатки Фонду, на електронних носіях, при цьому дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Таким чином наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи:

1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Договір банківського вкладу № 003-15843-0602215 від 06.02.2015 року ("Депозит Ргешіег (з поповненням)") було визнано нікчемним згідно пункту сьомого частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідно до якого правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Згідно ч.2 ст.38 Закону № 4452-УІ протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Отже, уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним, а кореспондується обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставин, з якими закон пов'язує нікчемність правочину.

Висновок про нікчемність має ґрунтуватися на встановлених обставинах, які за визначенням у законі тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема, визнання нікчемною угоди. Одного лише твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно, у випадку який розглядається, нівелюється твердженням Позивача про дійсність вкладу.

Така позиція узгоджується з позицією ВАСУ, висловленої у справі в ухвалах від 15 жовтня 2015 року К/800/25865/15, К/800/18507/15, К/800/18453/15.

Загальне поняття нікчемності правочинів наведено у статті 228 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, на незаконне заволодіння ним.

Частиною 2 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави (ч.3 ст. 228 Цивільного кодексу України).

Таким чином статтею 228 ЦК України встановлено два окремих види недійсності правочинів: ті, що порушують публічний порядок і є нікчемними, і ті, що вчинені з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства, і є оспорюваними, - недійсність їх прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність в судовому порядку на підставах, установлених законом (частина третя ст. 215 ЦК).

Для застосування санкцій, передбачених ст. 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків чи з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування податку на додану вартість у разі його несплати контрагентами до бюджету.

Таким чином, застосування наслідків недійсного правочину, які були укладені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, передбачених частиною третьою ст.228 ЦК, мають застосовуватися до правочинів, недійсність яких встановлюється судом.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд України у постанові від 18.11.2014 року у справі 21-422а14.

Частина 3 ст. 38 Закону № 4452-УІ визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Апелянтом не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту того, що договір банківського вкладу від 06.02.2015 року, укладений між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави. Апелянтом не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту того, що умови правочину, укладеного банком з Позивачем, передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, що є обов'язковою умовою для виявлення нікчемних правочинів відповідно до приписів п.7 ч.3 ст.38 Закону України №4452-VІ.

За відсутності доказів того, що договір банківського вкладу № 003-15843- 0602215 від 06.02.2015 року, укладений між позивачем та банком, є нікчемним як такий, що порушує публічний порядок та у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам згідно положень частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України питання недійсності правочину вирішується виключно судом.

З матеріалів справи встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що доказів існування відповідного судового рішення про визнання недійсним договору №003-15843-0602215 від 06.02.2015 року суду не надано.

В апеляційній скарзі зазначається, що договір позики від 01.01.2012 року, додаткова угода № 1 від 06.02.2015 року є неналежними доказами у справі, однак судова колегія не погоджується з такими доводами апелянта, оскільки з матеріалів справи встановлено, що саме на виконання договору позики від 01.01.2012 року та додаткової угоди № 1 від 06.02.2015 року ОСОБА_5 на вимогу ОСОБА_4 повернути суму позики перерахувала на її депозитний рахунок № 3511 в ПАТ «Дельта Банк» 200000 (двісті тисяч) гривень, що і пояснює факт зарахування коштів на депозит згідно договору № 003-15843- 060215 від 06.02.2015 року в безготівковій формі.

Судова колегія зазначає, що правочин, на підтвердження якого було надані наведені докази, пояснює факт та механізм надходження коштів на депозитний рахунок позивача, а відтак і встановлення статусу позивача як вкладника ПАТ «Дельта Банк», є визначальним при визначенні правового режиму коштів банківського вкладу, що спростовує доводи апелянта про те що перераховані 200000 грн. на депозитний рахунок позивача від третьої особи не є власністю ОСОБА_4

Також з матеріалів справи вбачається, що зарахування коштів на рахунок позивача відбулось 06.02.2015 року після прийняття Постанови Правління Національного банку України від 30.10.2014 року № 692/БТ Про віднесення публічного акціонерного товариства Дельта Банк до категорії проблемних, однак зазначена обставина ніяким чином не спростовує наявність у позивача права на отримання гарантованого відшкодування за вкладом за рахунок Фонду, оскільки вказана постанова є актом індивідуальної дії у розумінні приписів ст.56 Закону України Про національний банк України, неопублікована в жодному загальнодоступному джерелі інформації, а тому за своєю суттю вона не може регулювати дії та поведінку позивача, а встановлення факту доведення положень цієї постанови до керівників установ АТ Дельта Банк лише 15.01.2015 року, після якої укладення відповідних договорів вважається доведеною обставиною щодо надання переваги банком кредитору, не ґрунтується на законі.

Так, Постанова Правління Національного банку України від 30.10.2014 року №692/БТ Про віднесення публічного акціонерного товариства Дельта Банк до категорії проблемних віднесена до банківської таємниці, оскільки має індекс БТ. ОСОБА_6, ознайомитися з її змістом може виключне коло осіб.

Крім того як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, представником відповідача не було надано належних доказів ознайомлення співробітника ОСОБА_7, яка від імені Банку на підставі діючої довіреності б/н від 14.08.2014 р. уклала з позивачкою 06.02.2015р. договір банківського вкладу, була ознайомлена із постановою Правління Національного банку України від 30.10.2014 року №692/БТ.

Відповідно до ч.7 ст.56 Закону України «Про Національний банк України» нормативно-правові акти Національного банку, що містять інформацію з обмеженим доступом, не підлягають опублікуванню та доводяться до відома юридичних та фізичних осіб, на яких поширюється їх дія, у порядку, встановленому Національним банком.

Згідно з ч.8 ст.56 Закону України «Про Національний банк України» нормативно-правові акти Національного банку, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності у порядку, встановленому цими актами.

ОСОБА_6 всі операції по перерахуванню, зарахуванню та інших транзакцій коштів клієнтів ПАТ «Дельта Банк» здійснювались безпосередньо посадовими особами ПАТ «Дельта Банк», а відтак посилання уповноваженої особи на порушення позивачкою умов та порядку здійснення зарахування коштів на рахунок позивача на підстав умов договору від 06.02.2015 року № 003-15843-060215 банківського вкладу, укладеного між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», є необґрунтованими.

Також, договір банківського вкладу («Депозит Delta Premier (з поповненням)») від 06.02.2015 року № 003-15843-060215 укладений до запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» та до віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних, тобто у час, коли Національний банк України згідно з ст.75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вирішував чи визнавати діяльність банку такою, що відповідає законодавству, або віднести банк до категорії неплатоспроможних.

Хибним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи є те твердження, що переваги (пільги), прямо не встановлені законодавством чи внутрішніми документами банку, отримала третя особа ОСОБА_5

ОСОБА_5 не є кредитором банку в частині грошових коштів, що були перераховані нею позивачу, у розумінні ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", за визначенням статті 2 якого кредитором є - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Саме на виконання договору позики від 01.01.1012 року та додаткової угоди № 1 від 06.02.2015 року ОСОБА_5 на вимогу ОСОБА_4 повернути суму позики перерахувала на її депозитний рахунок в ПАТ «Дельта Банк» 200000 (двісті тисяч) гривень, що і пояснює факт зарахування коштів на депозит згідно договору від 06.02.2015 року в безготівковій формі згідно платіжного доручення від іншої особи, ніж вкладник, що узгоджується зі статтями 1058, 1062, 1066 Цивільного кодексу України.

За змістом статті 344 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

У відповідності до частини третьої статті 1062 ЦК України на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

За змістом статті 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Отже, в момент перерахування коштів на рахунок позивача право власності ОСОБА_5 на вказану грошову суму у розмірі 200000 гривень було припинено, право власності за договором займу на вказану грошову суму виникло у позивача, а тому ОСОБА_5 не може мати документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань і не є кредитором банку в частині заявлених 200000 гривень.

Так само ОСОБА_5 не може отримати вказані грошові кошти, оскільки припинила своє право власності на вказані грошові кошти, що виключає можливість надання їй будь-яких переваг.

Отже, відмова у внесенні відомостей про позивача як вкладника уповноважена особа пов'язувала з нікчемністю договору банківського вкладу ОСОБА_4 згідно п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а не з підстав індивідуальності його умов.

Згідно норми пункту сьомого частини четвертої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не відшкодовує кошти за вкладами у банку, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку проценти за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку.

Індивідуальність умов є підставою для відмови у відшкодуванні коштів за вкладом, проте не є умовою визнання договору банківського вкладу нікчемним.

Разом з тим, вкладом, розміщеним на індивідуальній основі або на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайний, може вважатися лише вклад, який запропонований окремій особі на підставі, зокрема, окремих рішень уповноважених осіб банку тощо, тобто такі умови не пропонуються публічно невизначеному колу осіб. У разі неприйняття банком будь-яких документів, у яких фіксуються пільги для певних клієнтів банку (відсутності доказів) такі умови договору не можна вважати індивідуальними. ОСОБА_6, отриманню індивідуальних депозитних ставок повинна передувати підстава, зокрема, або письмове звернення з проханням встановити йому індивідуальну ставку, яка не міститься в публічних пропозиціях банку, вказуючи при цьому на аргументи, які можуть слугувати підставою для встановлення процентів на більш сприятливих договірних умовах, або інформація банку про певні акції для конкретних осіб, які визначені банком. Розглянувши звернення вкладника, уповноважена особа або колегіальний орган банку має право прийняти рішення про нарахування процентів за індивідуальною ставкою саме цьому вкладнику. Таке рішення фіксується документально з подальшим обов'язковим відображенням його в тексті депозитного договору. Підписуючи депозитні договори, вкладники розраховують на те, що їх вклади будуть гарантуватися Фондом, тобто дії банку з неповернення вкладів нівелюють саму мету та призначення таких договорів.

Будь-яких пільг позивач не мала і не повідомляла банк про обставини, які б надавали їй можливість отримати від банку фінансові привілеї. Так само позивач не зверталася до банку з клопотаннями встановити їй на індивідуальній основі умови договору, процентну ставку, а банк не приймав відповідних рішень щодо позивача; в Договорі не вказується, що спеціальна ставка чи інші умови Договору встановлена на індивідуальній основі або на більш сприятливих умовах ніж інші.

Таким чином, умови на яких було укладено депозитний договір, не можуть вважатися індивідуальними умовами, або такими, які передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, оскільки такі умови не відрізняються від умов для широкого кола осіб, оскільки положення договору банківського вкладу Позивача не відрізняються від публічної оферти, яка пропонувалася ПАТ "Дельта Банк" невизначеному колу осіб.

Матеріалами справи доведено, що на підтвердження факту внесення грошових коштів на рахунок до банку позивач надав належним чином оформлений документ банківської установи, який свідчить про те, що грошові кошти відповідно до укладеного договору позивачем були внесені, крім того факт внесення грошових коштів на вкладний рахунок позивача 06.02.2015 року не заперечується апелянтом.

Таким чином, уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" ОСОБА_3, не доведена наявність правових підстав для не включення позивача до переліку вкладників ПАТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а тому така бездіяльність суперечить приписам Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та є протиправною.

З огляду на викладене постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обгрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апелянта викладені у апеляційній скарзі спростовуються доказами наявними в матеріалах справи та ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195,196,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації акціонерного товариства "Дельта Банк" ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06.06.2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після складання повного тексту ухвали.

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик