Справа № 826/7749/16
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7749/16 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В.; Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

12 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Троян Н.М.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу представника Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Дідович Ірини Вікторівни - Пагера Сергія Миколайовича на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Дідович Ірини Вікторівни, за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Аллонж», про визнання протиправним та скасування рішення, скасування запису,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року, ОСОБА_4 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Дідович Ірини Вікторівни, за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Аллонж», про визнання протиправним та скасування рішення, скасування запису, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28221610 від 12.02.2016 року;

- скасувати запис про право власності №13236654 від 10.02.2016 року, внесений відповідачем.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржуване рішення (оскаржуваний запис) прийняте (внесено) відповідачем з порушенням норм чинного законодавства, чим порушено законні права та інтереси ОСОБА_5, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 червня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дідович Ірини Вікторівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28221610 від 12 лютого 2016 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником відповідача подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2017 року відкрито та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 10 серпня 2017 року об 12 год. 20 хв.

У відповідності до ч.ч. 4, 5 ст. 11 КАС України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Положеннями ч. 3 ст. 49 КАС України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема: заявляти клопотання і відводи; давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення; подавати докази, брати участь у дослідженні доказів; висловлювати свою думку з питань, які виникають під час розгляду справи, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам; подавати заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

З метою дотримання процесуальних строків розгляду справи та з метою забезпечення апеляційного розгляду справи необхідно провести певні дії, а розгляд даної справи може перевищувати межі строку, встановленого для розгляду апеляційної скарги представника Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Дідович Ірини Вікторівни - Пагера Сергія Миколайовича на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Дідович Ірини Вікторівни, за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Аллонж», про визнання протиправним та скасування рішення, скасування запису, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність зупинення апеляційного провадження.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року було зупинено апеляційне провадження у справі за розглядом вищевказаної апеляційної скарги 28 вересня 2017 року до 11 год. 00 хв.

Відповідно до частини 5 статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження у справі поновлюється за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або за ініціативою суду, якщо відпадуть обставини, які були підставою для зупинення провадження.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів протокольною ухвалою постановила, провадження за апеляційною скаргою представника Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Дідович Ірини Вікторівни - Пагера Сергія Миколайовича на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Дідович Ірини Вікторівни, за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Аллонж», про визнання протиправним та скасування рішення, скасування запису, поновити та призначити до розгляду у судовому засіданні на 28 вересня 2017 року о 11 год. 00 хв.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що відповідно до наявних в матеріалах справи інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 04.05.2016 року №58535022 та №58535405, ОСОБА_5 на праві приватної власності належить:

- нежиле приміщення, II поверху виробничого корпусу №1 (в літ. Б), площею 133,6 кв.м., що становить 3/1000 частин (від майнового комплексу площею 39709,40 кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- нежилі приміщення площею 221,0 кв.м. групи приміщень №3, другого поверху (в літ. Б), що складають 5/1000 частин від майнового комплексу загальною площею 39709,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Поряд з цим, постановою Вищого господарського суду України від 16 червня 2015 року у справі №5011-9/11238-2012 за позовом ТОВ «Аллонж» до ТОВ «Аріна-К», ВАТ «Завод «КІНАП», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_6, про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності, зокрема, визнано за ТОВ «Аллонж» право власності на:

1) нежилі приміщення виробничого корпусу №1 (без бомбосховища), їдальні (літ. Б): І поверх - площею 458,10 кв.м., частина II поверху - площею 318,30 кв.м., III поверх - площею 454,30 кв.м., IV поверх - площею 454,90 кв.м., V поверх - площею 455,80 кв.м., VI поверх - площею 457,90 кв.м., підвал - площею 58,70 кв.м., загальною площею 2658,00 кв.м., що становить 67/1000 частин (від майнового комплексу площею 39709,40 кв.м.), розташовані за адресою: 04073, АДРЕСА_1;

2) нежилі приміщення 1-го поверху (літ. Б виробничого корпусу №1 (без бомбосховища), їдальня): приміщення 10 площею - 296,9 кв.м., приміщення 9 пл. - 18,10 кв.м., приміщення 4 пл. - 88,80 кв.м., загальною площею 403,80 кв.м., що становить 1/100 частину (від майнового комплексу 39709,40 кв.м.), розташовані за адресою: 04073, АДРЕСА_1;

3) нежилі приміщення виробничого корпусу №1 (без бомбосховища), їдальня (літ. Б'): І поверх - площею 621,90 кв.м., II поверх - 1077,10 кв.м., III поверх - площею 1142,35 кв.м., IV поверх - площею 1033,0 кв.м., V поверх - площею 1115,70 кв.м., технічний поверх - площею 396,60 кв.м., загальною площею 5386,65 кв.м., що становить 136/1000 частин (від майнового комплексу площею 39709,40 кв.м.), розташовані за адресою: 04073, АДРЕСА_1;

4) нежилі приміщення ІІ поверху заводоуправління (в літ. А): частина приміщення №1 (групи приміщень №1) - площею 5,65 кв.м., приміщення №5-а - площею 10,10 кв.м., загальною площею 15,75 кв.м., що становить 4/10000 частин (від майнового комплексу площею 39709,40 кв.м., розташовані за адресою: 04073, АДРЕСА_1;

5) нежиле приміщення виробничого корпусу №1 (без бомбосховища), їдальня (літ. Б,): III поверху - площею 88,25 кв.м., що розташоване за адресою: 04073,АДРЕСА_1.

Постановою Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у задоволенні заяви ТОВ «Аріна-К» про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 16 червня 2015 року у справі №5011-9/11238-2012 відмовлено.

З метою державної реєстрації права власності на нежилі приміщення на підставі постанови Вищого господарського суду України від 16 червня 2015 року у справі №5011-9/11238-2012 ТОВ «Аллонж» 10.02.2016 року звернулось до відповідача із відповідною заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень реєстраційний номер 15579275.

За результатами розгляду вказаної вище заяви третьої особи відповідачем 12.02.2016 року прийнято оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28221610, за яким проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «Аллонж» на нежитлове приміщення, нежиле приміщення виробничого корпусу №1 (без бомбосховища), їдальня (в літ. Б) - приміщення 1-го поверху площею 458,1 кв.м., група приміщень №№1-10 по групі приміщень №3 ІІ-го поверху площею 262, 2 кв.м., приміщення ІІІ-го поверху площею 454,3 кв.м., приміщення IV поверху площею 454, 9 кв.м., приміщення V-гo поверху площею 455,8 кв.м., приміщення VI-го поверху площею 457, 9 кв.м., підвал площею 58,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з чим відповідач внесла запис про право власності 13236654 від 10.02.2016 року.

Незгода позивача із вказаними вище рішенням та записом зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01 липня 2004 року (надалі - Закон №1952-IV), який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №1952-IV, державній реєстрації прав підлягає, зокрема, право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №1952-IV, організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб'єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Згідно з ч. 1, п.п. 1, 2, 5, 6 ч. 3 ст. 10 Закону №1952-IV, державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Державний реєстратор, зокрема:

- встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочинну та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочинну, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

- перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

- відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до нього записи про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав;

- присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації прав;

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону №1952-IV, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем саме на підставі постанови Вищого господарського суду України від 16 червня 2015 року у справі №5011-9/11238-2012.

Разом з тим, зазначає, що відповідачем безпідставно оскаржуваним рішення проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «Аллонж» на нежитлове приміщення, нежиле приміщення виробничого корпусу №1 (без бомбосховища), їдальня (в літ. Б) - група приміщень №№1-10 по групі приміщень №3 ІІ-го поверху площею 262,2 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, оскільки у вказаному вище судовому рішенні про визнання права власності ТОВ «Аллонж» на зазначені приміщення не зазначено.

Окрім зазначеного вище колегія суддів зазначає, що в оскаржуваних рішенні та записі відповідачем не точно та не повно визначено об'єкт державної реєстрації права власності.

Так, постановою Вищого господарського суду України від 16 червня 2015 року у справі №5011-9/11238-2012 визнано за ТОВ «Аллонж» право власності на «нежилі приміщення виробничого корпусу №1 (без бомбосховища), їдальні (літ. Б): І поверх - площею 458,10 кв.м., частина II поверху - площею 318,30 кв.м., III поверх - площею 454,30 кв.м., IV поверх - площею 454,90 кв.м., V поверх - площею 455,80 кв.м., VI поверх - площею 457,90 кв.м., підвал - площею 58,70 кв.м., загальною площею 2658,00 кв.м., що становить 67/1000 частин (від майнового комплексу площею 39709,40 кв.м.), розташовані за адресою: 04073, АДРЕСА_1».

При цьому, оскаржуваним рішенням проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «Аллонж» на «нежитлове приміщення, нежиле приміщення виробничого корпусу №1 (без бомбосховища), їдальня (в літ. Б) - приміщення 1-го поверху площею 458,1 кв.м, група приміщень №№1-10 по групі приміщень №3 ІІ-го поверху площею 262,2 кв.м, приміщення ІІІ-го поверху площею 454,3 кв.м, приміщення IV поверху площею 454,9 кв.м, приміщення V-гo поверху площею 455,8 кв.м, приміщення VI-го поверху площею 457,9 кв.м, підвал площею 58,7 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1», а згідно оскаржуваного запису на - нежитлове приміщення, в літ. Б, загальною площею 2583,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що нежилі приміщення площею 221 0 кв.м., групи приміщень № 3, другого поверху (в літ. Б), що складають 5/1000 частин від майнового комплексу загальною площею 39709, 40 кв.м по АДРЕСА_1, реєстраційний номер 00, належить мені, ОСОБА_4 на праві власності на підставі рішення Оболонського районного суду у справі № 2/756/4330/14 від 17.12.2014. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21388762 від 18.05.2015 прийнято державним реєстратором департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченко O.A.

Нежиле приміщення, 11 поверху виробничого корпусу № 1(в літ. Б) площею 133,60 кв.м, що становить 3/1000 частин від майнового комплексу площею 39709, 40 кв.м) по АДРЕСА_1, реєстраційний номер 00, належить мені, ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу № 6 від 14.01.2010, завіреного Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леутою І.П. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , індексний номер 23319530 від 31.07.2015 прийнято Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до вище вказаної постанови Вищого господарського суду України від 16.06.2015 в справі № 5011-9/11238-2012 перераховано об'єкти нерухомості та їх характеристики щодо яких рішенням суду було визнано право власності за ТОВ «Аллонж».

У переліку майна зазначеного в постанові Вищого господарського суду України від 16.06.2015 в справі № 5011-9/11238-2012 відсутнє індивідуально визначене нерухоме майно, яке було зареєстровано відповідачем як група приміщень №№ 1-10 по групі приміщень № 3, 11 поверху площею 262,2 кв.м.

Отже, державний реєстратор допустив порушення тим, що провів реєстрацію об'єктів нерухомості не дотримуючись повної відповідності реєстраційних записів судовому рішенню, яке йому було надано заявником., а також провів реєстрацію прав при наявності суперечностей між заявленими ТОВ «Аллонж» та вже зареєстрованими речовими права на нерухоме майно.

Положеннями пункту 4 частини першої статті 24 Закону 1952-1V визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

На підставі вище зазначеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Дідович І.В. є протиправним та таким що підлягає скасуванню у зв'язку з порушенням Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № Ц27.

Щодо вимог позивача про скасування запису про право власності №13236654 від 10.02.2016 року, колегія суддів зазначає наступне.

Внесення записів до Державного реєстру прав передбачені нормами ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з ч.1 зазначеної статті Закону, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (ч.2 ст.26 Закону).

Крім того, Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 12 грудня2011 року за №3502/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2011 року за №1429/20167, який визначає процедуру прийняття і розгляду заяв щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, права та обов'язки суб'єктів, що є учасниками зазначеної процедури.

У відповідності до п.2.6 Порядку №3502/5, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку що вимога про скасування запису є передчасною з огляду на заявочний принцип, передбачений вимогами Порядку №3502/5, оскільки законодавчо прямо передбачені дії посадових осіб реєстраційної служби у випадку скасування судом певних рішень про реєстрацію, зокрема, скасування державної реєстрації права власності.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині.

Щодо посилання апелянта на те, що даний спір стосується права власності позивача, а тому виникає спір про право та має приватно - правовий характер, а тому підлягає розгляду за правилами ст. 15 ЦПК України в порядку цивільного судочинства, а також щодо посилання на правову позицію викладену у постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року по справі № 6-2554цс16, від 14 червня 2016 року по справі № 21-41а16, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із позицією, викладеною у зазначеній постанові Верховного Суду України від 14 червня 2016 року (№21-41а16) встановлено, що спірні правовідносини пов'язані із невиконанням умов цивільно-правової угоди, внаслідок чого колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК, внаслідок чого провадження у справі закрито.

Згідно із частиною першою статті 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Колегія суддів зазначає, що у справі №826/7749/16 виконання чи невиконання умов цивільно-правової угоди не є безпосередньою підставою для звернення до адміністративного суду.

Та звертає увагу на те, що посилання позивача ґрунтуються на протиправності дій відповідача, як суб'єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав або відмову у їх реєстрації, та полягають у недотриманні, на думку позивача нотаріусом вимог пункту 4 частини першої статті 24 Закону 1952-ІV, яким передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Тобто, у даній справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

Крім того, висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду України безпосередньо не можуть бути застосовані до правовідносин між сторонами у даній адміністративній справі та не вказують на необхідність закриття провадження у даній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 КАС України, оскільки у справах, які були представлені Верховному Суду України на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї й тієї ж норми права, судами вирішувалось питання щодо належності способу звернення стягнення на предмет іпотеки, що застосований іпотекодержателем, належності порядку набуття останнім такого права за укладеними договорами та в подальшому набуття ним права власності на нерухоме майно, що було зареєстровано приватним нотаріусом.

Аналогічним чином безпідставними є посилання представника відповідача, як на підставу закриття провадження у даній справі, на постанову Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 520/15111/14-ц в якій зазначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України). При цьому Київська районна адміністрація Одеської міської ради визначила правовими підставами звернення до суду з позовом Закони України «Про архітектурну діяльність», «Про регулювання містобудівної діяльності» та «Про місцеве самоврядування в Україні», які не містять норм про розгляд адміністративним судом, в порядку адміністративного судочинства, спорів за зверненням суб'єкта владних повноважень (зокрема, місцевої державної адміністрації) до фізичних осіб про приведення самочинно реконструйованих жилих приміщень у попередній стан.

Колегія суддів зазначає, що предметом адміністративного позову у даній справі є, зокрема, визнання протиправними та скасування правових актів індивідуальної дії відповідача, у зв'язку з чим дана справа підлягає розгляду саме в порядку адміністративного судочинства, оскільки згідно з частиною другою ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно абзацу 7 частин 1 статті 3 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, в тому числі, іншим суб'єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що пір у даній справі є публічно - правовим та належить до юрисдикції саме адміністративного суду, а тому вимоги відповідача щодо закриття провадження у справі та безпідставними

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 156, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Дідович Ірини Вікторівни - Пагера Сергія Миколайовича - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 червня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 17 жовтня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Троян Н.М.

Бужак Н.П.