Справа № 826/10279/16
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А. Г.,

за участю секретаря Видмеденко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.12.2016, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.06.2015 року №2038-17 ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, за яким визначено податкове зобов'язання з транспортного податку на суму 27700,00 грн. та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.06.2016 року №494-1305 ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, за яким визначено податкове зобов'язання з транспортного податку на суму 25000,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.12.2016 позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з того, що виключається сплата власником транспортного засобу податкових зобов'язань, визначених статтею 267 ПК України, у разі незаконного заволодіння останнім третьою особою, що має місце у даній справі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_2 була власницею легкового автомобіля Lexus RX 350, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 2014, об'єм двигуна 3456 см3.

З довідки Солом'янського районного управління ГУМВС України в м. Києві від 18.09.2014 року №50/СО8053 убачається, що в період з 15.09.2014 року по 11:00 год. 16.09.2014 року за адресою м. Київ, вул. Кавказька, 12 невстановлені особи незаконно заволоділи автомобілем марки Lexus RX 350, білого кольору, державні номерні знаки НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2, який належав Позивачу.

За вказаними обставинами відкрито кримінальне провадження від 17.09.2014 року №0008053 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст.289 ч.3 КК України.

В подальшому, на підставі договору страхування наземного транспорту від 09.07.2014 року CLAU №3480 Позивачем та ТДВ «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» укладено договір про передачу права власності на автомобіль Lexus RX 350, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 від 20.01.2015 року, відповідно до якого страхувальником на користь страховика передано право власності на вищезазначений автомобіль, який належить страхувальнику.

Відповідно до платіжного доручення №226 від 28.01.2015 року ТДВ «СК ВіДі-Страхування» виплатило Позивачу кошти на рахунок НОМЕР_3 суму в розмірі 796082,74 грн. згідно з актом КР-009370 від 27.01.2015 року.

Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві відносно Позивача винесено податкове повідомлення-рішення форми «ф» від 08.06.2015 року №2038-17, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25000,00 грн.

Позивачем сплачено вказану суму 25.08.2015 року, що підтверджується квитанцією. 31.08.2015 року було також сплачено суму в розмірі 2700,00 грн.

Відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «ф» від 07.06.2016 року №494-1305, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25000,00 грн. за податковий період 2016 рік.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набув чинності з 01 січня 2015 року, ст. 267 ПК України було викладено у новій редакції, якою передбачено сплату транспортного податку.

Згідно пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування, відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України, є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Згідно з п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно п.п.267.5.1 п.267.5 ст.267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до ПК України та Положення про транспортний податок, транспортний податок сплачується за базовий період (рік), але пропорційно кількості місяців, протягом яких особа володіє легковим автомобілем, що є об'єктом оподаткування.

При прийняті оскаржуваного рішення податковим органом не було враховано, що транспортирний податок належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені ст. 12 ПК України.

Так, у відповідності до п. 8.1 та п. 8.3 ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно п. 10.1 та п. 10.2 ст. 10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Тобто, транспортний податок у складі податку на майно віднесений до місцевих податків.

Питання щодо встановлення податку на майно відповідно до вимог цього Кодексу вирішують місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом.

Особливістю місцевих податків та зборів є те, що вони установлюються конкретною сільською, селищною, міською радою, але в межах тих податків та зборів, що передбачені Податковим кодексом України (п.п.4.2, 4.4, 10.4 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (п.п. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (п.п. 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (п.п. 12.3.3 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

Положеннями пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, транспортний податок, як місцевий податок, підлягав би сплаті у 2015 році виключно у разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про його встановлення до 15 липня 2014 року.

Як встановлено, Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" ухвалений 28.12.2014, тобто після 15.07.2014, а транспортний податок запроваджено рішенням Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923 яке набрало законної сил из моменту опублікування в газеті «Хрещатик» 06.03.2015.

Враховуючи те, що рішення яким запроваджено транспортний податок прийнято після 15.07.2014, то застосування його положень з метою оподаткування, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто, не раніше 2016 року.

Як встановлено, автомобіль Lexus RX 350 державний номер НОМЕР_1, 2014 року випуску, викрадений та наразі не знятий в органах реєстрації внутрішніх справ і на момент винесення оскаржуваного рішення обліковується у власності Позивача лише номінально, не є об'єктом оподаткування транспортним податком з фізичних осіб.

В свою чергу, приписами підпункту 267.6.8 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України у редакції, яка діє станом на момент розгляду даної справи судом, визначено, що у разі незаконного заволодіння третьою особою легковим автомобілем, який відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктом оподаткування, транспортний податок за такий легковий автомобіль не сплачується з місяця, наступного за місяцем, в якому мав місце факт незаконного заволодіння легковим автомобілем, якщо такий факт підтверджується відповідним документом про внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, виданим уповноваженим державним органом.

У разі повернення легкового автомобіля його власнику (законному володільцю) податок за такий легковий автомобіль сплачується з місяця, в якому легковий автомобіль було повернено відповідно до постанови слідчого, прокурора чи рішення суду. Платник податку зобов'язаний надати контролюючому органу копію такої постанови (рішення) протягом 10 днів з моменту отримання.

Таким чином, чинними приписами податкового законодавства виключається обов'язок сплати власником транспортного засобу податкових зобов'язань, визначених статтею 267 Податкового кодексу України, у разі незаконного заволодіння транспортним засобом третьою особою.

В ході судового розгляду справи було встановлено, що вказаний транспортний засіб як станом на момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, так і станом на момент розгляду справи судом, власнику повернуто не було, на підтвердження чого у матеріалах справи міститься відомості щодо відкритого кримінального провадження №0008053.

З огляду на що колегія суддів вважає, що відсутність у позивача об'єкту оподаткування виключає можливість визначення йому податкового зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, а позовні вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7 колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.12.2016 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.12.2016 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено 10.10.2017.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.