Справа № 716/944/17
Суддя: Стрілець Я. С.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №716/944/17
Провадження № 2-а/716/25/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.10.17 року Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Стрільця Я.С.

секретаря - Климус Г.В.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

за участю представника відповідача - Давидюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов'язати відповідача надати статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_4. Згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2008 року його батько ОСОБА_5 по відношенню до нього позбавлений батьківських прав. Відповідно до ст. 1 п.3 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», внаслідок смерті його матері та позбавлення батька по відношенню до нього батьківських прав він став дитиною, що позбавлена батьківського піклування, оскільки на час смерті матері він не досяг повноліття. Після того, він залишився проживати у бабусі ОСОБА_2, яка і здійснювала за ним догляд та займалась його вихованням. Внаслідок втрати своєї доньки та у зв'язку з необізнаністю бабуся не повідомила службу у справах дітей про те, що він залишився без батьківського піклування. Крім того, від дня смерті матері до його повноліття залишалось 19 днів, внаслідок чого він не встиг отримати відповідні документи, що могли б підтвердити його статус. На даний час він навчається на денній формі навчання на факультеті фінансів Тернопільського Національного економічного Університету. Відповідно до закону він має право на отримання стипендії, але її виплата припинено, оскільки його статус дитини, що позбавлена батьківського піклування не підтверджено відповідними документами органу опіки та піклування. 07 березня 2017 року він звернувся до Заставнівського районної державної адміністрації з проханням надання йому статусу особи з числа дітей, позбавлених батьківського піклування. 23 березня 2017 року він отримав відповідь про відмову в задоволенні його заяви щодо надання йому відповідного статусу. Вважає, що дане рішення є протиправним, оскільки порушує його права та законні інтереси.

Посилаючись на наведене, позивач просить визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в наданні статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та зобов'язати відповідача надати йому такий статус.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Додатково вказав, що надання йому відповідно статусу необхідно для отримання соціальних пільг в частині безкоштовного навчання у ВУЗі, отримання стипендії та безкоштовного проживання в гуртожитку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав, що рішення Заставнівської районної державної адміністрації є законним. Зазначила, на момент звернення позивача до них він досяг повноліття, а служба у справах дітей може вирішувати лише питання стосовно дітей віком до 18 років. Також вказала, що на даний час на ОСОБА_1 не заведена обліково-статистична картка дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування. Дана обставина є технічною перешкодою для можливості надання йому статусу особи з числа дитини, що позбавлена батьківського піклування. Хоча фактично він набув відповідного статусу, однак документально це не було підтверджено. Просила суд самостійно надати позивачу статус дитини позбавленої батьківського піклування з моменту смерті його матері, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вислухавши пояснення сторін по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Судом установлено, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_2 з прізвищем ім'ям та по батькові - ОСОБА_1. Даний факт вбачається з первинного свідоцтва про його народження, що видане відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького міськвиконкому м.Чернівці від 11 серпня 1995 року (а.с. 32). З копії цього ж свідоцтва про народження вбачається, що його батьками були ОСОБА_5, 19 59 року народження та ОСОБА_4, 1972 року народження. В подальшому між батькам позивача шлюб було розірвано та видано свідоцтво про розірвання шлюбу від 11 січня 2002 року (а.с. 31). Як видно з копії зазначеного документу, то матір позивача змінила своє прізвище на ОСОБА_4. Згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26 листопада 2008 року ОСОБА_5 позбавлений батьківських прав по відношенню до свого малолітнього сина ОСОБА_1. Дана обставина вбачається з копії рішення суду (а.с. 11). 22 жовтня 2009 року проведено реєстрацію зміни прізвища позивача з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 та у зв'язку з цим йому було видано свідоцтво про зміну імені (а.с. 30). 29 жовтня 2010 року видано повторне свідоцтво про народження позивача у відповідності до якого його батьками були ОСОБА_5, 1959 року народження та ОСОБА_4, 1972 року народження (а.с. 29). На підставі вищевказаних змін позивач отримав паспорт на ім'я ОСОБА_1 (а.с. 5). ІНФОРМАЦІЯ_1 матір позивача ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 27.06.2013 року (а.с. 6-10).

Відповідно до змісту ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі Закон) відповідач, внаслідок позбавлення його батька батьківських прав щодо нього та смерті його матері, став дитиною, що позбавлена батьківського піклування, оскільки на той момент ще не досяг повноліття (18 років).

Стаття 1 Закону передбачає, що статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, це - визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування.

Відповідно до ст.4 Закону, заходи соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа гарантуються, забезпечуються та охороняються державою. Державні соціальні стандарти для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа встановлюються незалежно від того, де така дитина або особа перебуває на утриманні та вихованні, на рівні, не меншому за встановлений прожитковий мінімум для осіб відповідного віку.

Після смерті своєї матері позивач проживав разом зі своєю бабусею ОСОБА_2 Дана обставина в судовому засіданні визнана сторонами, а тому доказуванню не підлягає.

На даний час, позивач ОСОБА_1 є студентом факультету фінансів Тернопільського національного економічного університету, навчається за державним замовленням, термін навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2018 року, що видно з довідки наданої зазначеним ВУЗом №1077 від 20 березня 2017 року (а.с. 14).

У відповідності до ст.8 Закону, держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Допомога та утримання таких дітей не можуть бути нижчими за встановлені мінімальні стандарти, що забезпечують кожній дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку на рівні, не нижчому за встановлений прожитковий мінімум для таких осіб. Право на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до вісімнадцяти років та особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів. Особам із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які навчаються, крім повного державного забезпечення, виплачується соціальна стипендія в порядку та розмірі, встановлених Кабінетом Міністрів України, а також виплачується 100 відсотків заробітної плати, яка нарахована в період виробничого навчання та виробничої практики.

Таким чином, до моменту припинення навчання позивачем ОСОБА_1, а саме до 30.06.2018 року, він матиме право скористатися пільгами передбаченими ст.8 Закону, оскільки 23 роки йому виповнюється ІНФОРМАЦІЯ_3.

Разом з тим, відповідно до постанови КМУ №1045 від 28.12.2016 року «Деякі питання виплати соціальних стипендій студентам (курсантам) вищих навчальних закладів» однією з підстав для надання студентам (курсантам) стипендій є надання серед інших документів і копії рішення органу опіки та піклування про надання статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, або витяг з обліково-статистичної картки дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування.

У зв'язку з цим ОСОБА_1 07.03.2017 року звернувся до Заставнівської районної державної адміністрації щодо встановлення йому статусу особи з числа дітей, позбавлених батьківського піклування.

16.03.2017 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини при Заставнівській районній державній адміністрації на якому вирішувалось питання надання позивачу відповідного статусу. В результаті комісією прийнято рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 та рекомендовано звернутися до суду. Рішення мотивовано тим, що заявник на момент звернення досяг повноліття та не є дитиною (а.с. 13).

Цього ж дня, 16.03.2017 року, начальником служби у справах дітей ОСОБА_6 надано службову записку (а.с. 16), зі змісту якої вбачається, що він пропонує встановити позивачу статус особи з числа дітей, позбавлених батьківського піклування до досягнення ним 23 років, оскільки у відповідності до ст.1 Закону він продовжує навчання.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка начальник служби у справах дітей ОСОБА_6. пояснив, що він погоджується з тим фактом, що права ОСОБА_1 рішенням комісії були порушені. На його думку, комісія могла прийняти рішення про надання останньому відповідного статусу з метою продовження отримання соціальних пільг та гарантій, які стосуються навчання.

23.03.2017 року ОСОБА_1 на дано відповідь №01-39/к-187.17 (а.с. 12) в якій йдеться, що особи, яким стало відомо про факт виявлення дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов'язані були негайно повідомити службу у справах дітей про це. Оскільки службу ніхто не повідомив, то позивачу і не було встановлено відповідний статус. В цьому листі також йдеться про те, що позивач втратив можливість користуватися всіма соціальними пільгами, передбаченими для осіб з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, на період навчання до досягнення 23 років. Вказаний статус орган опіки та піклування не може надати, оскільки його повноваження розповсюджуються на дітей віком від 0 до 18 років.

Аналогічного змісту відповідь від 28.04.2017 року №К-289/2.17 (а.с. 15) отримала на своє звернення і представник позивача, яка є його бабусею ОСОБА_2

Відповідно до вимог ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу вимог ч.ч.1,2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до положень ст.5, 11, 12 Закону, за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідна служба у справах дітей зобов'язана протягом двох місяців підготувати комплект документів, який підтверджує набуття дитиною статусу дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування. Органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Статус дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, надається відповідно до законодавства.

В редакції ст.30 Закону, яка діяла станом на момент смерті матері позивача в червні 2013 року, особа, якій стало відомо про дитину, яка залишилася без батьківського піклування, зобов'язана негайно повідомити про таку дитину службу у справах дітей або уповноважений орган внутрішніх справ за місцем її перебування. Служба у справах дітей разом з уповноваженим органом внутрішніх справ після одержання відомостей про дитину,

позбавлену батьківського піклування, зобов'язані негайно провести обстеження умов перебування дитини та обставин відсутності батьківського піклування і протягом двох місяців вжити заходів щодо надання дитині статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування.

Виходячи з викладеного, представник позивача ОСОБА_2, яка є бабусею позивача і з якою він проживав на момент смерті своєї матері, повинна була повідомити службу у справах дітей про настання умов, які свідчать про необхідність встановлення дитині статусу дитини, позбавленої батьківського піклування. Разом з тим, вона не встигла це зробити, що обумовлено тією обставиною, що повноліття позивача настало через 18 днів після настання події з якою пов'язується можливість набуття останнім статусу дитини, позбавленої батьківського піклування.

Суд виходить з того, що Закон передбачає порядок надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування. Однак ненадання такого статусу в передбаченому законом порядку жодним чином не може позбавити особу фактичного отримання такого статусу. На переконання суду, ОСОБА_1 набув статусу дитини, позбавленої батьківського піклування з моменту смерті його матері, оскільки станом на вказану дату його батько ОСОБА_5 був позбавлений по відношенню до нього батьківських прав і йому не виповнилося 18 років. Та обставина, що законний представник дитини не звернувся протягом 18 днів до служби у справах дітей з метою надання дитині відповідного статусу не може позбавити вказану дитину передбачених чинним законодавством соціальних гарантій та пільг.

Стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (з подальшими змінами) передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду. При цьому варто зауважити, що йдеться саме про «практику Суду» у значенні, розкритому у статті 1 цього Закону, тобто практику ЄСПЛ та Європейської комісії з прав людини, а не лише про рішення щодо України. У Законі України № 3477-IV немає положень, які б забороняли застосовувати рішення чи ухвали ЄСПЛ, постановлені щодо інших країн.

Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності. Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (Mikhaylyuk and Petrov v. Ukraine, заява № 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Полторацький проти України» (Poltoratskiy v. Ukraine) від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п. 155).

Це означає, що в національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито. Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право (Рішення Європейського суду з прав людини у справі „Ґавенда проти Польщі" від 14 березня 2002 року та „Аманн проти Швейцарії" від 16 лютого 2000 року).

Суд вважає, що ст.12 Закону не відповідає вимозі «якості» закону з врахування позиції Європейського суду з прав людини, оскільки містить тезу про надання дитині, позбавленої батьківського піклування відповідного статусу відповідно до законодавства. Дана обставина перешкоджає дітям, що мають де-факто (de facto) відповідний статус скористатися передбаченими законодавством соціальними гарантіями встановленими державою. В даному випадку, позивач набув відповідний статус, однак з огляду на невеликий строк, який залишався до досягнення ним повноліття, не встиг формально виконати всі вимоги закону.

Відповідно до ст.11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, дії відповідача, як суб'єкта владних повноважень, щодо відмови позивачу ОСОБА_1 у наданні відповідного статусу з метою продовження отримання передбачених чинним законодавством соціальних пільг особам з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування у відповідності до Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» є протиправними. У зв'язку з цим, орган опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації треба зобов'язати розглянути питання щодо надання ОСОБА_1 відповідного статусу дитини, позбавленої батьківського піклування.

З врахуванням викладеного та керуючись ст.ст.6, 12, 18, 71, 86, 158, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації щодо ненадання ОСОБА_1 статусу дитини, позбавленої батьківського піклування.

Зобов'язати орган опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації розглянути питання про надання ОСОБА_1 статусу дитини, позбавленої батьківського піклування відповідно до вимог «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування».

Апеляційна скарга може бути подана на протязі 10 днів, а в разі проголошення вступноїта резолютивної частини постанови - з дня складання в повному обсязі, до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Заставнівський районний суд з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя Я.С. Стрілець