Справа № 803/1222/17
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року Справа № 803/1222/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

при секретарі судового засідання Гуцалюк І.О.,

за участю представника відповідача Радчук Л.О.,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи Пилипчук І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2017 року ОСОБА_4 звернулась в суд з адміністративним позовом до Першого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанови про накладення штрафу від 20 березня 2017 року № ВП 51605553.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2017 року залучено до участі в даній адміністративній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2.

Позовні вимоги обґрунтовано наступними обставинами.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2016 року встановлено спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дочкою ОСОБА_6 другого та четвертого тижня місяця з 19 години п'ятниці до 19 години неділі з переданням йому дитини за місцем її постійного проживання у м. Луцьку, встановлено спільний відпочинок батька з дитиною протягом 14 календарних днів влітку за межами міста Луцька. Вказане рішення суду ОСОБА_4 виконується добровільно та сумлінно, перешкоди у його виконанні не вчинялись. У матеріалах виконавчого провадження наявні докази добровільного виконання рішення суду. Керуючись наведеним, позивач вважає притягнення її до відповідальності за невиконання рішення безпідставним і протиправним.

Позивач в судове засідання не прибула, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, в клопотанні від 06 жовтня 2017 року просила розгляд справи здійснювати за її відсутності (а.с. 28).

Письмових заперечень проти адміністративного позову відповідач суду не надав. Представник відповідача у судовому засіданні позовних вимог не визнала, зазначивши, що оскаржена постанова прийнята відповідно до вимог статті 75 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки боржник без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк не виконав певні дії (не надав пояснень за фактом виконання судового рішення, не повідомив про заходи, що вживаються з метою його виконання), на нього було накладено штраф в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача вважає дії відповідача правомірними та просила відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, дійшов висновку про підставність заявленого позову з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При вирішенні спору судом постанова про накладення штрафу від 20 березня 2017 року ВП №51605553, прийнята відповідачем як суб'єктом владних повноважень, перевірялась на відповідність вимогам частини третьої статті 2 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності прийнятої постанови від 20 березня 2017 року ВП №51605553, а тому вона є протиправною та підлягає скасуванню.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційної суду Волинської області від 22 червня 2016 року, в цивільній справі №161/2404/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення способу участі батька у вихованні дитини визначено ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дочкою ОСОБА_6 другого та четвертого тижня місяця з 19 години п'ятниці до 19 години неділі з переданням йому дитини за місцем її постійного проживання у м. Луцьку, встановлено спільний відпочинок батька з дитиною протягом 14 календарних днів влітку за межами міста Луцька (а.с. 31-32, 33-34).

За вказаним судовим рішенням 07 липня 2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист від 12 травня 2016 року (а.с. 35).

Постановою державного виконавця першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 08 липня 2016 року, за заявою ОСОБА_2 від 07 липня 2016 року, відкрито виконавче провадження № 51605553 (а.с. 36, 37).

Вказану постанову ОСОБА_7 було надіслано поштовим зв'язком з рекомендованим повідомленням про вручення 08 липня 2016 року, однак 12 серпня 2016 року повернуто відправнику з відміткою поштового зв'язку "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 38).

26 серпня 2016 року державним виконавцем здійснено вихід за місцем проживання ОСОБА_4, однак двері ніхто не відчинив, про що відповідачем складений акт (а.с. 41)

24 лютого 2017 року державний виконавець направив ОСОБА_4 виклик № 596 від 23 лютого 2017 року з вимогою прибути на 10:00 год. 03 березня 2017 року в Перший відділ державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області для дачі пояснень з приводу виконання зобов'язань за виконавчим листом від 12 травня 2016 року. Вказане поштове відправлення не вручене адресату, повернуто відділенням поштового зв'язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання" 27 березня 2017 року (а.с.49). 09 березня 2017 року державним виконавцем складено акт про неприбуття ОСОБА_4 на виклик і ненадання письмових пояснень з приводу виконання виконавчого листа (а.с. 53 (зворот)).

Постановою від 20 березня 2017 року ВП № 5160553 на боржника ОСОБА_4 накладено штраф в розмірі 1 700 грн за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії (а.с. 5).

Вказану постанову 22 березня 2017 року відповідачем було направлено за місцем проживання позивача, однак поштове відправлення 24 квітня 2017 року відділенням поштового зв'язку повернуто відправнику без вручення у зв'язку із закінченням терміну зберігання (а.с.55-56 ).

19 травня 2017 року позивач прибула до державного виконавця, ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження № 51605553, що було зафіксовано в акті від 19 травня 2017 року (а.с. 66).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд керується наступним.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Приписами статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії.

Так, відповідно до частин першої, другої, третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Із змісту виконавчого листа №161/2404/16-ц, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 51605553, не вбачається жодних зобов'язань боржника ОСОБА_4 особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, а лише визначено дні та години побачень батька з дитиною.

Постановою про відкриття виконавчого провадження № 51605553 від 08 липня 2016 року боржнику надано строк для добровільного виконання рішення - до семи днів з моменту винесення цієї постанови. Водночас, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ОСОБА_4 вказаної постанови не отримувала, а отже не знала про її існування.

В матеріалах виконавчого провадження № 51605553 відсутні докази невиконання без поважних причин боржником рішення.

Водночас, у виконавчому провадженні міститься ряд повідомлень стягувача ОСОБА_2, в яких він, зокрема, вказує на те, що його донька перебуває з ним понад строки встановленні рішенням суду, тобто в ті дні, коли дитина мала би бути з матір'ю і саме в цьому він вбачає невиконання боржником рішення суду. З позовної заяви і письмових пояснень ОСОБА_4 від 25 травня 2017 року, наданих відповідачу, вбачається, що порядок передання дитини від одного з батьків до іншого відбувалось за попередньою, добровільною домовленістю між ними.

Суд звертає увагу, що батькові дитини ОСОБА_2 рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2016 року в цивільній справі №161/2404/16-ц визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дочкою ОСОБА_6 із встановленням періодів, при цьому, заборони на зустрічі батька з дитиною в інші періоди судом не визначено. А тому, виходячи із принципу дозвільної спрямованості цивільно-правового регулювання і рівності "дозволено все, що не заборонено законом", батько дитини ОСОБА_2 не позбавлений права спілкуватись з дочкою в інші періоди, ніж визначено вказаним судовим рішенням.

Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Із вказаної норми випливає, що підставою для накладення штрафу є умисне невиконання боржником рішення, яке зобов'язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконанні лише боржником, у встановлений державним виконавцем строк без поважних причин, тобто державний виконавець зобов'язаний перед застосуванням штрафних санкцій встановити, зокрема, наявність або відсутність поважності причин невиконання рішення і обов'язку виконати певні дії лише боржником.

Як зазначено в постанові від 20 березня 2017 року та відповідно до пояснень головного державного виконавця Радчук Л.О., наданих в судовому засіданні, встановлено, що на ОСОБА_4 накладено штраф оскарженою постановою у зв'язку з неприбуттям останньої в орган виконавчої служби на 10:00 год. 03 березня 2017 року на виклик № 596 від 23 лютого 2017 року, ненаданням пояснень за фактом невиконання вимог виконавчого документа, неповідомлення про заходи, які вживаються з метою його виконання.

Таким чином, враховуючи, що виконавчий документ, за яким відкрито виконавче провадження № 51605553, не зобов'язує боржника ОСОБА_4 вчиняти певні дії чи утриматися від їх вчинення, а також те, що державний виконавець не вжив всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» дій для з'ясування обставин щодо добровільного виконання судового рішення, зокрема, чи здійснюються боржником заходи для виконання рішення суду в добровільному порядку, поважності причин неприбуття особи на виклик, враховуючи, що позивач вказаного виклику не отримала, а також те, що в матеріалах виконавчого провадження письмові документи, які б свідчили про навмисне вчинення будь-яких перешкод для виконання рішення відсутні, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для винесення постанови від 20 березня 2017 року про накладення на боржника штрафу на підставі статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючись частиною третьою статті 160, статями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 51605553 від 20 березня 2017 року головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Радчук Л.О. про накладення штрафу.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається сторонами протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.М. Димарчук

Повний текст постанови виготовлений 17 жовтня 2017 року.