Справа № 415/5273/17
Суддя: Коваленко Н. В.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/5273/17
Провадження № 2-а/415/202/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.10.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Коваленко Н.В.,
за участю:секретаря судового засідання Данько Л.С.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Ващенка В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:
До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 з 18.10.2016 року призначена відповідальною особою за державну реєстрацію актів цивільного стану та відповідальною особою за ведення обліку і звітності про використання бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану, а також їх зберігання, згідно з розпорядженням міського голови виконавчого комітету Золотівської міської ради від 18.10.2016 року № 41 Про призначення відповідальної особи за державну реєстрацію актів цивільного стану та призначення відповідальної особи за ведення обліку і звітності про використання бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану, а також їх зберігання . Постановою №149 за справою про адміністративне правопорушення від 29.08.2017 року ТВО військовим комісаром Лисичанського міського військового комісаріату майором ОСОБА_2 на позивача було накладено адміністративне стягнення відповідно до частини першої ст. 210-1 КУпАП в розмірі 510 грн. Відповідно до вищезазначеної постанови, ОСОБА_1 у період з березня по серпень 2017 року надавала до Лисичанського МВК повідомлення про державну реєстрацію смерті осіб, вилучення військово-облікових документів з порушенням строків, а також за формою, яка не відповідає Постанові КМУ № 921, чим порушила ч.4 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а також п.60 Постанови КМУ № 921 та вчинила адміністративне правопорушення передбачене частиною першою ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивач вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідність за яке передбачена частиною першою ст. 210-1 КУпАП. На підставі вищезазначеного просить суд скасувати Постанову № 149 за справою про адміністративне правопорушення від 29.08.2017 року, складену ТВО військовим комісаром Лисичанського міського військового комісаріату майором Косенко Д.В. про накладання на, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спеціаліста І категорії юрисконсульта виконавчого комітету Золотівської міської ради Попаснянського району Луганської області, адміністративного стягнення за частиною першою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у розмірі 510 грн. (п`ятсот десять гривень 00 коп.), а справу про адміністративне правопорушення закрити, в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, про що винести відповідну постанову.

Від відповідача через канцелярію суду надійшли письмові заперечення, в яких відповідач зазначив, що вимоги позивача вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи з огляду на наступне. Так, 29.08.2017 року постановою №149, ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 майором Косенком Д.В. накладено адміністративне стягнення на спеціаліста 1 категорії юрисконсульта Золотівської міської ради Попаснянського району Луганської області Носікову О.О., оскільки вказаною посадовою особою Лисичанському МВК надано повідомлення про зміну призовниками і військовозобов`язаними прізвища, імені та по батькові, одруження (розлучення), реєстрацію смерті, вилучення військово-облікових документів, пільгових посвідчень, а також зміну інших даних по формі, що не відповідає вимогам Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 07.12.2016 року . Відповідач стверджує, що спеціалістом 1 категорії юрисконсультом Золотівської міської ради Попаснянського району Луганської області Носіковою О.О. проігноровано вимоги нормативно-правового акту, який у даному спірному випадку регулює порядок взаємовідносин Золотівської міської ради та Лисичанського міського військового комісаріату у сфері обліку військовозобов`язаних та призовників. Також, відповідач наголошує, що інформація надійшла у формі, яка не відповідає вимогам діючого законодавства України у сфері обліку військовозобов`язаних та призовників. Просить суд звернути увагу, що п.60 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних затвердженого постановою КМУ від 07.12.2016 року № 921, зобов`язує органи державної реєстрації актів цивільного стану повідомляти у семиденний строк після звернення громадян щодо реєстрації актів цивільного стану районним (міським) військовим комісаріатам, в яких перебувають на військовому обліку призовники і військовозобов`язані, про зміну їх прізвища, імені та по батькові, одруження (розлучення), реєстрацію смерті призовників і військовозобов`язаних, вилучення військово-облікових документів, пільгових посвідчень, а також зміну інших даних не у довільній, як вважає позивач, а у чітко встановленій формі, а саме у формі встановленій у Додатку 19 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних затвердженого постановою КМУ від 07.12.2016 року № 921. Таким чином, подання повідомлення, форма якого чітко регламентована у законодавстві, у іншій формі не може вважатися належним виконанням Золотівською міською радою обов`язку покладеного на неї п.60 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних затвердженого постановою КМУ від 07.12.2016 року № 921. Твердження позивача про порушення її прав передбачених ст. 268 КУпАП є безпідставними, оскільки при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 були роз`яснені права передбачені ст. 268 КУпАП, що підтверджено особистим підписом ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення. Також, позивач була повідомлена про час і місце розгляду складеного щодо неї протоколу під особистий підпис. Використовуючи своє право давати пояснення, ОСОБА_1 власноручно написала пояснення в протоколі, в яких зазначила, що подавала до Лисичанського МВК повідомлення. Копію протоколу та складеної за ним постанови про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 отримала, про що маються відповідні відмітки у протоколі та постанові. Таким чином процесуальні права позивача під час притягнення до адміністративної відповідальності були дотримані. Крім того, доводи позивача про те, що при винесенні оскаржуваної постанови не враховані вимоги ст. 33 КУпАП є безпідставними, оскільки стягнення було накладене в межах санкції статті 210-1 КУпАП, яка визначає, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. При накладенні стягнення було враховано майновий стан особи правопорушника, а також факт вчинення адміністративного правопорушення вперше, у зв`язку з викладеним на гр. ОСОБА_1 було накладено мінімальний розмір штрафу передбачений санкцією статті 210-1 КУпАП для посадових осіб. На підставі вищезазначеного просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, з підстав зазначених в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав зазначених в письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Згідно з копією розпорядження від 18.10.2016 року № 41 Про призначення відповідальної особи за державну реєстрацію актів цивільного стану та призначення відповідальної особи за ведення обліку і звітності про використання бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану, а також їх зберігання ОСОБА_1 з 18.10.2016 року призначена відповідальною особою за державну реєстрацію актів цивільного стану та відповідальною особою за ведення обліку і звітності про використання бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану, а також їх зберігання, згідно з розпорядженням міського голови виконавчого комітету Золотівської міської ради.(а.с.9)

На підтвердження факту направлення позивачем на адресу Лисичанського МВК надані наступні повідомлення та списки, зокрема за період з 01.03.2017 року по теперішній час ( а.с.15-34):

1.Повідомлення про державну реєстрацію шлюбу військовозобов`язаних і призовників - за вихідним:

№ 473 від 03.05.2017; № 723 від 30.06.2017;

№ 922 від 31.07.2017; № 1026 від 18.08.2017;

№ 1056 від 23.08.2017.

2.Списки військово-облікових документів, пільгових посвідчень, зданих у зв`язку з державною реєстрацією смерті, повідомлення про державну реєстрацію смерті осіб, документи яких не здані - за вихідним:

№ 226 від 13.03.2017; № 254 від 20.03.2017;

№ 285 від 27.03.2017; № 286 від 27.03.2017;

№311 від 31.03.2017; № 333 від 04.04.2017;

№ 368 від 10.04.2017; № 369 від 10.04.2017;

№400 від 18.04.2017; №418 від 21.04.2017;

№ 449 від 28.04.2017; № 580 від 01.06.2017;

№ 722 від 30.06.2017; № 923 від 31.07.2017;

№ 959 від 04.08.2017; № 989 від 11.08.2017;

№ 1035 від 19.08.2017; № 1057 від 23.08.2017;

№ 1108 від 01.09.2017 .

Згідно протоколу №149 від 28.08.2017 року Луганським обласним військовим комісаріатом проведено аналіз повідомлень Золотівської міської ради, щодо державної реєстрації актів цивільного стану, які надаються до Лисичанського міського військового комісаріату, в яких перебувають на військовому обліку призовники та військовозобов`язані, про зміну призовниками і військовозобов`язаними прізвища, імені та по батькові, одруження (розлучення), реєстрацію смерті, вилучення військово-облікових документів, пільгових посвідчень, а також зміну інших даних. В результаті проведеного аналізу виявлено, що спеціалістом 1 категорії юрисконсультом Золотівської міської ради Попаснянського району Луганської області Носіковою О.О. вилучені військово облікові документи у період часу з березня по серпень 2017 року, надаються з порушенням строків вказаних у ч. 4 ст. 38 ЗУ «Про військовий обов`язок а військову службу», а також з порушенням п. 60, який передбачає форму повідомлень, «Порядку організації та ведення військового обліку призовників та військовозобов`язаних» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 року № 921, що підпадає під ознаки правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 210-1 КУпАП. Також, позивач була повідомлена про час і місце розгляду складеного щодо неї протоколу під особистий підпис. (а.с.8).

З матеріалів справи вбачається, що 29.08.2017 року постановою №149 ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. (п`ятсот десять гривень 00 коп.) на спеціаліста 1 категорії юрисконсульта Золотівської міської ради Попаснянського району Луганської області Носікову О.О., оскільки вказаною посадовою особою Лисичанському МВК надано повідомлення про зміну призовниками і військовозобов`язаними прізвища, імені та по батькові, одруження (розлучення), реєстрацію смерті, вилучення військово-облікових документів, пільгових посвідчень, а також зміну інших даних по формі, що не відповідає вимогам затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 921 від 07.12.2016 року «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних». (а.с.7).

Не погодившись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з позовом.

Перевіряючи вказані висновки відповідача, а відтак і прийняту на їх підставі спірну постанову, на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Надаючи оцінку обґрунтованості та правомірності оскаржуваної постанови, суд зазначає, що відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться виконавчими органами міських рад відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства (ч. 2 ст. 3 та ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану).

Згідно з ч. 4 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що органи реєстрації актів громадянського стану зобов`язані в семиденний строк повідомити районні (міські) військові комісаріати про зміну призовниками і військовозобов`язаними прізвища, імені та по батькові, одруження (розлучення), випадки реєстрації смерті призовників або військовозобов`язаних та вилучення військово-облікових документів, пільгових посвідчень, а також інші дані.

Аналогічну норму містить п. 60 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 р. № 921 (далі-Порядок), яким встановлено, що органи державної реєстрації актів цивільного стану повідомляють у семиденний строк після звернення громадян щодо реєстрації актів цивільного стану районним (міським) військовим комісаріатам, в яких перебувають на військовому обліку призовники і військовозобов`язані, про зміну їх прізвища, імені та по батькові, одруження (розлучення), реєстрацію смерті призовників і військовозобов`язаних, вилучення військово-облікових документів, пільгових посвідчень, а також зміну інших даних (додаток 19).

В ході розгляду справи позивач пояснила, що додаток 19 до Порядку є повідомленням, яке охоплює всі акти цивільного стану та інші зміни передбачає, зокрема, подання органами державної реєстрації актів цивільного стану відомостей про військове звання (категорію) і серію та номер військового квитка (тимчасового посвідчення) військовозобов`язаного або посвідчення про приписку призовника, які відповідно до вищенаведеної ч.4 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» можуть повідомлятись лише у разі реєстрації смерті особи. Враховуючи специфіку проведення державної реєстрації того чи іншого акту цивільного стану та внесення змін до актових записів цивільного стану, під час яких не передбачено подання військово-облікового документа, Міністерством юстиції України внесені зміни до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 18.10.2000 р. № 719/4940 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 р. № 3307/5) (далі- Правила) та на основі вищезазначеної форми повідомлення розроблено додатки 9, 22, 23 до Правил. Додаток 9 до Правил - повідомлення про державну реєстрацію шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені військовозобов`язаних і призовників формується на підставі поданих заявниками документів та відомостей, вказаних ними у відповідних заявах, зокрема відношення до військової служби із зазначенням районного (міського) військового комісаріату, в яких такі особи перебувають на військовому обліку. Ще однією формою повідомлення, в якій інформація щодо серії та номера військового квитка (тимчасового посвідчення) або посвідчення про приписку не може бути зазначена у зв`язку з відсутністю відповідного документа є повідомлення про державну реєстрацію смерті осіб, документи яких не здані - додаток 23 до Правил. Єдиною формою повідомлення, що передбачає відомості про військово-облікові документи, як це визначено додатком 19 до Порядку, є додаток 22 до Правил - список військово-облікових документів, пільгових посвідчень, зданих у зв`язку з державною реєстрацією смерті. При цьому позивач зазначила, що з метою надання якомога більшої інформації щодо призовників і військовозобов`язаних додатки 9 та 23 до Правил містять додаткову, не передбачену додатком 19 Порядку, графу щодо адреси місця проживання померлого, сформовані відомості згідно з якою можуть бути додатково використані для забезпечення повноти та достовірності даних щодо таких осіб.

Отже, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено позивачем в судовому засіданні, позивач при здійсненні своїх повноважень керувалась Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 18.10.2000 р. № 719/4940 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 р. № 3307/5) та формами звітності встановленими у Додатках до цих правил, а не Порядком організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних затвердженого постановою КМУ від 07.12.2016 року № 921.

Відповідно до п.1 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних затвердженого постановою КМУ від 07.12.2016 року № 921, цей Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, виконавчими комітетами сільських, селищних та міських рад, військовими комісаріатами, військовими частинами, підприємствами, установами, організаціями та навчальними закладами незалежно від їх підпорядкування та форми власності, що свідчить про поширення дії норм вказаного порядку на відділи державної реєстрації актів цивільного стану.

Правила державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/5, зареєстровані у Міністерстві юстиції України 18.10.2000 р. № 719/4940 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 р. № 3307/5) є чинними.

Таким чином, наявні два нормативно правові акти які регулюють однакові правовідносини.

Колізії в законодавстві, це суперечності або розбіжності між нормами права, закріпленими у приписах нормативно-правових актів, що регулюють однакові правові відносини і виявляються в процесі їх застосування компетентними органами і уповноваженими посадовими особами.

Способи подолання колізій: 1) використання колізійних норм (нормарбітрів); 2) тлумачення законодавчих актів, особливо коли вибір між нормами неможливо зробити на підставі колізійних норм; 3) застосування загальних правил подолання колізій: темпоральної (часової), ієрархічної (субординаційної), змістової, змішаної, види колізій в законодавстві і загальні правила їх подолання:

1. Темпоральна (часова) колізія - виникає внаслідок введення в дію в різний час двох і більше нормативних актів одного рівня з того ж самого питання, які мають розбіжності (колізія між законом і законом, указом і указом та ін.). Для її подолання необхідно керуватися принципом: наступний акт одного рівня з того ж самого питання скасовує дію актів попередніх.

2. Ієрархічна (субординаційна) колізія - виникає унаслідок введення в дію суперечних один одному нормативно-правових актів з того ж самого питання різними ієрархічно супідрядними державними органами. Правилом подолання цієї колізії слугує принцип: у разі розбіжностей нормативно-правових актів з того ж самого питання застосовуються норми того акта, що має більш вищу юридичну силу;

3. Змістовна (сутнісна) колізія - виникає внаслідок введення в дію загальних і спеціальних (виняткових) актів, коли норма одного акта суперечить нормі іншого акта через частковий збіг обсягів їх регулювання, викликаний специфікою суспільних відносин. Для подолання цієї колізії необхідно керуватись принципом: норма спеціального (виняткового) акта скасовує дію норми загального акта, за умови, що спеціальний акт формально не відмінений.

Можливі змішані колізії двох видів: 1) збіг темпорольної і змістовної колізій, що виникає внаслідок введення в дію загальної норми пізніше від спеціальної тим самим державним органом; 2) збіг ієрархічної і змістовної колізій, що виникає внаслідок введення в дію загальної і спеціальної (або виняткової) норм, які містяться в актах різної юридичної сили, за умови, що нижчий за ієрархією орган уповноважений видавати спеціальні (або виняткові) норми. Правила подолання змішаних колізій - керуватись принципом: спеціальна норма має перевагу перед загальною, яка введена в дію після неї.

Відповідно пункту 2 листа Міністерства юстиції України від 26.12.2008 року № 758-0-2-08-19 «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії» у разі існування суперечності між актами, прийнятими різними за місцем в ієрархічній структурі органами - вищестоящим та нижчестоящим, застосовується акт, прийнятий вищестоящим органом, як такий, що має більшу юридичну силу.

Отже, у даному випадку постанова Кабінету Міністрів України № 921 від 07.12.2016 року є нормативним актом, що має вищу юридичну силу у порівнянні з наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року за № 52/5.

У пункті 3 вищевказаної постанови КМУ зазначено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою зобов`язані привести власні акти у відповідність із цією постановою.

Відповідальність за неподання посадовими особами державних органів реєстрації актів цивільного стану районним, районним у місті, міським чи міськрайонним військовим комісаріатам відомостей про зміну військовозобов`язаними і призовниками прізвища, імені, по батькові про внесення до актових записів цивільного стану змін про дату і місце їх народження, а також про випадки реєстрації смерті військовозобов`язаних і призовників передбачена ч. 2 ст. 211-6 КУпАП.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері військового обліку військовозобов`язаних і призовників.

Об`єктивна сторона полягає у вчиненні таких діянь: а) неподанні відомостей про всіх військовозобов`язаних і призовників, визнаних інвалідами незалежно від групи інвалідності, посадовими особами медико-соціальних експертних комісій, на яких покладено обов`язок подавати такі відомості у військові комісаріати; б) неподанні посадовими особами державних органів реєстрації актів цивільного стану районним (міським) військовим комісаріатам відомостей про зміну військовозобов`язаними і призовниками прізвища, імені, по батькові про внесення до актових записів цивільного стану змін про дату і місце їх народження, а також про випадки реєстрації смерті військовозобов`язаних і призовників.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Суб`єктом правопорушення є посадові особи медико-соціальних експертних комісій та державних органів реєстрації актів цивільного стану.

Таким чином, в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення передбачений нормами ч. 2 ст. 211-6 КУпАП. Що також визнавалось позивачем у справі.

Проте, згідно оскаржуваної постанови, позивача визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, якою передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Мобілізаційна підготовка - це комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

Об`єктивна сторона правопорушення, полягає у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідальність посадових осіб підприємств, установ, організацій наступає за невиконання покладених на них обов`язків згідно зі ст. 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Статтею 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачені обов`язки підприємств, установ і організацій щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації . Підприємства, установи і організації зобов`язані, зокрема, вести облік військовозобов`язаних, резервістів і призовників із числа працюючих, здійснювати заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час і надавати звітність із цих питань відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування в установленому порядку .

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Суб`єктами правопорушення можуть бути як посадові особи, так і громадяни.

Суд зазначає, що необхідно мати сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення та які є необхідними та достатніми для притягнення до юридичної відповідальності.

Отже, склад адміністративного правопорушення це сукупність установлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак , наявність яких характеризує діяння як адміністративне правопорушення (проступок). Вказаними ознаками адміністративного правопорушення є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Суд зауважує, що основною й обов`язковою ознакою об`єктивної сторони є протиправне діяння. Відсутність цієї ознаки виключає склад будь-якого адміністративного правопорушення.

Як вбачається з норм статті 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено обов`язок підприємств, установ і організацій вести облік військовозобов`язаних, резервістів і призовників саме із числа працюючих, здійснювати заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час і надавати звітність із цих питань відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування в установленому порядку.

Отже, суд доходить висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП.

В даному випадку діє спеціальна норма передбачена ч. 2 ст. 211-6 КУпАП.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як вбачається зі змісту ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не надав до суду достатніх, належних та допустимих доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення.

Поряд з цим, суд вважає безпідставними твердження позивача про те, що відповідач позбавив його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, оскільки ці твердження спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 210-1 КУпАП. ОСОБА_1 особистим підписом у протоколі про адміністративне правопорушення підтвердила той факт, що вона повідомлена про час і місце розгляду складеного щодо неї протоколу. Використовуючи своє право давати пояснення, ОСОБА_1 власноручно написала пояснення в протоколі. Копію протоколу та складеної за ним постанови про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 отримала, про що маються відповідні відмітки у протоколі та постанові.

Відповідно до вимог ч.2 ст.235 КУпАП військові комісари, від імені військових комісаріатів, розглядають справи про адміністративні правопорушення і мають право накладати адміністративні стягнення, передбачені статтями 210, 210-1, 211 - 211-6 КУпАП.

Проте, відповідачем не доведено факту скоєння позивачем правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 210-1 КУпАП та не спростовано доводи позивача щодо відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення.

Щодо позовної вимоги про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені ст. 171-2 КАС України. Зазначені справи розглядаються в порядку передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 105 КАС України, адміністративний позов крім іншого, може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб`єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень. Крім того, ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову крім іншого про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення або окремих його положень.

Системний аналіз норм КУпАП та КАС України щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення приводить суд до висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених ст. 221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб`єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім того, підстави для закриття провадження у справі передбачені статтею 157 КАС України. Підстав зазначених позивачем для закриття провадження вказана стаття не містить та таких обставин судом не встановлено.

Отже, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не входить до повноважень адміністративного суду під час розгляду справи за правилами КАС України. На підставі викладеного, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КАСУ).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 86 КАС України).

Відповідно до ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч. 1 ст.244-2 КАС України (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 року) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, на думку суду, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним та достатнім способом відновлення порушеного права позивача є саме скасування спірної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та саме у цій частині позов підлягає задоволенню, а відтак, у задоволенні інших позовних вимог суд відмовляє.

Статтею 171-2 КАС України передбачено, що рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Проте рішенням Конституційного суду України від 08.04.2015 року положення статті 171-2 КАС України визнано неконституційним. А тому, суд приходить до висновку, що постанова суду має бути оскаржена.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 94 КАС України суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, в той час як інших судових витрат, які підлягають відшкодуванню, у справі не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 11, 12, 69-71, 158-163, 171-2, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Постанову про адміністративне правопорушення № 149 від 29.08.2017 року складену тимчасово виконуючим обов`язки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 КУпАП України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510.00 грн. - скасувати.

В іншій частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного проваджені або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 17 жовтня 2017 року.

Суддя Н.В. Коваленко