Справа № 804/3750/17
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 р. Справа № 804/3750/17

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: членів колегії - суддів: при секретарі судового засіданняКонєвої С.О. Букіної Л.Є., Царікової О.В. Воробйовій П.В.

розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання протиправним та скасування наказу №1-с від 23.01.2017р., -

ВСТАНОВИВ:

13.06.2017р. ОСОБА_5 звернувся з адміністративним позовом до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів і просить визнати протиправним та скасувати наказ відповідача «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_5.» від 23.01.2017р. №1-с.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за оспорюваним наказом позивача як начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області відповідно до ч.3 ст.66 Закону України «Про державну службу» притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за те, що, перебуваючи на посаді заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, позивач видав наказ від 16.05.2016р. №13-Од «Про затвердження Порядку видачі та реєстрації санітарного паспорту на спеціалізований автомобіль для транспортування харчових продуктів та продовольчої сировини» чим порушив ст.5 Закону України «Про адміністративні послуги», Закону України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності», Наказу Держпродспоживслужби від 06.06.2016р. № 130 «Про затвердження інформаційних і технологічних карток адміністративних послуг» чим встановив не передбачену законодавством адміністративну послугу - видача та реєстрація санітарного паспорта на спеціалізований автомобіль для транспортування харчових продуктів та продовольчої сировини, а також видав накази від 24.05.2016р. №20-Од, від 05.08.2016р. №67-Од, якими затвердив інформаційні та технологічні карти до послуг, які безпідставно визначив адміністративними послугами, що не відповідає вищенаведеним вимогам Законів. Окрім того, позивачем без достатніх підстав, на думку відповідача, листом від 18.10.2016р. було безпідставно відмовлено у погодженні ветеринарних свідоцтв ДП «Лакталіс-Україна». Позивач не погоджується із вказаним наказом, просить його визнати протиправним і скасувати посилаючись на те, що з 18.03.2016р. він обіймав посаду заступника начальника вказаного Головного управління та на нього було покладено виконання обов'язків начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, а з 21.10.2016р. він був призначений на посаду начальника вказаного Головного управління. Оскільки станом на дату прийняття оспорюваного наказу від 23.01.2017р., позивач був звільнений з посади заступника Головного управління Держпродспоживслужби, то у відповідача були відсутні підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки позивач станом на 23.01.2017р. не обіймав уже вказану посаду, а тому вважає, що відсутність суб'єкта дисциплінарного проступку, передбаченого п.5 ч.2 ст.65 Закону України «Про державну службу», не дає можливості притягнути його до дисциплінарної відповідальності, так як на цю дату позивач не обіймав посаду заступника начальника управління. Щодо вини позивача, яка виразилася у неналежному виконанні ним посадових обов'язків, а саме: у запровадженні адміністративних послуг, що не передбачені чинним законодавством України, то позивач вказує на те, що, приймаючи наказ від 16.05.2016р. №13-Од, позивач діяв відповідно до норм чинного законодавства України та з метою реалізації повноважень Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, оскільки відповідно до наказу Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», передбачено, що рухомий склад, що перевозить харчові продукти, повинен мати санітарний паспорт автомобіля та спеціальне маркування («молоко», «хліб», тощо). Водій (експедитор), зайнятий перевезенням харчових продуктів, повинен мати санітарну книжку з результатами медичного огляду. Аналогічні вимоги були передбачені і іншими нормативно-правовими актами, а також і підтверджувалися позицією самої Держпродспоживслужби України у своїх листах від 29.06.2016р. №15-1-2-/6/4653, від 16.06.2016р. №15-1-2-6/4162, а враховуючи, що Держпродспоживслужба є правонаступником Державної санітарно-епідеміологічної служби України відповідно до п.5 постанови КМУ від 10.09.2014р. №442, повинна видавати санітарні паспорти на автотранспорт для перевезення харчових продуктів. Щодо прийняття наказів від 24.05.2015р. №20-Од, від 05.08.2016р. №67-Од, якими було затверджено інформаційні та технологічні картки до адміністративних послуг, то позивач вказує на те, що дійсно п.2 ст.5 Закону «Про адміністративні послуги» передбачено, що адміністративні послуги визначаються виключно законом, проте, проект Закону «Про перелік адміністративних послуг» №3319 від 12.10.2015р. не був прийнятий та знаходиться на розгляді, у чинному законодавстві відсутній був перелік адміністративних послуг, а тому з метою сприятливих умов для суб'єктів господарювання на початку функціонування Держпродспоживслужби та до прийняття вказаного Закону про перелік адміністративних послуг Головним управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області визначено перелік адміністративних послуг, які надаються та розроблено на них інформаційні і технологічні картки, які були затверджені вказаними наказами, які відповідають вимогам п.4 ст.8 Закону України «Про адміністративні послуги» та Типовим інформаційним і Технологічним карткам, затверджених наказом Держпродспоживслужби України від 06.06.2016р. №130. Щодо відмови у погодженні ветеринарних свідоцтв ДП «Лакталіс-Україна» листом від 18.10.2016р., то позивач вказує на те, що позивачем правомірно було відмовлено у погодженні відповідних свідоцтв у зв'язку з низкою зауважень щодо оформлення документів. До того ж, сам ДП «Лакталіс-Україна» дії позивача щодо відмови у погодженні ветеринарних свідоцтв не оскаржував. Окрім того, позивач посилається і на те, що згідно до Положення Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, акти Головного управління можуть бути скасовані головою Держпродспоживслужби, але жоден з наказів, які ні би то були неправомірно прийняті позивачем, не були скасовані. За викладеного, позивач вважає, що твердження відповідача про неналежне виконання позивачем своїх обов'язків та порушення вищенаведених норм чинного законодавства мають формальний характер, що свідчить про відсутність об'єкту дисциплінарного проступку, тобто у оспорюваному наказі не вказано в чому саме полягає неналежне виконання посадових обов'язків позивача, які шкідливі наслідки виникли у зв'язку з неналежним виконанням позивачем посадових обов'язків і який причинно-наслідковий зв'язок між діями позивача та шкідливими наслідками, тобто, на думку позивача, відсутня об'єктивна та суб'єктивна сторона дисциплінарного проступку, а тому вважає, що, застосовуючи до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді догани, відповідач діяв без належних підстав, не у спосіб, що передбачений законами України, що призвело до прийняття необґрунтованого оспорюваного рішення.

Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, проте 11.09.2017р. представник позивача подав до канцелярії суду клопотання про розгляд даної справи за відсутності представника позивача у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином 19.07.2017р., що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням наявним в матеріалах справи (а.с.30 том 2).

12.07.2017р. засобами електронного зв'язку відповідачем на адресу суду від відповідача надійшли письмові заперечення на позов, які також надійшли поштою до суду 18.07.2017р., у яких відповідач проти позову заперечував, просив залишити адміністративний позов позивача без задоволення посилаючись на те, що позивач, перебуваючи на посаді заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області з покладанням на нього обов'язків начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області з перевищенням повноважень видав наказ від 16.05.2016р. №13-Од «Про затвердження Порядку видачі та реєстрації санітарного паспорту на спеціалізований автомобіль для транспортування харчових продуктів та продовольчої сировини» за яким затверджено Порядок як адміністративну послугу з відповідним посиланням на Закон України «Про адміністративні послуги», затверджено інформаційну та технологічну картку до Порядку, зобов'язано в.о. начальників розробити та затвердити відповідним наказом інформаційну та технологічну картки з надання адміністративної послуги - видача та реєстрація санітарного паспорту на спеціалізований автомобіль для транспортування харчових продуктів та продовольчої сировини». За 2016р. Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області видало більше 1000 таких паспортів. Відповідно до ст.4 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» виключно законами, які регулюють відносини, пов'язані з одержанням документів дозвільного характеру. Отже наказом №13-Од від 16.05.2016р. було порушено ст.ст.5,8 Закону України «Про адміністративні послуги», Закон України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності». Також, вказаний наказ суперечить наказу Держпродспоживслужби від 06.06.2016р. № 130 «Про затвердження інформаційних та технологічних карток адміністративних послуг» у якому відсутня зазначена послуга. Законодавством не передбачено такої адміністративної послуги як видача та реєстрація санітарного паспорту на спеціалізований автомобіль для транспортування харчових продуктів та продовольчої сировини. Відповідно до ст.5 Закону України «Про адміністративні послуги» адміністративні послуги визначаються виключно законом. Законом України «Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» затверджений вичерпний Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності. Забороняється вимагати від суб'єктів господарювання отримання документів дозвільного характеру, яке не внесені до Переліку, затвердженого цим Законом. Таким чином встановлення адміністративної послуги іншим нормативним актом, ніж законом є безпідставним і забороняється законом. Посилання позивача на ті обставини, що видача санітарного паспорту на спеціалізований автомобіль для транспортування харчових продуктів та продовольчої сировини регламентована нормативним актом Міністерства транспорту України та Санітарними правилами не може братися до уваги, оскільки вказані нормативні акти суперечать законам України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», «Про адміністративні послуги», та про «Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності». Також наказами №20-Од від 24.05.2016р., №67-Од від 05.08.2016р. підписаними позивачем, затверджені інформаційні та технологічні картки до декількох послуг, які визначено як адміністративні послуги, які не передбачені ст.1 Закону України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності». Головним Управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області здійснюється процедура «погодження ветеринарних свідоцтв», яка максимально ускладнена та жодним нормативно-правовим актом не передбачено порядку погодження ветеринарних свідоцтв шляхом подання додаткових заяв. Також позивач листом від 18.10.2016р. №4.1/4390 без правових підстав відмовив у «погодженні» ветеринарних свідоцтв ДП «Лакталіс-Україна» в той час, коли ст.32 Закону України «Про ветеринарну медицину» виключно перелік підстав для відмови у видачі та анулювання ветеринарних документів, який ж вичерпним. Відповідач вважає, що твердження позивача про те, що у період вчинення дисциплінарного проступку він не перебував на посаді не відповідають дійсності, оскільки в цей період він виконував обов'язки начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області. При цьому, дисциплінарний проступок позивача розглядався дисциплінарною комісією та у своїх поясненнях позивач підтвердив, що видавав вказані накази та відмову у видачі ветеринарних свідоцтв, що вказує на наявність у його діях дисциплінарного проступку. За викладеного, відповідач вважає, що вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні законів України та інших нормативних актів є беззаперечним фактом і притягнення його до дисциплінарної відповідальності є обґрунтованим і законним.

Також у вказаних запереченнях відповідач просив розглядати дану справу без участі представника відповідача за наявними матеріалами справи (а.с.7 том 2).

У відповідності до вимог ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи наведене, подані позивачем та відповідачем клопотання про розгляд справи без участі представників позивача та відповідача, строки розгляду і вирішення справи, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає за необхідне розглядати дану справу за відсутності представників позивача та відповідача у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами згідно до вимог ч.4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Позивачем одночасно з позовом подано клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом, у якому позивач просив поновити йому пропущений строк звернення до суду з даним позовом посилаючись на те, що строк звернення до суду пропущений з поважних причин, оскільки 20.02.2017р. позивач направив на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду даний адміністративний позов, що підтверджується поштовим описом вкладення від 20.02.2017р., проте вказаний позов до адміністративного суду не надійшов з невідомих позивачу причин, а згідно з п.61 Правил надання послуг поштового зв'язку, доказом надіслання позову може бути, у тому числі і опис вкладення (а.с.17 том 1).

Разом з тим, 18.07.2017р. відповідач надав заперечення на вказане вище клопотання у яких просив залишити даний позов без розгляду, оскільки будь-які поважні причини пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом відсутні, а опис вкладення, який надав позивач про нібито відправлення позову до Дніпропетровського окружного адміністративного суду не є належним доказом подачі позивачем адміністративного позову, так як таким доказом може бути лише касовий чек або розрахункова квитанція відповідно до вимог абз. 27 п.2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009р. №270.

Вирішуючи вищенаведене клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом згідно до вимог ст.ст. 99,100 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для поновлення позивачеві пропущеного строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, визнавши причини такого строку поважними з урахуванням того, що факт направлення позивачем даного позову до адміністративного суду 20.02.2017р. підтверджується описом поштового вкладення, який містить штемпель відділення поштового зв'язку про його прийняття та з урахуванням того, що згідно ч.4 ст. 6 вказаного Кодексу, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якої вона віднесена, окрім того, доступ до суду не може бути обмежений у відповідності до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У ході судового розгляду справи судом були встановлені наступні обставини у даній справі.

18.03.2016р. наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №551-к ОСОБА_5 був призначений на посаду заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області за переведенням з Головного управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області, при цьому, згідно п.2 вказаного наказу, на ОСОБА_5 покладено виконання обов'язків начальника зазначеного управління з наданням йому права підпису організаційно-розпорядчих та фінансових документів (а.с.26 том 1).

На виконання вказаних вище повноважень, відповідно до ст.8 Закону України «Про адміністративні послуги», ст.26 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», ст.44 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», Санітарні правила для підприємств продовольчої торгівлі, Наказу Міністерства транспорту України №363 від 14.10.97р. «Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні», позивачем 16.05.2016р. було прийнято наказ №13-Од «Про затвердження Порядку видачі та реєстрації санітарного паспорту та спеціалізований автомобіль для транспортування харчових продуктів та продовольчої сировини в Дніпропетровській області»(а.с.57-77 том 1).

24.05.2016р. на виконання ст.8 Закону України «Про адміністративні послуги» позивачем було прийнято наказ №20-Од «Про затвердження технологічних карток адміністративних послуг, що надаються Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області через Центр надання адміністративних послуг Дніпропетровської міської ради, в т.ч. в онлайн сервісі та безпосередньо суб'єктам звернень»(а.с.83-152 том 1).

05.08.2016р. на виконання ст.8 Закону України «Про адміністративні послуги», ст.60 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» позивачем прийнято наказ за №67-Од «Про затвердження інформаційної та технологічної карток адміністративної послуги з видачі сертифікату здоров'я для харчових продуктів нетваринного походження» (а.с.153-156 том 1).

18.10.2016р. позивачем листом №4.1/4390 було відмовлено у погодженні ветеринарних свідоцтв Б-02 №094233 від 18.10.2016р., Б-02 №094231 від 18.10.2016р., Б-02 №094232 від 18.10.2016р. у зв'язку з тим, що у ветсвідоцтвах не вказано ПІБ власника; визначено, що дата виробництва продукції 12-17.10.2016 ветсвідоцтва №094232, при цьому експертні висновки №002911 е/16 від 03.10.2016р., №002912 е/16 від 26.09.2016р. у зв'язку з чим, не можуть бути застосовані для отримання ветсвідоцтва; визначено, що дата виробництва продукції 09-10.09.2016, 08.10.2016р. ветсвідоцтва №094231, при цьому експертний висновок №002911 е/16 від 03.10.2016 у зв'язку з чим, не може бути застосований для отримання ветсвідоцтва; визначено, що дата виробництва продукції 12-13.05.2016 ветсвідоцтва №094233, при цьому експертний висновок №002912 е/16 від 26.09.2016 у зв'язку з чим, не може бути застосований для отримання ветсвідоцтва; відсутня дата та номер дозволу державного ветеринарного інспектора на вивіз продукції за межі території у розділі «Особливі відмітки» (а.с.157 том 1).

20.10.2016р. наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №1132-к ОСОБА_5 був призначений з 21.10.2016р. на посаду начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, звільнивши його з посади заступника начальника зазначеного управління.

27.12.2016р. протоколом засідання дисциплінарної комісії за № 4 затверджено висновок про наявність у діях начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області ОСОБА_5, дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності за те, що ОСОБА_5, перебуваючи на посаді заступника начальника Головного управління з покладенням на нього обов'язків начальника Головного управління видав наказ від 16.05.2016р. № 13-Од «Про затвердження Порядку видачі та реєстрації санітарного паспорту на спеціалізований автомобіль для транспортування харчових продуктів та продовольчої сировини, яким затверджено Порядок як адміністративну послугу з відповідним посиланням на Закон України «Про адміністративні послуги»; затверджено інформаційну та технологічну картку до Порядку; зобов'язано в.о. начальників районних та міських управлінь «розробити та затвердити відповідним наказом інформаційну та технологічну картки з надання адміністративної послуги - видача та реєстрація санітарного паспорту на спеціалізований автомобіль для транспортування харчових продуктів та продовольчої сировини та ін..», При видачі наказу було порушено ст.ст.5,8 Закону України «Про адміністративні послуги» Закон України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності», також наказ суперечить наказу Держпродспоживслужби від 06.06.2016р. №130 «Про затвердження інформаційних і технологічних карток адміністративних послуг, в якому відсутня зазначена послуга, а тому у Головного управління Держпродспожвслужби в Дніпропетровській області відсутні правові підстави щодо видачі санітарних паспортів на спеціалізовані автомобілі для транспортування харчових продуктів та продовольчої сировини. Також наказами №20-Од від 24.05.2016р., №67-Од від 05.08.2016р., які підписані ОСОБА_5 затверджені інформаційні та технологічні картки для декількох послуг, які визначено як адміністративні послуги, що не відповідає вимогам ст.5 Закону України «Про адміністративні послуги» і ст.1 Закону України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності».Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області здійснюється процедура «погодження ветеринарних свідоцтв» не дивлячись на те, що в жодному нормативно-правовому акті не передбачено порядку погодження ветеринарних свідоцтв (що супроводжують вантажі до держав членів СНД), шляхом подання додаткових заяв, ця процедура проводиться в Головному управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, що не сприяє спрощенню умов ведення бізнесу. Також ОСОБА_5, перебуваючи на посаді заступника Головного управління з покладенням на нього виконуючого обов'язки начальника Головного управління своїм листом від 18.10.2016р. №4.1/4390 про відмову у погодженні без правових підстав відмовив у «погодженні» ветеринарних свідоцтв ДП «Лакталіс-Україна» у зв'язку з чим за неналежне виконання посадових обов'язків, недотримання вимог Закону України «Про адміністративні послуги», Закону України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності», наказу Держпродспоживслужби від 06.06.2016р. №130 «Про затвердження інформаційних і технологічних карток адміністративних послуг» (зі змінами), Угоди про співробітництво в галузі ветеринарії (дата підписання 12.03.1993, набуття чинності 12.03.1993),Инструкции о порядке выдачи ветеринарных сопроводительных документов на подконтрольные Госветнадзору грузы» (утв.Межправительственным советом по сотрудничеству в области ветеринарии государств - участников СНГ 22.10.1998г.), Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» комісією запропоновано ОСОБА_5 оголосити догану (а.с.21-25 том 1, а.с.12-18 том 2).

На підставі вказаного вище висновку, 23.01.2017р. наказом Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів за № 1-с «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_5.» за неналежне виконання посадових обов'язків, порушення вимог Закону України», Закону України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності», наказу Держпродспоживслужби від 06.06.2016р. №130 «Про затвердження інформаційних і технологічних карток адміністративних послуг» (зі змінами), Угоди про співробітництво в галузі ветеринарії (дата підписання 12.03.1993, набуття чинності 12.03.1993),Инструкции о порядке выдачи ветеринарных сопроводительных документов на подконтрольные Госветнадзору грузы» (утв.Межправительственным советом по сотрудничеству в области ветеринарии государств - участников СНГ 22.10.1998г.), Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» відповідно до ч.3 ст.66 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_5 оголошено догану (а.с.18-20 том 1).

Позивач оспорює вказаний вище наказ, просить його визнати протиправним та скасувати посилаючись на те, що оспорюваний наказ прийнято без належних на те підстав та не у спосіб, передбачений законами України за відсутності вини позивача та за відсутності об'єктивної та суб'єктивної сторони дисциплінарного проступку.

Дослідивши матеріали справи всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Правовий статус державного службовця, відносини, що виникають у зв'язку зі вступом на державну службу, її проходження, припинення та дисциплінарна відповідальність державного службовця врегульовані Законом України «Про державну службу» №889-УІІІ, який набрав чинності з 01.05.2016р. ( далі - Закон №889).

Так, згідно ч.1 ст.64 вказаного Закону №889 передбачено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 статті 65 Закону №889 визначено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

У відповідності до вимог п.5 ч.3 вказаної вище статті передбачено, що дисциплінарним проступком є, зокрема, невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

Згідно ч.1 ст.66 Закону №889 встановлено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:1) зауваження;2) догана;3) попередження про неповну службову відповідність;4) звільнення з посади державної служби.

За приписами ч.3 ст.66 вказаного Закону визначено, що у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5 та 12 частини другої статті 65 цього Закону, суб'єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Статтею 67 Закону №889 визначені обставини, що пом'якшують або обтяжують дисциплінарну відповідальність.

Дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов'язків.

Згідно ч.2 ст.67 вказаного Закону №889 обставинами, що пом'якшують відповідальність державного службовця, є: усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень; високі показники виконання службових завдань, наявність заохочень та урядових відзнак, урядових і державних нагород; вжиття заходів щодо попередження, відвернення або усунення настання тяжких наслідків, які настали або можуть настати в результаті вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування заподіяної шкоди; вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Під час застосування дисциплінарного стягнення можуть враховуватися також інші, не зазначені у частині другій цієї статті, обставини, що пом'якшують відповідальність державного службовця - ч.3 ст.67 Закону №889.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст.74 Закону №889 дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.

Дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення згідно ч.5 ст.74 Закону №889.

Відповідно до ч.1 ст.77 Закону №889, рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб'єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб'єкта призначення.

Аналіз вказаних вище норм чинного законодавства свідчить про те, що державний службовець може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень за умови встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. При цьому, під час застосування виду дисциплінарного стягнення має враховуватися характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку державного службовця та ставлення до виконання посадових обов'язків, а також і обставини, що пом'якшують відповідальність державного службовця, зокрема, такі як попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень, високі показники виконання службових завдань, наявність заохочень та урядових відзнак, урядових і державних нагород та інші обставини. Окрім того, дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку та рішення про накладення дисциплінарного стягнення приймається суб'єктом призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, про прийняття наказів від 16.05.2016р. №13-Од та від 24.05.2016р. №20-Од Відповідач був повідомлений листом від 25.05.2016р. №1/283 (а.с.173 том 1), а отже, з дня виявлення адміністративного проступку шестимісячний строк притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності сплинув 25.11.2016р., а тому, колегія суддів приходить до висновку, що застосування дисциплінарного стягнення до позивача за прийняття вказаних наказів за оспорюваним наказом є таким, що не відповідає та суперечить ч.5 ст.74 Закону №889.

Також із аналізу висновку про наявність у діях позивача дисциплінарного проступку та підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності затвердженого протоколом засідання №4 від 27.12.2016р., та аналізу оспорюваного наказу від 23.01.2017р. №1-с вбачається, що під час застосування до позивача дисциплінарного стягнення дисциплінарною комісією та суб'єктом призначення не було враховано характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку державного службовця та ставлення до виконання посадових обов'язків, а також і обставини, що пом'якшують відповідальність державного службовця, зокрема, такі як попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень, високі показники виконання службових завдань, наявність заохочень та урядових відзнак, урядових і державних нагород та інші обставини, що не відповідає вимогам ст.ст.67,74 Закону №889.

Окрім того, зі змісту подання дисциплінарної комісії від 28.12.2016р. видно, що вказане подання отримано суб'єктом призначення дисциплінарного стягнення 28.12.2016р., а отже суб'єкт призначення повинен був прийняти рішення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі у відповідності до вимог ч.1 ст.77 Закону №889, тобто у строк до 08.01.2017р., тоді як зі змісту оспорюваного наказу видно, що його прийнято 23.01.2017р., а отже відповідачем прийнято оспорюване рішення не у термін, встановлений ч.1 ст.77 Закону №889.

Що ж стосується самого факту порушення позивачем при прийнятті ним наказів від 16.05.2016р. № 13-Од, від 24.05.2016р. № 20-Од та від 05.08.2016р. № 67-Од вимог Закону України «Про адміністративні послуги», Закону України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності», наказу Держпродспоживслужби від 06.06.2016р. №130 «Про затвердження інформаційних і технологічних карток адміністративних послуг» (зі змінами), Угоди про співробітництво в галузі ветеринарії (дата підписання 12.03.1993, набуття чинності 12.03.1993),Инструкции о порядке выдачи ветеринарных сопроводительных документов на подконтрольные Госветнадзору грузы» (утв.Межправительственным советом по сотрудничеству в области ветеринарии государств - участников СНГ 22.10.1998г.), Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», то слід зазначити наступне.

Відповідно до п.12.3 наказу Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» передбачено, що рухомий склад, що перевозить харчові продукти, повинен мати санітарний паспорт автомобіля та спеціальне маркування ( «молоко», «хліб» тощо).

Водій (експедитор), зайнятий перевезенням харчових продуктів, повинен мати санітарну книжку з результатами медичного огляду.

Аналогічні вимоги передбачені і наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини України № 53 від 03.07.2001р. «Про затвердження Ветеринарно-санітарних правил для птахівничих господарств і вимог до їх проектування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.07.2001р. за №565/5756; наказом МОЗУ та МОНУ від 17.04.2006р. №298/227, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 5 травня 2006р. за №523/12397 «Про затвердження Інструкції з організації харчування дітей у дошкільних навчальних закладах».

Вказані законодавчі акти є чинними станом і на момент розгляду даної справи та не втратили чинності і на момент прийняття Закону України «Про адміністративні послуги», Закону України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності», а отже, колегія суддів приходить до висновку, що на момент прийняття наказів позивачем від 16.05.2016р., 24.05.2016р. та 05.08.2016р. існували розбіжності у діючому законодавстві з приводу надання вищевказаних адміністративних послуг.

При цьому, колегія суддів враховує і те, що згідно ч.2 ст.5 Закону України «Про адміністративні послуги» передбачено, що адміністративні послуги визначаються виключно Законом, в той же час, проект Закону «Про Перелік адміністративних послуг» №3319 від 12.10.2015р. не прийнятий, знаходиться на розгляді, а отже, у чинному законодавстві відсутній перелік адміністративних послуг, які повинні надаватися територіальними органами Держпродспоживслужби.

Факт наявності розбіжностей у нормах чинного на той момент законодавства підтверджується також і тим, що у листі Головного управління Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 17.12.2015р. №5003 було зазначено, що санітарним законодавством та наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» передбачено, що рухомий склад, що перевозить харчові продукти, повинен мати санітарний паспорт автомобіля та спеціальне маркування («молоко», «хліб» тощо).

Аналогічна позиція також викладені і у листі Держпродспоживслужби України від 29.06.2016р. №15-1-2-6/4653, при цьому, вказаний лист містить посилання на те, що видачу санітарного паспорту на автомобіль для перевезення харчових продуктів здійснює територіальний орган Держпродспоживслужби (а.с.81 том 1).

Окрім того, листом від 16.06.2016р. №15-1-2-6/4162 Держпродспоживслужба, розглядаючи звернення ТОВ «Антонівський м'ясокомбінат» стосовно видачі санітарних паспортів на автотранспорт, зазначила, що рухомий склад, що перевозить харчові продукти повинен мати санітарний паспорт (а.с.82 том 1).

Також за змістом вказаного листа від 16.06.2016р. відповідач вказав, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014р. №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, до якої було приєднано Державну санітарно-епідеміологічну службу України та покладено на Держпродспоживслужбу функції з реалізації державної політики, які виконували органи, у тому числі з дотриманням санітарного законодавства. Враховуючи викладене, Держпродспоживслужба, яка є правонаступником Державної санітарно-епідеміологічної служби України відповідно до п.5 Постанови КМУ від 10.09.2014р. №442, повинна видавати санітарні паспорти на автотранспорт для перевезення харчових продуктів та зазначено, що для отримання санітарного паспорту на автотранспорт, що задіяний в перевезенні харчових продуктів ТОВ «Антонівський м'ясокомбінат» необхідно звернутися до відповідного територіального органу Держпродспоживслужби (а.с.82 том 1).

Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства, а також і аналіз вищенаведених змістів листів, складених самим Відповідачем, який роз'яснював суб'єктам господарювання щодо повноважень на видачу санітарних паспортів на автотранспорт саме територіальними органами Держпродспоживслужби, колегія суддів приходить до висновку про те, що у діях позивача з приводу прийняття наказів від 16.05.2016р. №13-Од, від 24.05.2016р. № 20-Од та від 05.08.2016р. № 67-Од наявні обставини не дисциплінарного проступку, а навпаки, намагання виконання повноважень покладених на територіальні органи Держпродспоживслужби з урахуванням роз'яснень, які були наведені у вказаних вище листах та врегулювання ситуації прийнятими наказами, яка виникла при видачі вказаних санітарних паспортів з урахуванням того, що Закон України «Про адміністративні послуги» був прийнятий, проте, проект Закону «Про перелік адміністративних послуг» з 12.10.2015р. перебуває на розгляді у Верховній Раді України та не прийнятий до сьогодні.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає у діях позивача при прийнятті вказаних наказів, порушень вимог вищенаведеного законодавства України з урахуванням у його нормах розбіжностей, які не були усунуті при прийнятті нового законодавства про адміністративні послуги, а отже, у діях позивача не вбачається не виконання та/або неналежне виконання покладених на нього обов'язків, навпаки, у діях позивача наявні саме ознаки виконання вимог Законів України, які містили розбіжності та суперечності щодо надання певних адміністративних послуг.

Зазначене також підтверджено і поясненнями самого позивача наданих у межах проведення службового розслідування про те, що з 27.09.2016р. видача санітарних паспортів на автотранспорт не здійснюється до отримання роз'яснень щодо даного питання, з рівня Держпродспоживслужби України (а.с. 19-27 том 2).

Також, колегією суддів враховується і те, що відповідач наділений повноваженнями згідно Положення про Держпродспоживслужбу на скасування наказів Головного управління, проте доказів скасування відповідачем наказів від 16.05.2016р. №13-Од, від 24.05.2016р. №20-Од, від 05.08.2016р. №67-Од головою Держпродспоживслужби суду не надано.

Є безпідставними посилання відповідача на порушення позивачем наказу Держпродспоживслужби від 06.06.2016р. №130 «Про затвердження інформаційних і технологічних карток адміністративних послуг», з огляду на те, що позивачем були прийняті накази від 16.05.2016р. №13-Од та від 24.05.2016р. №20-Од раніше ніж прийнятий вказаний наказ від 06.06.2016р. та вказане твердження відповідача не містить жодного посилання у чому саме полягає порушення вказаного вище наказу саме позивачем.

Що стосується відмови позивачем у погодженні ветеринарних свідоцтв ДП «Лакталіс-Україна», яке було оформлене листом від 18.10.2016р. №4.1/4390 слід зазначити наступне.

Порядок складання та заповнення ветеринарних документі, у тому числі й ветеринарних свідоцтв, встановлений Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 01.08.2014 р. № 288 (зареєстровано в Міністерстві юстиції від 03.10.2014 р. № 1202/25979) «Про затвердження Правил заповнення, зберігання, списання ветеринарних документів та вимог до їх обліку» (надалі - Правила).

П. 1.2. Правил встановлено, що міжнародні ветеринарні сертифікати, ветеринарні свідоцтва, ветеринарні довідки видають державними інспекторами ветеринарної медицини або уповноваженими лікарями ветеринарної медицини фізичним та юридичним особам.

Форми ветеринарних документів, наводяться в додатках до Правил (п. 1.1. Правил).

П. 2.5. Порядку встановлено, що ветеринарні документи підписуються державними інспекторами ветеринарної медицини або уповноваженими лікарями ветеринарної медицини та скріплюються печаткою державної установи ветеринарної медицини України.

Таким чином, оскільки відповідачем в наказі від 23.01.2017 р. зазначається, що процедура погодження ветеринарних свідоцтв не передбачена, то відсутність такого погодження щодо свідоцтв ДП «Лакталіс-Україна» не порушило прав, та не створило жодних бар'єрів для ведення бізнесу та не мало шкідливих наслідків для ДП «Лакталіс-Україна», що підтверджується і тим, що вказана відмова позивача не була оскаржена суб'єктом господарювання у встановленому законодавством порядку.

Окрім того, слід зазначити, що відповідачем не зазначено ні у висновку дисциплінарної комісії, ні у оспорюваному наказі від 23.01.2017р., відповідно до яких правових підстав позивач повинен був здійснювати погодження вищезазначених ветеринарних сертифікатів.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано жодних доказів та не наведено жодних підстав, які б свідчили про обґрунтованість та правомірність прийняття оспорюваного наказу від 23.01.2017р. щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани з урахуванням обставин та фактів, встановлених судом із наданих документів та з урахуванням аналізу ст.ст.64,65,67,74,77 Закону №889.

В той же час, судом не можуть бути покладені в основу даного судового рішення посилання позивача на те, що він перебував на посаді заступника Головного управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області та на момент притягнення до дисциплінарної відповідальності не перебував на вказаній посаді, а був звільнений, оскільки як встановлено судом із наданих документів, позивач фактично виконував обов'язки начальника Головного управління, що також підтверджено і наданими в матеріалах доказами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч.3 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність дій відповідача при прийнятті оспорюваного наказу № 1-с від 23.01.2017р. про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законів України, необґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у зв'язку з чим позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу відповідача № 1-с від 23.01.2017р. підлягають задоволенню.

При цьому, при прийнятті даного судового рішення, колегія суддів виходить із того, що згідно вимог ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Нормами ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Rysovskyy v. Ukraine" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування".

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків ("Lelas v. Croatia").

Суд враховує, що принцип презумпції невинуватості перш за все є гарантією процесуального характеру по кримінальних справах, але за висновками Європейського суду з прав людини його сфера застосування є значно ширшою: він є обов'язковим не тільки для кримінального суду, який приймає рішення щодо обґрунтованості обвинувачення, але й для всіх інших державних органів. Так, на думку Європейського суду з прав людини, замах на презумпцію невинуватості може виходити не тільки від суду чи судді, але й від інших публічних влад. Висновок (а по суті констатація, якій не передували фактичне встановлення обставин, їх оцінка та аналіз) дисциплінарного провадження про порушення позивачем вимог посадової інструкції та чинного законодавства, здійснений без вирішення питання про винуватість чи невинуватість позивача, і без оцінки свідчень, наданих ним безпосередньо.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71,86, 94, 122, 128, 160, 161, 162, 163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_5 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання протиправним та скасування наказу №1-с від 23.01.2017р. - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_7.» від 23.01.2017р. №1-с.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Суддя Суддя С.О. Конєва Л.Є. Букіна О.В. Царікова