Справа № 815/1333/16
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року м. Київ К/800/31291/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Рецебуринського Ю.Й.,

Стародуба О.П.,

провівши у порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до Апеляційного суду Одеської області, Державної судової адміністрації України, третя особа: Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправною відмову та зобов'язання вчинити певні дії

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідачів, зобов'язати Державну судову адміністрацію виділити кошти для виплати в вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою та зобов'язати Апеляційний суд Одеської області нарахувати та виплатити зазначену вихідну допомогу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Апеляційного суду Одеської області від 22 грудня 2015 року у нарахуванні та виплаті судді у відставці ОСОБА_4 вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Визнано протиправною відмову Державної судової адміністрації України від 15 січня 2016 року у нарахуванні та виплаті судді у відставці ОСОБА_4 вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Зобов'язано Державну судову адміністрацію України виділити Апеляційному суду Одеської області відповідні кошти для виплати судді у відставці ОСОБА_4 вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Зобов'язано Апеляційний суд Одеської області нарахувати та виплатити судді у відставці ОСОБА_4 вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано і прийнято нове рушення, про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухваленого ним рішення та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що позивач 20 червня 1982 року був обраний суддею Широківського районного суду Дніпропетровської області та 10 квітня 1990 року був обраний головою зазначеного суду.

8 серпня 2005 року обраний на посаду судді Апеляційного суду Одеської області.

Позивач 17 липня 2015 року, маючи необхідний для відставки судді стаж роботи, встановлений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI, звернувся до Вищої ради юстиції із заявою про його звільнення з посади судді Апеляційного суду Одеської області у відставку відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України.

Верховна Рада України 12 листопада 2015 року прийняла постанову №788-VІІІ «Про звільнення суддів», якою відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України у зв'язку з поданням заяви про відставку, позивача звільнено з посади судді Апеляційного суду Одеської області.

Відповідно до вищевказаної постанови Верховної Ради України, наказом в.о. голови Апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2015 року №206-со, у зв'язку із поданням заяви про відставку, суддю апеляційного суду Одеської області ОСОБА_4 24 листопада 2015 року виключено із складу суддів апеляційного суду Одеської області.

Однак, у вищевказаному наказі, відсутнє посилання на здійснення позивачеві нарахування та виплати вихідної допомоги у розміри 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою, як це передбачає стаття 136 Закону України від «Про судоустрій і статус суддів».

10 грудня 2015 року позивач звернувся до голови Апеляційного суду Одеської області з заявою, в якій просив здійснити нарахування та виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, відповідно до пункт 9 статті 126 Конституції України та статті 109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Листом від 22 грудня 2015 року за вих. №29394/15 позивача повідомлено, що в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-VIII від 12 лютого 2015 року виплата вихідної допомоги судді у разі виходу у відставку не передбачена. У зв'язку з чим, підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги відсутні.

В подальшому Апеляційний суд Одеської області звернувся до Державної судової адміністрації з листом від 22 грудня 2015 року за вих. №01-22/12-2015 в якому просив надати відповідь щодо можливості фінансування Апеляційного суду Одеської області з питань нарахування та виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат.

Державна судова адміністрація України, у своїй письмовій відповіді 15 січня 2016 року за № 11-223/16 повідомила, що правових підстав для нарахування та виплати будь яких додаткових виплат при звільненні суддям на підставі Постанов Верховної Ради України від 16 липня 2015 року №636-VIII та від 12 листопада 2015 року №788-VIII відсутні

Вважаючи свої права порушеними у зв'язку із невиплатою вихідної допомоги, позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь зазначену допомогу.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання вихідної допомоги незалежно від дати подання заяви про відставку та дати звільнення у відставку, оскільки він набув таке право відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач при розгляді заяви про виплату вихідної допомоги позивачу діяв з дотриманням вимог, передбачених Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Згідно частин першої, третьої, четвертої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI (в редакції, яка діяла на час прийняття Постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 25 грудня 2014 року №59-VIII) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України. Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Частиною шостою статті 111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на час звільнення ОСОБА_4 з посади судді та відрахування його зі штату Апеляційного суду Одеської області, набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 1 квітня 2014 року, в якому відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року виключено статтю 136, яка передбачає виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 із Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Конституційним Судом України не приймалося.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Виходячи з приписів частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, в даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Зважаючи на те, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а не дата подання позивачем заяви про відставку до Вищої ради юстиції, то у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції та погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідачі при розгляді заяви про виплату вихідної допомоги позивачу діяли з дотриманням вимог, передбачених Конституцією та законами України.

Таким чином, в межах доводів касаційної скарги, порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, якщо визнає, що при їх ухваленні суди не порушили норми матеріального та процесуального права.

З огляду на те, що доводи касаційної скарги правильності висновку суду апеляційної інстанції не спростовують, останній під час розгляду справи вірно застосував норми матеріального права та не порушив норми процесуального права, відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для скасування прийнятого ним рішення відсутні.

Керуючись статями 220, 220-1, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Судді В.В. Швець

Ю.Й. Рецебуринський

О.П. Стародуб