Справа № 265/7908/16-а
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 р.Справа № 265/7908/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Подобайло З.Г. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20.06.2017р. по справі № 265/7908/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області треті особи Управління соціального захисту населення Лівобережного району м. Маріуполя

про визнання бездіяльності органів державної влади протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

27 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з зазначеним позовом до Управління соціального захисту населення Лівобережного району міста Маріуполя, Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області про визнання бездіяльності органів державної влади протиправної та зобов'язання вчинити певні дії.

29 грудня 2016 року суддею Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя було відкрито провадження по вищевказаній справі та призначено попереднє судове засідання. (а.с.10).

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 13 січня 2017 року призначено справу до розгляду. (а.с.19).

17 березня 2017 року в судовому засіданні головуючий по справі ухвалив: перевести Управління соціального захисту населення Лівобережного району міста Маріуполя з кола відповідачів до кола третіх осіб.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 17 березня 2017 року вказану адміністративну справу передано для розгляду до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області. (а.с.45).

Ухвалою судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 18 квітня 2017 року суддею Ізюмського міськрайонного суду Харківської області адміністративну справу прийнято до свого провадження і призначено судове засідання. (а.с.49).

Позивач просив визнати бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області щодо затримки виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період з 02.08.2014 року по 05.05.2016 року незаконною та зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області виплатити щомісячну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витратна проживання, в тому числі оплату житлово-комунальних послуг за період з 02.08.2014 року по 05.05.2016 року.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20.06.2017 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області, третя особа: Управління соціального захисту населення Лівобережного району міста Маріуполя про визнання бездіяльності органів державної влади протиправної та зобов'язання вчинити певні дії залишено без розгляду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою що не відповідає вимогам чинного законодавства України. Зазначає, що відповідь про неможливість виплатити йому заборгованість у вигляді щомісячної адресної допомоги за період з 01.02.2016 р. по 05.05.2016 р. він отримав лише у жовтні 2016 р., а до суду за захистом своїх прав звернувся 27.12.2016 р., тому вважає що строки на звернення до суду пропущені не були. На підставі вищевикладеного просить скасувати рушення суду першої інстанції та прийняти нову постанову якою позов задовольнити в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не прибули були повідомлені заздалегідь та належним чином.

З адреси позивача вказаній в апеляційній скарзі повернувся конверт за терміном зберігання, що згідно ч. 11 ст. 35 КАС України є належним повідомленням.

Від Управління соціального захисту населення Лівобережного району міста Маріуполя до суду надійшли письмові пояснення по справі в яких просять проводити розгляд справи за відсутності представника управління.

Від Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області до суду надійшло письмове клопотання в якому просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, також просять проводити розгляд справи за відсутності представника управління.

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 6 ст. 12 КАС України та ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з зазначеним позовом до Управління соціального захисту населення Лівобережного району міста Маріуполя, Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області про визнання бездіяльності органів державної влади протиправної та зобов'язання вчинити певні дії, суд першої інстанції виходив з того, що правова необхідність особи не може бути визнана поважною причиною для пропущення строку звернення до суду, оскільки закони та інші нормативно - правові акти друкуються в періодичних виданнях, оголошуються через загальнонаціональні канали телебачення і радіо та в інший спосіб, визначений законодавством, та є доступними необмеженому колу осіб.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, що був вимушений залишити своє постійне місце проживання, а саме м. Донецьк з 02.08.2014 року до 05.05.2016 року перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа в м. Ізюм Харківської області та отримував щомісячну адресну допомогу.

З лютого 2016 року Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради призупинило виплату позивачу щомісячної адресної допомоги.

05.05.2016 року позивач був змушений переїхати до м. Маріуполь, де і став на облік як внутрішньо переміщена особа у Лівобережному районі м. Маріуполя та подав заяву з усіма необхідними документи на отримання щомісячної адресної допомоги.

Виплату щомісячної адресної допомоги позивачу відновили з моменту подачі заяви, а не з моменту призупинення виплати такої допомоги, а саме з лютого 2016 року.

При зверненні до управління соціального захисту населення Орждопікідзевського району м. Маріуполя позивачу було повідомлено , що виплати будуть призначатись лише в моменту подачі заяви про надання щомісячної адресної допомоги в управлінні соціального захисту населення Орджонікідзсвського району в м. Маріуполі, а виплатити заборгованість з лютого 2016 року вони не зможуть, так як у них немає ніяких законних на це підстав.

У зв'язку із чим у вересні 2016 року позивач письмово звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради з проханням повідомити про причини такого призупинення та виплатити позивачу всю суму невиплаченої адресної допомоги.

В жовтні 2016 року позивачу надійшов лист № 10465 від управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради, в якому було сказано, що справа знаходиться в Управлінні соціального захисту населення. Орждонікідзевського району м. Маріуполя.

Згідно ч. 1 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Загальний строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи визначено частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України і становить шість місяців.

Зазначений строк, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи дату звернення позивача до суду, шестимісячний строк на звернення до суду позивачем пропущено .

В позові та апеляційній скарзі позивачем зазначено, що з лютого 2016 р. управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради призупинило виплати позивачу щомісячної адресної допомоги .

В матеріалах справи міститься відповідь Управління соціального захисту населення Лівобережного району міста Маріуполя від 19.09.2016р. яку було надано на запит позивача, з якої вбачається що в призначенні щомісячної адресної допомоги позивачу відмовлено.

Колегія суддів зазначає, що позивач отримуючи щомісячну адресну допомогу був обізнаний про суму виплат, строки виплат і мав змогу звернутися до суду за захистом своїх порушених прав з дотриманням стоку на звернення до суду передбаченого КАС України. При цьому позивач міг та мав був дізнатися про причини припинення виплати допомоги на протязі тривалого часу, звернувшись до управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради але цих дій не вчинив. Даним правом не скористався.

Колегія суддів зазначає, що предметом спору у цій справі є визнання рішення незаконним та зобов'язання вчинити певні дії, а саме зробити перерахунок щомісячної адресної допомоги та провести їх виплати в зв'язку з їх припиненням.

Спірні виплати мають щомісячний характер, а тому про порушення своїх прав позивач мав можливість дізнатися в день не отримання цієї виплати та звернутися до суду за захистом своїх прав в межах шестимісячного строку, визначеного Кодексом адміністративного судочинства України.

При цьому колегія суддів зазначає, що позов пред'явлено не до Управління соціального захисту населення Лівобережного району міста Маріуполя яким було відмовлено позивачу в виплаті щомісячної допомоги, а до Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради, яка припинила виплати. Тому взаємовідносини з Управлінням соціального захисту населення Лівобережного району міста Маріуполя про які вказує позивач ніяким чином не можуть впливати на строки звернення до суду з позовом щодо припинення виплат Управлінням праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення особою відповідних дій.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що строки впливають на права та обов'язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов'язків. Строки - засіб впорядкування суспільних відносин, без якого неможливо уявити діяльність публічної адміністрації, нормативного акта, якою б юридичною силою він не був наділений.

Дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов'язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Причини пропуску строку звернення до суду, зазначені позивачем не можуть бути визнані поважними та об'єктивними.

Ні судом першої інстанції ні судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які би свідчили про поважність пропущення строку звернення до суду з даним позовом та наявність правових підстав для поновлення строку звернення з даними позовними вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Частиною 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивач не навів суду жодних об'єктивних причин поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Твердження позивача про те, що застосовуючи ст. 99 КАС України суд фактично звужує обсяг прав позивача є не обґрунтованими. Вказані твердження спростовуються висновками Конституційний Суд України, зробленими у рішенні по справі № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року. Зокрема, суд зазначив, що в процесуальних кодексах, в тому рахунку кодексі адміністративного судочинства України (ст. 99), лише скорочено строки здійснення окремих процесуальних дій, а змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя не звужено. Наведені зміни не унеможливлюють ефективного розгляду судових справ, тому не суперечать Конституції України.

З урахуванням обставин справи та приписів чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для залишення без розгляду позову у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується повністю із висновком суду першої інстанції, так як обставини справи встановлені правильно, докази досліджені вірно, відповідно рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, тому судове рішення не підлягає скасуванню, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20.06.2017р. по справі № 265/7908/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Григоров А.М.
Судді(підпис) (підпис) Подобайло З.Г. Тацій Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 17.10.2017 р.