Справа № 466/7304/16-а
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/6317/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Гуляка В.В., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2016 року та апеляційну скаргу Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова на додаткову постанову від 23 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

18 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова (далі УПФУ) щодо відмови у перерахунку її пенсії за вислугу років та зобовязати відповідача провести такий перерахунок згідно з довідкою прокуратури Львівської області від 20 травня 2016 року № 18/974 про заробітну плату відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції Закону України від 12 липня 2001 року № 2663-ІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» з 01 січня 2016 року без обмеження суми пенсійної виплати.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2016 року у справі № 466/7304/16-а позов ОСОБА_2 було задоволено.

Додатковою постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2017 року було вирішено питання про розподіл судових витрат та стягнуто з УПФУ на користь ОСОБА_2 551,20 грн. сплаченого судового збору.

У апеляційні скарзі УПФУ просило постанову суду першої інстанції від 19 жовтня 2017 року скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі. Апеляційні вимоги обґрунтовувало тим, що відповідно до ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону № 76-VІІІ від 28 грудня 2014 року умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом України. Заходи щодо реалізації цієї норми закону буде визначено після прийняття відповідного нормативно-правового акту. Оскільки на момент звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України відповідного нормативно-правового акту не було прийнято, то підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_2 немає.

Правонаступник УПФУ Личаківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Львова у своїй апеляційній скарзі просило скасувати додаткову постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2017 року, покликаючись на звільнення від сплати судового збору відповідно до приписів п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції Закону України від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII.

Особи, які беруть участь у справі, на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційні скарги слід задовольнити з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що соціальні гарантії працівників правоохоронних органів не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, апеляційний суд виходить із таких міркувань.

Як безспірно встановлено судом, позивач перебуває на обліку в УПФУ як отримувач пенсії за вислугу років та продовжує працювати на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Львівської області.

2 червня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до відповідача з заявою про перерахунок розміру її пенсії за вислугу років на підставі довідки прокуратури Львівської області від 20 травня 2016 року № 18/974 про заробітну плату відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», проте УПФУ відмовило позивачу в такому перерахунку рішенням № 5699/03-15 від 7 червня 2016 року.

Згідно із ч. 13 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування, але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

Положеннями ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII визначено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій проводився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Разом із тим, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 № 76-VIII (далі Закон № 76) внесено зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Окрім того, 15 липня 2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру», згідно з Розділом ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом, положення Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., № 53, ст. 793, № 50, ст. 474; 1995 р., № 11, ст. 71, № 34, ст. 268; 2001 р., № 9, ст. 38, № 44, ст. 233; 2002 р., № 17, ст. 117, ст. 125; 2003 р., № 29, ст. 233, № 30, ст. 247; 2004 р., № 8, ст. 66; 2005 р., № 2, ст. 32, № 6, ст. 132, № 11, ст. 198; 2006 р., № 1, ст. 18, № 19 - 20, ст. 156; 2007 р., № 7 - 8, ст. 66, № 33, ст. 442; 2008 р., №№ 5 - 8, ст. 78, № 48, ст. 357; 2010 р., № 37, ст. 497, №№ 41 - 45, ст. 529; 2011 р., № 23, ст. 160, № 30, ст. 279; 2012 р., № 12 - 13, ст. 82; 2013 р., № 14, ст. 89, № 21, ст. 208, № 37, ст. 490, № 39, ст. 517; 2014 р., № 11, ст. 132, № 17, ст. 593, 20 - 21, ст. 745, № 22, ст. 816; із змінами, внесеними Законом України від 14 серпня 2014 року № 1642-VII), крім п. 8 ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 16, абз. 1 ч. 2 ст. 46-2, ст. 47, ч 1 ст. 49, ч. 5 ст. 50, ч. 3, 4, 6 та 11 ст. 50-1, ч. 3 ст. 51-2, ст. 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), ст. 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, ст. 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також ст. 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Таким чином, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії ч. 13 та 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII втратили чинність.

Згідно з ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» (чинної на час виникнення спірних правовідносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відтак, вказані зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII при призначені пенсії, проте, визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України.

На час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт прийнято не було.

Відтак, судом першої інстанції було невірно вирішено питання дії закону в часі, а отже суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про неправомірність дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії позивача.

З урахуванням норм діючого законодавства та обставин справи, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що при перерахунку пенсії позивачу відповідач повинен був керуватися ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на час призначення пенсії).

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії позивача і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

При вирішенні спірних правовідносин апеляційним судом враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «ОСОБА_3 проти України» від 03 червня 2014 року, у якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, окрім іншого, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У п. 2.2 вказаного рішення Конституційний Суд України було зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) (254к/96-ВР ), а у рішенні від 02 березня 1999 року № 2-рп/99 зазначив, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає правомірними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_2 виходячи з розміру 90 % від загальної місячної заробітної плати, оскільки відповідач здійснював свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що з 1 квітня 2015 року відповідачем виплату пенсії ОСОБА_2 було припинено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIIІ (надалі - Закон № 213-VIIІ). Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2017 року було скасовано постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 6 лютого 2017 року у справі № 466/10568/16-а та відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання протиправними таких дій УПФУ.

Таким чином, на час звернення до відповідача у червні 2016 року та на час судового розгляду справи позивач ОСОБА_2 не отримувала пенсію, про перерахунок якої зверталася до УПФУ, а отже у звязку із непроведенням такого перерахунку її права відповідачем порушені не були.

У звязку із відмовою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд апеляційної інстанції з урахуванням приписів ст. 94 КАС України вважає, що підстав для відшкодування позивачу судових витрат за рахунок відповідача немає.

Таким чином, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційні скарги управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова та Личаківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2016 року та додаткову постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2017 року у справі № 466/7304/16-а скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Л.П.Іщук

ОСОБА_4

Постанова у повному обсязі складена 12 жовтня 2017 року.