Справа № 802/1005/17-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 802/1005/17-а Головуючий у 1-й інстанції:Крапівницька Н.Л.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

11 жовтня 2017 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Мирошниченко С.О.,

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Ільчика О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Глівінської Світлани Йосипівни, поданої в інтересах ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та виплата одноразової грошової допомоги,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови йому у призначенні та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої діючим законодавством;

- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу у результаті отримання II групи інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби під час бойових дій у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема, в апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного її вирішення.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Третя особа явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до частини 4 статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13.08.2015 року ОСОБА_1 звернувся до військового комісаріату Вінницької області з проханням виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із інвалідністю, яка настала внаслідок поранення отриманого при виконанні обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.

21.03.2016 року ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги в зв`язку із тим, що на нього не поширюється дія постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, оскільки інвалідність позивачу встановлена у період до 1 січня 2014 року.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.01.2017 року визнано протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_2 у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності II групи в результаті отриманого поранення, внаслідок виконання обов`язків військової служби та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.09.2016 року про надання грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю в порядку встановленому Законом.

На виконання виконання вищевказаної постанови суду, Вінницьким обласним комісаріатом направлено пакет документів для розгляду заяви позивача про виплату одноразової грошової допомоги до Міністерства Оборони України.

У відповідності до протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.04.2017 року № 41 позивачу було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги через те, що останній був звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги" від 03.11.2006 року №328-V, а інвалідність йому встановлено до 01.01.2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Позивач не погоджуючись з рішенням відповідача, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту настання інвалідності, яка була встановлена позивачу до набрання чинності нормативними актами положення яких здійснюють на разі правове регулювання питань щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

В силу приписів статті 1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 1-2 Закону № 2011-XII, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону № 2011-XII, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно вимог ст. 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

За змістом частини 2 статті 16 зазначеного Закону, у разі інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності військовослужбовцю виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 (далі - Порядок №975).

Відповідно до п. 3 вказаного Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Матеріали справи свідчать про те, що підставою для відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги став висновок Комісії про те, що він був звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги" від 03.11.2006 року №328-V, а інвалідність йому встановлено до 01.01.2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується на разі наявними у справі доказами, позивач був звільнений зі строкової служби у жовтні 1984 року та під час первинного огляду органами МСЕК у цьому ж році визнаний інвалідом ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Під час повторного огляду МСЕК, яке мало місце 01.07.2000 року, позивачу внаслідок тієї ж причини встановлено ІІ групу інвалідності (довідка серії МСЕ №019293 - а.с. 10), яка в подальшому відповідно до довідки МСЕК серії АВ №002975 від 01.07.2007 року (а.с.12) встановлена безстроково.

Підпунктом 1 пункту 6 Порядку № 975 визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

В призмі наведених вище норм чинного законодавства, посилання апелянта в обгрунтування свого права на отримання одноразової грошової допомоги на п. 6 Порядку № 975 судовою колегією апеляційної інстанції розцінюється критично, оскільки подія наслідком якої може бути нарахування і виплата одноразової грошової допомоги є саме встановлення інвалідності відповідно до довідки МСЕК, а не загалом наявність у заявника статусу інваліда військової служби.

Викладені вище норми статті 16 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» чітко передбачають право на отримання вказаної грошової допомоги саме під час встановлення інвалідності.

Тобто в даному випадку, факт встановлення інвалідності позивача мав місце до набрання чинності положеннями законодавчих актів, які регулюють правовідносини отримання та виплати одноразової грошової допомоги, зокрема Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги" від 03.11.2006 року №328-V та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

На переконання судової колегії, вказані обставини у своїй сукупності в повній мірі позбавляють позивача правового підгрунття для тверджень стосовно наявності у нього беззаперечного права на отримання одноразової грошової допомоги в ракурсі положень ст. 16 Закону № 2011-XII.

Разом з тим, судова колегія частково погоджується з доводами апелянта стосовно недоречності застосування судом першої інстанції п. 8 Порядку № 975, оскільки положення останнього регламентують питання доплати одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми у разі встановлення вищої групи інвалідності при повторному огляді військовослужбовця. Тобто дана норма має місце у випадку розгляду питання стосовно права на додаткову виплату грошової допомоги у випадку встановлення вищої групи інвалідності від первинної групи по якій така виплата одноразової грошової допомоги вже проводилась. В даному ж випадку, одноразова грошова допомога позивачу не призначалась і відповідно не виплачувалась.

Щодо заперечень позивача проти застосування до даних правовідносин положень ст. 58 Конституції України, то судова колегія апеляційної інстанції, відхиляючи останні, зазначає, наступне.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Як вбачається з п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі №1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року №1-рп/99, зокрема в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

А згідно з п. 1 резолютивної частини зазначеного Рішення, положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Відповідно, зміст суб`єктивного права особи слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності. Отже, приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами.

З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання інвалідності, а в розрізі положень ст. 58 Конституції України до події, факту застосовується той закон (нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце, крім випадків, пом`якшення або скасування відповідальності.

В даному випадку, в момент набуття позивачем статусу інваліда військової служби внаслідок отримання поранення під час її проходження, питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги на законодавчому рівні урегульовані не були, що позбавляє позивача правових підстав для отримання вказаної грошової допомоги.

Таким чином, перевіривши дійсні обставини справи та додатково проаналізувавши зібрані документальні докази по матеріалах справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.200 КАС України, вірно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу адвоката Глівінської Світлани Йосипівни, поданої в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.
Ухвала суду складена в повному обсязі 13 жовтня 2017 року
Головуючий Білоус О.В.

Судді Совгира Д. І. Курко О. П.