Справа № 813/2799/15
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/8151/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мікули О.І.,

суддів Курильця А.Р., Ніколіна В.В.,

з участю секретаря судового засідання Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідачів Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України по виплаті страхової суми у розмірі 63050,40 грн. та зобовязати виплатити вказану суму страхового відшкодування.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що у довідці про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого форми №158/о, виданій Львівським обласним Центром МСЕК (Обласна МСЕК №2), встановлено, що ступінь втрати позивачем професійної працездатності у відсотках становить 60% (шістдесят відсотків). Вказана довідка відповідає вимогам наказу Міністерства охорони здоровя України від 30 липня 2012 року №577, яким затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації №158/о «Довідка про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого», у п.2 якої зазначено, що дана форма заповнюється щодо хворих, які підлягають державному обовязковому особистому страхуванню у разі втрати ними працездатності в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, що сталися при виконанні службових обовязків. Апелянт звертає увагу на те, що ПрАТ «УАСК АСКА» та відповідачі не виконали своїх зобовязань відповідно до договору від 29 жовтня 2012 року, укладеного між ПрАТ «УАСК АСКА» та ДПС України, та безпідставно не виплачують належну позивачу страхову суму в розмірі 63050,40 грн. Враховуючи той факт, що Договір №3126676 від 29 жовтня 2012 року про надання послуг з страхування посадових осіб органів держаної податкової служби України припинив свою дію та втратив чинність, а станом на дату звернення до суду ДФС України не уклала нового договору про надання послуг з страхування посадових осіб органів держаної податкової служби України, апелянт вважає, що ДФС України (як правонаступником ДПС України) порушено її права на отримання належної мені страхової суми. Просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволенні позовних вимог та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечила, подала письмове заперечення, вважає такі безпідставними і такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Позивач та представник позивача у судове засідання не прибули повтороно, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника відповідачів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 з 04 вересня 1990 року працювала у Державній податковій службі у Львівській області на посаді старшого державного податкового інспектора, а з 1996 року - на посаді головного державного податкового ревізора- інспектора.

Наказом №93-0 від 21 листопада 2012 року ОСОБА_1 звільнена з роботи на підставі п.1 ст. 38 КЗпП України, у звязку з виходом на пенсію по інвалідності.

Згідно з Довідкою МСЕК серії 10 ААА№861990 від 21 листопада 2012 року ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності загального захворювання безстроково.

Довідкою серії ЛВА-3 №012791 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого, виданою 21 грудня 2012 року, підтверджується, що ступінь втрати працездатності ОСОБА_1 становить 60 %.

27 грудня 2012 року позивач звернулася до ПрАТ УАСК АСКА з заявою про виплату їй страхової суми відповідно до договору СТД №3126676 про закупівлю послуг зі страхування посадових осіб державної податкової служби України, укладеного 29 жовтня 2012 року між ПрАТ «УАСК «АСКА» (страховик) та Державною податковою службою України (страхувальник).

Листом від 29 січня 2013 року №357-22/19 ПрАТ УАСК АСКА повідомило ОСОБА_1 про те, що її заява про страхову виплату за Договором №3126676 від 29 жовтня 2012 року про надання послуг зі страхування посадових осіб органів державної податкової служби України не буде розглянута, оскільки на цей час (станом на 28 грудня 2012 року) страхові платежі, призначені для здійснення страхових виплат повністю використані.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини з приводу виплати страхової виплати виникають лише між застрахованою особою - позивачем і ПрАТ УАСК АСКА (страховиком), а в даному випадку позивач звернулась з вимогою про виплату страхового відшкодування до Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС України. Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2016 року у справі №6-25156св16 встановлено відсутність правових підстав для покладення на ДФС України, ГУ ДФС у Львівській області обовязку з виплати позивачеві страхового відшкодування, оскільки у довідці МСЕК від 21 листопада 2012 року причиною встановлення ОСОБА_1 другої групи інвалідності вказано загальне захворювання.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, виходячи з наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.347 ПК України посадові особи контролюючих органів підлягають обов'язковому державному особистому страхуванню за рахунок коштів державного бюджету на випадок загибелі або смерті на суму десятирічної заробітної плати за останньою посадою, а в разі поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися у зв'язку з виконанням службових обов'язків, - у розмірі від шестимісячної до п'ятирічної заробітної плати за останньою посадою (залежно від ступеня втрати працездатності).

Таким чином, посадові особи контролюючих органів мають право на отримання страхових виплат в разі захворювання чи інвалідності, що сталися у зв'язку з виконанням службових обов'язків.

Порядок та умови страхування посадових осіб контролюючих органів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пп.б п.5 Порядку та умов обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 червня 1994 року № 349 страховик виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності в результаті поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися під час виконання службових обов'язків, - у розмірі, що залежить від ступеня втрати працездатності, який визначається у відсотковому відношенні до суми п'ятирічної заробітної плати за останньою посадою, яку він займав до встановлення втрати працездатності, але не може бути меншим шестимісячної заробітної плати за зазначеною посадою.

Цим Порядком також встановлено виплату страхового відшкодування в разі, якщо захворювання сталося під час виконання службових обов'язків.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317 затверджено Положення про медико-соціальну експертизу, яке визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

П.3 цього Положення передбачає, що медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

Згідно з п.4 Положення медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри, що належать до закладів охорони здоров'я при Міністерстві охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Відповідно до п.19 Положення комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями визначені у Положенні про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 .

Згідно з п.2 Порядку медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

П.11 Порядку передбачає, що ступінь втрати професійної працездатності працівників (у відсотках), ушкодження здоров'я яких пов'язане з виконанням ними трудових обов'язків, та потреба у медичній і соціальній допомозі визначаються на підставі направлення лікувально-профілактичного закладу, роботодавця або уповноваженого ним органу чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, суду чи прокуратури. Огляд потерпілого проводиться комісією за участю представника Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами та висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології або його відділення) про професійний характер захворювання.

Особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров'я інваліда та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Згідно з п.26 Порядку причинами інвалідності є: загальне захворювання; інвалідність з дитинства; нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров'я); професійне захворювання.

Інвалідність - це стійкий розлад функцій організму, зумовлений захворюванням, наслідком травм або вродженим дефектом, який призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті. В свою чергу, обмеження життєдіяльності - це повна або часткова втрата здатності обслуговувати себе, самостійно пересуватись, орієнтуватись, спілкуватись, контролювати свою поведінку, вчитись, займатись трудовою діяльністю.

В свою чергу, інвалідність вважається такою, що настала внаслідок трудового каліцтва, якщо нещасний випадок настав, зокрема під час виконання трудових обов'язків (в тому числі і під час відрядження). При цьому, факт доведення причинно-наслідкового зв'язку в даному випадку має бути доведений, та визначений відповідною медико-соціальною комісією під час встановлення такій особі інвалідності.

Загальне захворювання, як причина інвалідності визначається за залишковим принципом, тобто якщо інвалідність не спричинена нещасним випадком на виробництві чи професійним захворюванням, то її причиною визнається загальне захворювання. До загального захворювання прирівнюють нещасний випадок невиробничого характеру.

Як вбачається з матеріалів справи, у довідці до акта огляду МСЕК серії 10ААА № 861990 від 21 листопада 2012 року зазначено, що ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності; показання до умов праці - робота в кабінетних умовах; причина захворювання - загальне захворювання.

Позивачем не надано жодного медичного документу на підтвердження існування причинно- наслідкового зв'язку між захворюванням позивача та виконанням нею службових обов'язків.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутність прямого зв'язку між захворюванням позивача та виконанням нею службових обов'язків на посаді головного державного податкового ревізора- інспектора, не дає підстав для виплати їй страхового відшкодування.

Таким чином, вищенаведене спростовує доводи апелянта в цій частині.

Крім того, згідно з ч.1 ст.16 Закону України Про страхування договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Тобто, обовязок здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку лежить безпосередньо на страховику.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2012 року між ПрАТ УАСК АСКА (страховик) та Державною податковою службою України (страхувальник) був укладений договір СТД №3126676 про закупівлю послуг зі страхування посадових осіб.

Таким чином, правовідносини з приводу виплати страхової виплати виникають лише між застрахованою особою- позивачем і ПрАТ УАСК АСКА (страховиком), а у спірних правовідносинах позивач звернулась з вимогою про виплату страхового відшкодування до Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що лише у випадку не виконання відповідачем свого обовязку зі страхування державних службовців ним повинна відшкодовуватись шкода позивачу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2016 року у справі №6-25156св16 визнано укладеним страховий договір між позивачем та страховою компанією.

Таким чином, у спірних правовідносинах відповідачі - Державна фіскальна служба України, Головне управління ДФС у Львівській області не є тими субєктами, на яких законом покладено обовязок здійснювати виплату, тому підстави для зобовязання їх виплатити позивачу суму страхового відшкодування відсутні.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2017 року у справі № 813/2799/15 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: А.Р. Курилець

ОСОБА_3

Повний текст ухвали виготовлено 12 жовтня 2017 року.