Справа № 809/1147/17
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2017 р. справа № 809/1147/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Матуляка Я.П.,

при секретарі Мула Х.О.,

за участю:

представника позивача - Верешко М.І.

представника відповідача - Шуляка Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Першого заступника прокурора Івано-Франківської області,

до відповідача: Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради,

про визнання незаконним та скасування рішення № 908 від 30.12.2016,-

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним та скасувати рішення № 908 від 30.12.2016 року "Про Порядок розміщення вивісок у м. Івано-Франківську".

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуване рішення, суперечить вимогам Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", Закону України "Про рекламу", Закону України "Про благоустрій населених пунктів", Закону України "Про охорону культурної спадщини", Типовим правилам розміщення зовнішньої реклами. На думку позивача, в силу вищенаведених норм законодавства України, забороняється вимагати від суб'єктів господарювання будь-які документи для розміщення вивісок, табличок та отримання дозвільних документів при розміщенні суб'єктами господарювання інформаційних вивісок. Крім того, погодження паспорта малої архітектурної форми (вивіски) не є адміністративною послугою в розумінні Закону України "Про адміністративні послуги", жодним чином не регулює планування, забудову та інше використання територій в розумінні Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", а тому посилання відповідача, що оскаржений порядок розроблений відповідно до вказаних актів, є безпідставним.

На адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшло клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ТОВ "Легіс Віртус", мотивоване тим, що саме на підставі їх звернення позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Також, відповідачем у справі заявлено клопотання про залучення в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради та Департамент житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради, яке мотивоване тим, що діяльність зазначених суб'єктів спрямована на виконання Порядку затвердженого оскаржуваним розпорядженням.

Судом вказані клопотання було поставлено на обговорення в судовому засіданні та відмовлено в їх задоволенні з тих підстав, що відповідач у справі - виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради уповноважений приймати рішення нормативно-правового характеру, дія яких поширюється на необмежене коло осіб, яким є оскаржуване рішення. Відтак, оскаржуване рішення не є актом індивідуальної дії щодо третіх осіб про залучення яких подано відповідні заяви, а тому відсутні підстави для їх залучення в якості третіх осіб у даній справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з мотивів, викладених в письмовому запереченні на позовну заяву. Просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 908 від 30.12.2016 затверджено Порядок розміщення вивісок у м. Івано-Франківську, яким встановлено обов'язкову процедуру виготовлення та погодження дозвільними органами Івано-Франківської міської ради проектів щодо розміщення вивісок у м. Івано-Франківську, а також процедуру їх демонтажу Департаментом житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради.

Засади рекламної діяльності в Україні, відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами регулюються Законом України "Про рекламу" від 03.07.1996 № 270/96-ВР.

Рекламою, відповідно до статті 1 вказаного Закону, є інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Залежно від способу розміщення реклами Закон України "Про рекламу" передбачає, зокрема, зовнішню рекламу, якою є реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Відповідно до частини 7 статі 8 Закон України "Про рекламу" розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

Згідно з частиною 6 статті 9 Закон України "Про рекламу" вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Крім того, вищенаведені вимоги передбачено також Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затверджені постановою Кабінетів Міністрів України від 29.12.2003 року, згідно з якими, вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб'єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.

Суд зазначає, що при розміщенні вивіски чи таблички на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне, чи надане у користування осіб приміщення, біля входу у таке приміщення, необхідно врахувати вимоги пункту 48 Типових правил, в частині площі поверхні вивіски чи таблички, яка не повинна перевищувати 3 кв.м.

Більше того Порядком, затвердженим оскаржуваним Рішенням обмежено право суб'єктів господарювання на розміщення вивісок на поверсі, де розташовується власне, чи надане у користування осіб приміщення, оскільки такої можливості в ньому не передбачено.

На думку суду, така невідповідність Порядку, затвердженого оскаржуваним Рішенням Типовим правилам розміщення зовнішньої реклами вказує на протиправність рішення, прийнятого органом місцевого самоврядування, звужуючи передбачені чинними нормами правила розміщення вивісок та відповідно права суб'єктів господарювання.

Крім того, суд зазначає, що чинним законодавством заборонено вимагати від суб'єктів господарювання будь-які документи для розміщення вивісок чи табличок.

Зокрема, в розумінні статті 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" від 06.09.2005 вивіска є малою архітектурною формою, що є однією із складових елементів об'єктів благоустрою населеного пункту.

Вимоги щодо благоустрою території населеного пункту, відповідно до частини 1 статті 34 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", встановлюються Правилами благоустрою території населеного пункту (далі - Правила). Вказаною нормою передбачено, що Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до частини 2 статті 34 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" Правила включають, серед іншого, порядок розміщення малих архітектурних форм. Поряд з тим, у частині 3 вказаної статті передбачено, що Правила не можуть передбачати обов'язок фізичних і юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру, а також повноважень органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, підприємств, установ, організацій, утворених такими органами, видавати зазначені документи.

Закон України "Про охорону культурної спадщини" також не містить вимог щодо отримання дозвільних документів при розміщенні вивісок суб'єктами господарювання.

Згідно з пунктом 9.6 Порядку, затвердженого оскаржуваним Рішенням всі заяви для узгодження паспорта малої архітектурної форми (вивіски) подаються централізовано через Центр надання адміністративних послуг.

Статтею 3 Закону України "Про адміністративні послуги" передбачено, що надання адміністративних послуг здійснюється відповідно до вказаного Закону з урахуванням особливостей, визначених законами, які регулюють суспільні відносини у відповідних сферах, зокрема Законом України "Про ліцензування видів господарської діяльності". До адміністративних послуг також прирівнюється надання органом виконавчої влади, іншим державним органом, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, їх посадовими особами, державним реєстратором, суб'єктом державної реєстрації витягів та виписок із реєстрів, довідок, копій, дублікатів документів та інші передбачені законом дії, у результаті яких суб'єкту звернення, а також об'єкту, що перебуває в його власності, володінні чи у користуванні, надається або підтверджується певний юридичний статус та/або факт.

Таким чином, погодження паспорта малої архітектурної форми (вивіски) не є адміністративною послугою в розумінні Закону України "Про адміністративні послуги", з огляду на те, що жодним законодавчим актом такої послуги не передбачено.

Отже, чинним законодавством не передбачено обов'язку суб'єкта господарювання отримувати дозвільні документи від органів місцевого самоврядування на розміщення вивіски.

В контексті вищевикладеного, суд зазначає, що положення Порядку, затвердженого оскаржуваним Рішенням вказують на їх очевидну протиправність, оскільки встановлюють додаткові обмеження, обов'язки та вимоги для суб'єктів господарюванні, які не передбачені чинним законодавством та відповідно встановлюють відповідальність за невиконання вимог цього порядку.

Суд зазначає, що встановлення відповідальності за порушення вимог, які по своїй суті є незаконним в силу своєї невідповідності чинному законодавству, вказують на протиправність дій органу місцевого самоврядування та відповідно незаконність рішення, яким встановлено таку відповідальність.

Крім цього, зважаючи на підстави прийняття оскаржуваного рішення, суд зазначає, що законодавство України про мови складається з Конституції України, Декларації прав національностей України, Законів України "Про засади державної мовної політики", "Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або меншин", "Про національні меншини", "Про ратифікацію Рамкової конвенції ради Європи про захист національних меншин", інших законів України, а також міжнародних договорів, що регулюють питання використання мов, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про засади державної мовної політики" державна мова є закріплена законодавством мова, вживання якої обов'язкове в органах державного управління та діловодства, установах та організаціях, на підприємствах, у державних закладах освіти, науки, культури, у сферах зв'язку та інформатики.

Відповідно до частин 1 ,2 статті 6 вказаного Закону державною мовою України є українська мова. Українська мова як державна мова обов'язково застосовується на всій території України при здійсненні повноважень органами законодавчої, виконавчої та судової влади, у міжнародних договорах, у навчальному процесі в навчальних закладах в межах і порядку, що визначаються цим Законом. Держава сприяє використанню державної мови в засобах масової інформації, науці, культурі, інших сферах суспільного життя.

Враховуючи наведене, мовне питання в Україні врегульоване низкою законодавчих актів, а тому не потребує додаткового регулювання на місцевому рівні.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на статтю 24 Закону України "Про охорону культурної спадщини", згідно з якою забороняється змінювати призначення пам'ятки, її частин та елементів, робити написи, позначки на ній, на її території та в її охоронній зоні без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини, оскільки наказом Міністерства культури України від 17.07.2014 № 562 затверджено форми інформаційних та технологічних карток з видачі Міністерством культури адміністративних послуг у сферах охорони культурної спадщини, музейної справи, вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей. Додатком 10 до вказаного наказу затверджено інформаційну картку адміністративної послуги - надання дозволу на проведення робіт на пам'ятках національного значення, їхніх територіях та в зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених пунктів (на виконання вимог частини 3 статті 24 Закону України "Про охорону культурної спадщини"). Таким чином, єдиним органом, який відповідно до частини 3 статті 24 Закону України "Про охорону культурної спадщини", надає дозвіл на вчинення на пам'ятці написів, позначок на ній, на її території та в її охоронній зоні, є Міністерство культури України.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов до висновку, що при прийнятті оскарженого рішення, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вийшов за межі наданих йому законом повноважень, а тому рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 908 від 30.12.2016 року "Про Порядок розміщення вивісок в м. Івано-Франківську" є незаконним та підлягає скасуванню.

Частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З врахуванням встановлених обставин, виходячи із заявлених позовних вимог, та доказів, зібраних у справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради за № 908 від 30.12.2016 року "Про Порядок розміщення вивісок в м. Івано-Франківську", незаконним та скасувати.

На підставі ч.11 ст. 171 КАС України зобов'язати відповідача невідкладно опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради за № 908 від 30.12.2016 року "Про Порядок розміщення вивісок в м. Івано-Франківську" у виданні, в якому цей акт мав бути офіційно оприлюднений, після набрання постановою законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Матуляк Я.П.

Постанова складена в повному обсязі 17.10.2017.