Справа № 1519/2-а-2929/11
Суддя: Плавич І. В.
Дата ухвалення: 2011-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2а-2929/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2011 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Плавича І.В.,

при секретарі Бабаєвій З.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до УДАI ГУМВС України в Одеській області, ІДПС ОСОБА_2 про скасування протоколу та постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом в суд до УДАI ГУМВС України в Одеській області, ІДПС ОСОБА_2 (надалі за текстом ОСОБА_2П.) про скасування протоколу та постанови по справі про адміністративне правопорушення, посилаючись на наступні обставини.

12 травня 2011 року ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки Ніссан, реєстраційний номер 53268ОА, рухався по проспекту М.Жукова у місті Одесі.

Але керований ОСОБА_1 автомобіль був зупинений робітником ДАІ та інспектором був складений протокол про адміністративне правопорушення, на підставі якого в подальшому було ухвалено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ВН №544140.

Як пояснював позивач, себе винним він не визнає, вважає, що належним чином й у повному обсязі виконав відповідні вимоги Правил дорожнього руху України, порушення не допустив, з висновками ОСОБА_2 не згоден, у звязку з чим й звернувся з даним позовом в суд.

Позивач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання зявився, цілком підтримав заявлені вимоги, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник УДАІ УМВС України в Одеській області у відкрите судове засідання не зявився, субєкт владних повноважень повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки представника суду не відомі, але від сторони на адресу суду надішли письмові заперечення проти позову, що були долучені до матеріалів справи.

Відповідач ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд відповідної адміністративної справи, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ст. 128 ч.4 КАС України, у разі неприбуття відповідача субєкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Ці ж наслідки застосовуються у разі повторного неприбуття за таких самих умов відповідача, який не є субєктом владних повноважень.

Таким чином, вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення позивача, що викладені у відповідному позові, а також висловлені безпосередньо у судових засіданнях, оглянувши представлені суду письмові докази, суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за відсутністю відповідачів, а також переконаний, що в задоволенні позову ОСОБА_1 належить відмовити у повному обсязі виходячи з наступного.

Під час судового розгляду справи судом було встановлено, що згідно Протоколу про адміністративне правопорушення від 12 травня 2011 року, складеного ОСОБА_2, 12 травня 2011 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, керуючи автомобілем марки Ніссан, реєстраційний номер 53268ОА, по проспекту М.Жукова не дав дорогу пішоходу, який переходив проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу, а також предявив на вимогу інспекторові поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, термін дії якого закінчився, чим порушив вимоги п.п.2.1 ґ, 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених ОСОБА_4 Кабінету Міністрів України під №1306 від 10 жовтня 2001 року (надалі за текстом ПДР України), за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ст. 122 ч.1 та ст. 126 ч.1 КУпАП.

Дійсно, як чітко регламентує п.2.1 ґПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, поліс (сертифікат) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

При цьому, згідно п.18.1 ПДР України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Як розяснено у п.1.10 ПДР України, пішохід особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. До пішоходів прирівнюються також особи, які рухаються в інвалідних колясках без двигуна, ведуть велосипед, мопед, мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу чи інвалідну коляску; пішохідний перехід ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1-5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки шириною тротуарів чи узбіч. Регульованим вважається пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором чи регулювальником, нерегульованим пішохідний перехід, на якому немає регулювальника, світлофори відсутні або вимкнені чи працюють у режимі миготіння жовтого сигналу.

Водночас, відповідно до ст. 122 ч.1 КУпАП, перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу від пятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

А згідно ст. 126 ч.1 КУпАП, керування транспортними засобами водіями, які не мають при собі або не предявили чи не передали для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, талона до нього, реєстраційних та інших документів, що підтверджують право користування чи розпорядження транспортним засобом, а у випадках, передбачених законодавством, належно оформленого дорожнього (маршрутного) листа або документів на вантаж, що перевозиться, ліцензійної картки на транспортний засіб, а так само поліса (договору) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката Зелена картка), тягне за собою накладення штрафу від двадцяти пяти до пятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлює ст. 36 ч.2 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Як регламентує ст. 222 ч.1 КУпАП, органи внутрішніх справ (міліція) розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, за порушення правил дорожнього руху (в тому числі частини перша і друга статті 122 КУпАП). Разом з тим, згідно ст. 222 ч.2 п.3 КУпАП, від імені органів внутрішніх справ (міліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право, зокрема, за адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою, четвертою і пятою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою і другою статті 122, частинами першою і другою статті 123, статтею 125, частиною першою статті 126, частинами першою і другою статті 127, частинами третьою, восьмою і девятою статті 133-1 КУпАП, працівники Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України, які мають спеціальні звання.

Як з приводу спору пояснював позивач безпосередньо в суді, він дійсно керував вказаним автомобілем у зазначеному місці. ОСОБА_1 пояснив, що не згоден із висновками інспектора ДПС щодо порушення п.18.1 ПДР України, оскільки відповідного порушення не допустив. Висновки ОСОБА_2 щодо наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 ч.1 КУпАП, ОСОБА_1 не заперечувались, факт керування автотранспортним засобом на момент його зупинки робітником ДАІ із полісом, термін дії якого закінчився, був визнаний позивачем в суді.

Як чітко зобовязує ст. 71 ч.2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Розглядаючи відповідну справу, з урахуванням суті заявлених позивачем вимог, суд звернув увагу на наступне.

Згідно ст. 254 ч.ч.1,2 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як регламентує ст. 255 ч.1 п.1 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати, зокрема, уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків тощо.

Тобто, з урахуванням вищенаведеного протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою є одним з різновидів можливих доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Тому варто навести, що згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Позивачем ОСОБА_1 в даному випадку, наряду із постановою, по суті оскаржений відповідний протокол, що не відповідає можливим способам захисту прав та інтересів, передбачених законом.

Ураховуючи викладене, надавши належну оцінку матеріалам справи, з огляду на вимоги позивача та заперечення субєкту владних повноважень, суд приходить до висновку про вірність висновків ОСОБА_2, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення від 12 травня 2011 року, які в подальшому й явились підставою для ухвалення оскаржуваної позивачем ОСОБА_4 по справі про адміністративне правопорушення серії ВН №544140 від 12 травня 2011 року, та вбачає, що в задоволенні відповідного позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 17, 69, 71, 86, 95, 98, 122, 128, 158, 159, 160, 163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до УДАI ГУМВС України в Одеській області, ІДПС ОСОБА_2 про скасування протоколу та постанови по справі про адміністративне правопорушення відмовити у повному обсязі.

Рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Головуючий: