Справа № 201/9121/17(2-а/201/292/2017)
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 жовтня 2017 рокусправа № 201/9121/17(2-а/201/292/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Уханенка С.А. Богданенка І.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 було залишено без розгляду.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2017 року скасувати та прийняти судове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що адміністративний позов був поданий Позивачем після закінчення встановленого ст. 99 КАС України строку звернення до суду. Окрім того, поважних підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду Позивачем надано не було.

Суд першої інстанції не погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1, 2 ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що строк на подання адміністративного позову визначає період у часі, в межах якого особа повинна звернутись до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень. Загальний строк звернення до суду складає шість місяців, з моменту коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права. У разі пропуску строку звернення до суду, він може бути поновлений, за умови наявності поважних підстав його пропуску. У разі відсутності підстав для поновлення строку на подання адміністративного позову, суд залишає позов без розгляду.

Як свідчать встановлені обставини справи, предметом спірних правовідносин виступає правомірність визнання протиправними дій Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради, щодо не призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на підставі заяви від 16.06.2016 року та можливість зобовязання Відповідача здійснити призначення, нарахування та виплату щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитериростичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №505 від 01.10.2014 року «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які перемущуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» як непрацездатним особам на підставі заяви від 16.06.2016 року.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, про порушення свого права Позивач дізнався з листа Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради від 26.12.2016 року №7860, який був отриманий ним 29.12.2016 року.

Тобто, починаючи з 29.12.2016 року Позивач дізнався про порушення свого права, що свідчить про початок обрахунку строку звернення до суду саме з цієї дати.

При цьому, як вбачається з оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з огляду на те, що Позивач регулярно отримував щомісячну адресну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитериростичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальлних послуг у період з 26.01.2015 року по 25.07.2015 року, з 26.07.2015 року по 25.01.2016 року, з 26.01.2016 року по 07.06.2016 року. Звернувшись 16 червня 2016 року на адресу відповідача із заявою про подовження виплати адресної допомоги, змінивши адресу мешкання 18 серпня 2016 року, не отримавши при цьому грошових коштів в якості щомісячної адресної допомоги на підставі заяви від 16 червня 2016 року, ОСОБА_1 лише 25 листопада 2016 року вирішив уточнити причини невиплати йому цієї допомоги. Так, застосовуючи логічний метод аналізу, суд першої інстанції дійшов висновку, що вже у червні-липні 2016 року ОСОБА_1 було відомо про порушення його прав, оскільки він мав отримати адресну допомогу та не отримав.

Між тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутні письмові докази, які б обґрунтовували факт обізнаності Позивача про прийняття Відповідачем рішення щодо зупинення виплати його адресної допомоги. При цьому, неотримання ним такої допомоги починаючи з червня 2016 року не може вважатись беззаперечним доказом обізнаності Позивача в порушенні його права на призначення такої допомоги, оскільки вказаний факт може свідчити про порушення його права на виплату адресної допомоги.

Також, посилання суду першої інстанції на отримання дружиною Позивача нарочно особової справи ОСОБА_1, як в обґрунтування наявності в нього можливості ознайомитись з її змістом та зрозуміти причини неотримання ним грошової допомоги, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки в даному випадку відсутні докази того, що зміст особової справи надавав Позивачу належну можливість на усвідомлення її змісту та встановлення факту відмови в призначенні допомоги.

Як вже зазначалось, Позивач дізнався про порушення свого права 29.12.2016 року, а позов був поданий засобами поштового звязку 21.06.2017 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи конвертом.

Отже, наявність вказаної обставини свідчить про дотримання ним строку звернення до суду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2017 року була прийнята з порушенням норм процесуального права, що свідчить про необхідність її скасування.

На підставі наведеного, керуючись, ч.3 ст.160, ст. 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.07.2017 року скасувати.

Матеріали справи направити до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська для продовження розгляду справи

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко