Справа № 200/14150/17
Суддя: Шевцова Т. В.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/200/1097/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2017 року м.Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Шевцова Т.В. розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м.Дніпропетровську про зобов'язання призначити виплату пенсії за віком,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просить зобов'язати відповідача призначити та виплачувати їй пенсію за віком з 06.02.2017 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона народилась в 1942 році та є громадянкою України, має трудовий стаж 28 років, до 1995 року проживала за адресою: АДРЕСА_1, а з 19.07.1995 року виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль. Отже при віці 75 років і страховому стажі понад 28 років вона досягла усіх необхідних умов призначення пенсії за віком, встановлених ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Ані до виїзду за кордон, ані станом на сьогоднішній день пенсія їй не призначалась та жодних пенсійних виплат вона не отримувала. 06 лютого 2017 року її представник, який діяв на підставі нотаріальної довіреності, подав до відповідача особисту заяву позивачки про призначення пенсії нотаріально посвідчену та апостильовану. Дана заява була прийнята відповідачем разом із усіма необхідними оригіналами документів, які були надані для огляду та засвідчення копій. Проте, відповідач своїм листом №М8-17 від 17.02.2017 року відмовив у призначенні пенсії, а листом №М-24-17 від 20.03.2017 року відповідач, у відповідь на вказівку ПФУ про розгляд заяви про призначення пенсії, вдруге відмовив їй у призначенні пенсії.

Позивачка вважає такі дії відповідача неправомірними і дискримінаційними та суперечить чинному законодавству, а саме рішенню Конституційного суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року, яким були визнанні неконституційними положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які забороняли виплату пенсій при виїзді на місце постійного проживання за кордон. Таким чином Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не містить жодної норми щодо не призначення пенсії громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, та враховуючи, що в силу ч.2 ст.5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» тільки цим законом визначається коло осіб, які підлягають пенсійному страхуванню - немає жодних сумнівів, що інші закони не можуть виключати з загальної кількості осіб, що мають право на пенсію у відповідності Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які б то не було інші категорії громадянам, в тому числі і тих, хто проживає за кордоном.

Представник відповідача до суду надав письмові заперечення, просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Зазначаючи що, позивачка звернулась до Центрального об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м.Дніпропетровську через свого представника із особистою заявою про призначення їй пенсії за віком долучивши до заяви документи. З наданих позивачкою документів неможливо встановити, як і коли ОСОБА_1 після розірвання шлюбу змінила прізвище та ім'я з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1». В оригіналі наданої апостильованої заяви від 13.01.2017 року позивача (підпис якого завірений нотаріально) в графах «місце реєстрації» та «місце проживання» зазначено м.Бат Ям Держави Ізраїль. Крім того, копія витягу з трудової книжки, оформлена на ОСОБА_1, яка надана для підтвердження стажу позивача, не є трудовою книжкою встановленого зразку, оскільки станом на 29.05.1961 року (дата заповнення трудової книжки) використовувалась форма трудової книжки, затверджена постановою РНК СРСР від 20.12.1938 року №1320 «О введении трудовых книжек». Нова форма бланку трудової книжки, також відмінна від наданої представником позивача копії, була введена Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС «О трудовых книжках рабочих» від 06.09.1973 року №656. Таким чином, з урахуванням вимог п.2.23 Порядку про те, що документи про стаж, подаються тільки в оригіналах, копія документа, що надано на підтвердження стажу позивача, не може бути враховано при обчисленні страхового стажу позивача.

Справа розглядається у відповідності до ст.183-2 КАС України, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, прихожу до висновку, що позовні вимоги позивача не є такими, що підлягають задоволенню.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є громадянкою України та має трудовий стаж 28 років. До 1995 року проживала за адресою: АДРЕСА_1, а з 19.07.1995 року виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль. Отже, як зазначає позивачка в позові, при віці 75 років і страховому стажі понад 28 років вона досягла усіх необхідних умов призначення пенсії за віком, встановлених ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Ані до виїзду за кордон, ані станом на сьогоднішній день пенсія їй не призначалась та жодних пенсійних виплат вона не отримувала.

З матеріалів справи вбачається, що 06 лютого 2017 року представник позивачки, який діяв на підставі нотаріальної довіреності, подав до Центрального об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м.Дніпропетровську особисту заяву позивачки про призначення пенсії нотаріально посвідчену та апостильовану. Дана заява була прийнята відповідачем разом із усіма необхідними оригіналами документів, які були надані для огляду та засвідчення копій.

Листом Центрального об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м.Дніпропетровську №М 8-17 від 17.02.2017 року, відповідач зазначає, що в управління відсутні підставі для призначення пенсії за віком ОСОБА_1 за наданими документами. У копії закордонного паспорта ОСОБА_1 НОМЕР_1 зазначено постійне місце її проживання - Ізраїль з позначкою «1993 р.», що не відповідає зазначеній у зверненні даті виїзду - 19.07.1995. Оригінал закордонного паспорту не надано. У заяві про призначення пенсії ОСОБА_1 зазначено, що реєстраційний номер облікової картки платника податків буде наданий додатково. До звернення додана копія картки платника податків на ОСОБА_1 від 03.02.2017 року, що завірена печаткою Головного управління ДФС у Запорізькій області. Для підтвердження страхового стажу ОСОБА_1 нею надано копію витягу з трудової книжки ОСОБА_1 від 30.03.1993, при цьому не надано документи, що підтверджують зміну прізвища та імені «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1». Оскільки витяг з трудової книжки відсутній у переліку документів для призначення пенсії, цей документ не є підтвердженням страхового стажу. Оригінал та копія трудової книжки, необхідні для призначення пенсії, не були надані. Також відсутні документи, що підтверджують зміну імені «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1», що унеможливлює врахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду її навчання з 01.09.1959 по 31.05.1962 в промислово-економічному технікумі Дніпропетровського раднаргоспу за даними диплому НОМЕР_2.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд виходить з наступного.

Статтею 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням ПФУ за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 5 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах в містах, затвердженого постановою правління ПФУ від 30 квітня 2002 року № 8-2 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 травня 2002 року за № 442/6730; чинного на час виникнення спірних відносин), управління ПФУ у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах є органами ПФУ і їх основними завданнями є призначення (перерахунок) пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці та підготовка документів для їх виплати; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ 25 листопада 2005 року № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1 Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

У пункті 7 Порядку міститься перелік документів, необхідних для призначення пенсії.

Згідно з пунктом 30 Порядку документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію:

а) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

б) здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів;

в) перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження (пункт 38 Порядку).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до ПФУ (пункт 39 Порядку).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (пункт 43).

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Разом із тим, статтею 7 Закону № 393/96-ВР встановлено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Преамбулою цього Закону визначено, що він регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Таким чином, законами № 1058-IV і № 393/96-ВР врегульовані різні суспільні відносини.

Системний аналіз норм вказаних законів з урахуванням відмінності відносин, які ці норми регулюють, дає підстави для висновку, що Законом № 1058-IV визначено принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсій, а відтак при вирішенні питань щодо правомірності дій органу ПФУ, пов'язаних з призначенням і виплатою пенсії, підлягають застосуванню положення саме цього Закону.

Суд приходить до висновку, що позивачем не дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, а тому відмова Центрального об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м.Дніпропетровську у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком не визнано судом неправомірною.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Відповідно до ст.94 КАС України, судові витрати віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11,71,122,159,161-163, 183-2 КАС України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м.Дніпропетровську про зобов'язання призначити виплату пенсії за віком - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Постанова може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська шляхом подачі в 10-денний строк, з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.В.Шевцова