Справа № 826/1700/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

18 жовтня 2017 року м. Київ№ 826/1700/16
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонертного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни

про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного Акціонерного Товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіну Марину Анатоліївну внести зміни до реєстру акцептованих вимог та включити ОСОБА_1 в реєстр акцептованих вимог кредиторів Публічного Акціонерного Товариства «Всеукраїнський акціонерний банк».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2016 року суддею Добрянською Я.І. відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

Враховуючи приписи ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України судом ухвалено подальший розгляд здійснювати в письмовому провадженні.

Розглядаючи справу в письмовому провадженні, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи наступне.

Дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

Між ОСОБА_1 та ПАТ «ВіЕйБіБанк» було укладено три договори банківського вкладу, а саме:

1. Договір банківського вкладу «Наш найкращий депозит» №469616/2012 від 21.11.2012 року на суму початкового вкладу 6 747, 00 доларів США, за процентною ставкою 10% річних на строк до 21.03.2013 року;

2. Договір банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» Здорова добавка» №677002/2013 від 11.11.2013 року на суму початкового вкладу 2000, 00 грн. за процентною ставкою 22% річних на строк до 11.11.2014 року;

3. Договір банківського вкладу «Новорічний подарунок. VIP» №704848/2013 від 23.12.2013 року на суму початкового вкладу 65 000, 00 грн. За ставкою 25% річних на строк до 23.01.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року №188 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк", виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20 березня 2015 року №63 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", та на підставі цих рішень розпочато процедуру ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік з 20 березня 2015 року по 19 березня 2016 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду "Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та делегування повноважень ліквідатора" від 22 лютого 2016 року №213 строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" продовжено на два роки по 19 березня 2018 року включно.

Опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію відбулося 26 березня 2015 року на офіційному друкованому органі-газеті «Голос України» №54(6058). Тому всі кредитори мали право заявляти свої кредиторські вимоги в період з 26 березня 2015 року по 24 квітня 2015 року включно.

Позивачем було пропущено дані терміни у зв'язку зі станом здоров'я.

Листом №05-48811 від 25.11.205 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБіБанк» Славкіна М.А. повідомила позивача, що, оскільки нею не надавалися звернення про кредиторські вимоги у вищезазначений період, відповідно її кредиторські вимоги не включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

У зв'язку з вищезазначеним, ОСОБА_1 звернулась до суду з даною позовною заявою.

Завданням адміністративного судочинства згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України).

Згідно до п. 9 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем у справі адміністративної юрисдикції є суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Тобто, як вбачається із наведеного, обов'язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб'єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись цим суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір. При цьому, до юрисдикції адміністративних судів віднесені тільки ті публічно-правові спори, які виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктами владних повноважень віднесених до їх компетенції владних управлінських функцій.

Як зазначено у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів", "…для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань".

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Тобто, як вбачається з наведеного вище, Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

В той же час згідно до ч. 3 ст. 2 Закону України від 14.05.1992 №2343-ХІІ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, ст. 1 Закону України від 07.12.2000 № 2121- ІІІ "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У п. 6 ст. 2 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VІ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

З огляду на що, виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (справи, підвідомчі господарським судам) колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України у постанові від 16.02.2016 у справі № 21-4846а15. дійшла висновку про те, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція також наведена у постанові Верховного суду України від 15.08.2016 у справі № 826/20410/14.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що розглядаючи вимоги, що стосуються включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів, які мали місце у згаданій справі, яку розглянув Верховний Суд України, суд має встановити наявність відповідного боргу банку перед позивачем як підстави для включення відповідної суми до певної черги реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Тобто фактично підлягає перевірці правомірність майнових вимог особи до суб'єкта господарювання - банку, що не характерно для адміністративного суду. Подальше відшкодування цих коштів відбуватиметься за рахунок реалізації майна банку-боржника, а не за рахунок держави в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

З огляду на це, у даному випадку, уповноважена особа Фонду виступає як ліквідатор банку, особа, яка діє від імені банку, а тому такий спір, не підсудний адміністративному суду.

Згідно до абз. 1 ч. 2 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

А відтак, беручи до уваги позицію Верховного суду України, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у даній адміністративній справі, так як вказаний спір не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, адже підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Так, відповідно до ст. 13 ГПК України місцеві господарські суди розглядають у першій інстанції усі справи, підвідомчі господарським судам.

А відтак, суд роз'яснює позивачу, що даний спір підсудний місцевому господарському суду з урахуванням положень ст. 15 ГПК України.

Згідно із ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження в адміністративній справі.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 157, ст.160, ст.165 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження в адміністративній справі №826/1700/16 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни про зобов'язання вчинити дії.

2. Копію ухвали направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам), роз'яснивши, що повторне звернення до адміністративного суду з тим самим позовом не допускається.

3. Роз'яснити позивачу, що розгляд та вирішення спору віднесено до юрисдикції господарських судів.

Згідно зі ст. ст. 185, 186 КАС України, ухвала може бути оскаржена повністю або частково шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом п'яти днів із дня отримання копії ухвали. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Я.І. Добрянська