Справа № 804/2688/17
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

804/2688/17

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року

справа № 804/2688/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою Дніпропетровської митниці ДФС на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 року у справі № 804/2688/17 за позовом приватного підприємства «Елін-2007» до Дніпропетровської митниці ДФС, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області про зобов’язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що відповідачем не доведена правомірність відмови позивачу у поверненні надміру сплачених платежів.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав неповного з’ясування судом обстави, що мають значення для справи та не відповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.

Посилається на те, що суд не звернув увагу на те, що рішення на підставі якого було прийнято картку відмови, що була у подальшому скасована, є правомірним, воно не оскаржено та не скасовано. При цьому саме з урахуванням цього рішення позивачем було подано митну декларацію та визначено розмір платежів.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу, позивач зазначаючи про її необґрунтованість, просить у задоволені скарги відмовити, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача яка підтримала доводи апеляційної скарги, пояснення представників позивача які заперечували щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач 12.04.2012 р. звернувся до відповідача з митною декларацією №110010000/ 2012/002916 з метою митного оформлення товарів, ввезених на митну територію України на підставі договору поставки № 533 від 13.12.2010 р., укладеного між ним та ТОВ «ІЗОЛІТ», Республіка Казахстан.

Проте, митне оформлення за цією декларацією здійснене не було, а підприємство отримало відмову в такому оформленні 19.01.2013 року.

Позивач подав до Дніпропетровської митниці заяву про надання дозволу на випуск товарів у вільний обіг за тимчасовою декларацією, у зв'язку зі спірністю питання щодо класифікації товарів.

Дніпропетровською митницею 18.04.2012 року оформлена тимчасова вантажна митна декларація №110010000/2012/003077.

За тимчасовою митною декларацією №110010000/2012/003285 24.04.2012 року товар випущений у вільний обіг без застосування преференційного режиму.

Відділом митних платежів Дніпропетровської митниці 21.05.2012 року прийняте рішення про визначення коду товару №КТ-110-0930-2012, відповідно якого був змінений опис товару №1, опис та коди згідно з УКТЗЕД товарів №2, №3.

Позивачем 23.05.2012 року подана до митного оформлення ВМД №110010000/2012/004053 без застосування преференційного режиму.

Приватне підприємство «Елін-2007» 29.12.2012 року, з урахуванням рішення про визначення коду товару, подало до митного органу декларацію №110010000/2012/010922 із застосуванням преференційного режиму.

Не погодившись з вказаним рішенням відповідача, приватне підприємство «Елін-2007» оскаржило його в судовому порядку.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2013 р. у справі №804/3202/13-а, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2015 р., відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Листом вих. № 2321/10/04-50-25-03 від 07.10.2015 відповідач повідомив позивача, що питання про відновлення режиму вільної торгівлі буде розглянуто митницею після отримання документів на підтвердження достовірності сертифікату про походження товару від Торгово-промислової палати Північно-Казахстанської області Республіки Казахстан, якому направлено відповідний запит до Торгово-промислової палати (а.с. 22).

Листом вих. № 174/10/04-50-19-03 від 26.01.2017 р. Дніпропетровська митниця ДФС повідомила про відмову у відновлені режиму вільної торгівлі (а.с. 23).

Позивач повторно звернувся до відповідача 10.03.2017 р. вих. № 37/10 із заявою про повернення надмірно сплачених грошових коштів на рахунок заявника (а.с. 24).

Правомірність та обґрунтованість дій та бездіяльності відповідача щодо ненадання третій особі висновку про повернення надмірно сплачених платежів та зобов’язання його подати є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Згідно з частинами 1,3 статті 301 Митного кодексу України (далі – МК) повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до бюджетного та податкового кодексів України. Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів.

Відповідно до п.п.43.1 - 43.5 статті 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов’язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 МК, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Таким чином, вказаними нормами права визначено право на повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів.

Водночас, як вірно зазначено відповідачем в апеляційній скарзі та підтверджується матеріалами справи судом першої інстанції не повно було з’ясовано наступні обставини, що мають значення для справи.

Так судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем було заявлено до митного оформлення товар за ВМД №110010000/2012/002916 від 12.04.2012 року з зазначенням в графі 36 преференцію за кодом 065 відповідно до Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15.04.1994 року.

У зв’язку з виникненням спірного питання про класифікацію товару, 18.04 2012 року позивач надав відповідачу, для здійснення митного оформлення товару у спрощеному порядку тимчасову декларацію № 110010000/2012/003077 типу ІМ 40 ТД.

Рішенням про визначення країни походження товару від 18.04.2012 року №110010000/2012/0039/1, а саме в графі 7 відповідачем було зазначено про неможливість застосування преференційного режиму, передбаченого умовами Угоди про вільну торгівлю.

З урахуванням вимог відповідача зазначених в картці відмови позивачем було подано 24.04.2012 року МД №11010000/2012/003285 типу ІМ 40 ТД за якою товар випущено у вільний обіг у спрощеному порядку без застосування преференційного режиму.

23.05.2012 року позивачем подано до митного оформлення митну декларацію заповнену у звичайному порядку типу ІМ 40 ТД № 110010000/2012/004053 без застосування преференційного режиму.

Однак, враховуючи те, що на момент здійснення митного оформлення товарів було прийнято рішення про визначення коду товару № КТ-110-0930-2012 від 21.05.2012 року відповідачем було оформлено картку відмови.

З урахуванням зазначеного рішення 29.12.2012 року позивач подав до митного оформлення митну декларацію заповнену у звичайному порядку типу ІМ 40 ТД № 110010000/2012/004053 із застосуванням преференційного режиму. За якою було задекларовано два товари замість первинних трьох (крім бавовняної тканини полотняного переплетіння).

Отже підстави для задоволення позову відсутні.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову. Зазначений обов’язок відповідач виконав.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення судом першої інстанції рішення з не повним з’ясуванням обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду та прийняття нової постанови якою у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись, пунктом 3 частини 1 статті 198, пунктом 1 частини 1 статті 202, статтею 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 року у справі № 804/2688/17 – скасувати та прийняти нову, якою у задоволені позову відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 17 жовтня 2017 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко