Справа № 336/1641/17(2-а/336/175/2017)
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 жовтня 2017 рокусправа № 336/1641/17(2-а/336/175/2017)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого судді: Коршуна А.О. (доповідач)

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2017р. у справі №336/1641/17 (2-а/336/175/2017)
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Шевенківського районного суду м. Запоріжжя знаходилась адміністративна справа №336/1641/17 (2-а/336/175/2017) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя (далі - УПФУ у Шевченківському районі м. Запоріжжя) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії / а.с. 16/.

10.04.2017р. до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява відповідача про закриття провадження у даній справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України / а.с. 20/.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2017р. у справі №336/1641/17 (2-а/336/175/2017) провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до УПФУ у Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України / а.с. 25-26/.

Вищезазначена ухвала суду першої інстанції мотивована наявністю рішення суду в адміністративній справі між тими ж самими сторонами з того ж самого предмету спору, яке набрало законної сили, що є підставою для закриття провадження у даній адміністративній справі відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 157 Кас України.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 11.04.2017р., подав апеляційну скаргу /а.с. 34-35/, у якій посилаючись на те, що ухвала суду першої інстанції від 11.04.2017р. постановлена з порушенням норм чинного процесуального законодавства, оскільки предметом спору у даній справі є дії відповідача, який є суб'єктом владних повноважень, щодо розгляду його заяви від 10.03.2017р., тоді як рішення суду на яке послався суд першої інстанції як на підставу для закриття провадження у справі стосується дій відповідача щодо розгляду його заяви від 25.01.2016р. , тому висновки суду першої інстанції про існування рішення між тими ж самими сторонами з того ж самого предмету спору є необґрунтованими, у зв'язку з чим просив суд скасувати ухвалу суду першої інстанції від 11.04.2017р., справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Дана справа розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження, особи, які беруть участь у розгляді справи, про день та місце розгляду справи апеляційним судом повідомлені належним чином / а.с. 53-56/.

Перевіривши матеріали справи та рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів даної справи вбачається, що 18.03.2017р. ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв'язку звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в порядку адміністративного судочинства, за правилами встановленими КАС України, з позовом до УПФУ у Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, за яким судом першої інстанції 23.03.2017р. відкрито провадження в адміністративній справі №336/1641/17 (2-а/336/175/2017) / а.с. 13,2-5,16/.

З адміністративного позову вбачається, що позивач, який перебуває на пенсійному обліку у відповідача, 10.03.2017р. звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2014,2015,2016рр), але відповідач відмовив у призначенні пенсії і саме такі дій позивач вважає протиправними, та просив суд визнати такі дії протиправними та зобов'язати відповідача призначити йому пенсію відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2014,2015,2016рр), забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією / а.с. 2-5/

Отже з змісту заявлених позивачем позовних вимог у справі №336/1641/17 (2-а/336/175/2017) вбачається, що предметом спору у справі є наявність чи відсутність у позивача права на призначення йому пенсії відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2014,2015,2016рр).

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2016р. у справі №336/613/16-а (2-а/336/76/2016) ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні адміністративного позову до УПФУ у Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії / а.с. 21/, та з урахуванням положень ст. 254 КАС України рішення суду набрало законної сили 30.08.2017р.

Як вбачається з наданої суду ксерокопії вищезазначеного рішення суду / а.с. 21/ під час розгляду адміністративної справи №336/613/16-а (2-а/336/76/2016) судом встановлено, що ОСОБА_1, який перебуває на пенсійному обліку у відповідача, 25.01.2016р. звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, але відповідач відмовив у призначенні пенсії і саме такі дій позивач вважає протиправними, та просив суд визнати такі дії протиправними та зобов'язати відповідача призначити йому пенсію відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією, але суд відмовив позивачу у задоволенні вимог адміністративного позову через їх необґрунтованість та безпідставність.

Аналіз вищезазначеного рішення суду у справі №336/613/16-а (2-а/336/76/2016) дає можливість зробити висновок про те, що фактично предметом спору у даній справі є наявність чи відсутність у позивача - ОСОБА_1 права на призначення йому пенсії відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком і у цій справі є рішення суду, яке набрало законної сили.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що у адміністративних справах №336/1641/17 (2-а/336/175/2017) (яка перебуває в провадження суду 1 інстанції) та №336/613/16-а (2-а/336/76/2016) ( у якій судом постановлено рішення, яке набрало законної сили) заявлено спір з того ж самого предмету спору - наявність чи відсутність у позивача - ОСОБА_1 права на призначення йому пенсії відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, між тими ж самими сторонами, і існування рішення суду у справі №336/613/16-а (2-а/336/76/2016), яке набрало законної сили, є відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України підставою для закриття провадження у адміністративній справі №336/1641/17 (2-а/336/175/2017).

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що звернення ОСОБА_1 до відповідача з заявами щодо призначення йому пенсії відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком після набрання законної сили рішення суду у адміністративній справі №336/613/16-а (2-а/336/76/2016) (тобто після 30.08.2016р.) не створюють для нього будь-яких нових правових підстав для розгляду адміністративним судом позовних вимог щодо наявності чи відсутності у позивача - ОСОБА_1 права на призначення йому пенсії відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком

Приймаючи до уваги вищезазначені фактичні обставини справи, колегія суддів враховуючи положення ст. 157 КАС України, вважає, що суд першої інстанції правильно з урахуванням чинного процесуального законодавства закрив провадження у даній адміністративній справі у зв'язку з наявністю рішення суду у справі між тими ж самими сторонами з того ж самого предмету спору, яке набрало законної сили, а тому ухвалу суду першої інстанції від 11.04.2017р. у даній справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги суперечать фактичним обставинам справи та нормам чинного процесуального законодавства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.197,199,200,205,206КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2017р. у справі №336/1641/17 (2-а/336/175/2017) - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у розгляді справи, та може бути оскаржена в порядку та строки визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко