Справа № 640/6520/17
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 р. Справа № 640/6520/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЛСТАР", Головного управління Держпраці у Харківській області на постанову Київського районного суду м. Харкова від 28.07.2017р. по справі № 640/6520/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЛСТАР"

до Головного управління Держпраці у Харківській області

про скасування постанов про накладення штрафу,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАЛСТАР», звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області, в якому просив суд скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими особами № 20-01-4309/0447-0214 прийняту ГУ Держпраці у Харківській області 24.03.2017 року, скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими особами № 20-01-4309/0447-0215 прийняту ГУ Держпраці у Харківській області 24.03.2017 року, та покласти судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань за рахунок ГУ Держпраці у Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 03 по 10 березня 2017 року в ТОВ «ПАЛСТАР» працівниками ГУ Держпраці у Харківській області була проведена перевірка додержання суб'єктом господарства законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування. За результатами перевірки було складено акт № 20-01-4309/0447. 03.04.2017 року посадовими особами ТОВ «ПАЛСТАР» були отримані оскаржувані постанови про накладення штрафу, прийняті на підставі вказаного Акту перевірки: постанова № 20-01-4309/0447-0214 від 24.03.2017 року, відповідно до якої встановлено порушення ч.1 та 3 ст. 24 КЗпП, а саме: роботодавець використовує працю іноземців без трудового договору та без наявності виданого державною службою зайнятості дозволу на використання праці іноземців та осіб без громадянства; постанова № 20-01-4309/0447-0215 від 24.03.2017 року, відповідно до якої встановлено порушення ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про зайнятість», а саме: трудові договори з усіма працівниками у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), або видання наказу або розпорядження не оформлено та не повідомлені органи ДФС. Позивач категорично не погоджується з вказаним актом та вважає його незаконним та необгрунтованим, а постанови про накладення штрафу такими, що підлягають скасування, оскільки між ТОВ «ПАЛСТАР» та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на момент проведення перевірки були відсутні будь-які трудові відносини, дані особи не входили до трудового колективу товариства, не виконували трудові обов'язки, так як наслідок товариство не сплачувало їм заробітну плату. Відповідно до постанови про накладення штрафу № 20-01-4309/0447-0214 від 24.03.2017 року посадовими особами відповідача було накладено на позивача штраф на підставі п. 5 ч. 1 ст. 53 ЗУ «Про зайнятість», який втратив чинність з 2013 року у зв'язку із набранням чинності ЗУ «Про зайнятість населення», а отже не може слугувати підставою для встановлення штрафних санкцій для товариства. Також, у посадових осіб територіального відділення Державної інспекції України з питань праці були відсутні підстави для проведення позапланової перевірки. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 28.07.2017 року адміністративний позов задоволено частково. Скасовано постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 24.03.2017 року № 20-01-4309/0447-0214, складену заступником начальника Головного управління Держпраці у Харківській області Петренко О.М. відносно ТОВ «ПАЛСТАР». Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Харківській області на користь ТОВ «ПАЛСТАР» судовий збір в розмірі 1 600,00 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову в частині відмови у задоволенні вимоги адміністративного позову ТОВ «ПАЛСТАР» про скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими особами № 20-01-4309/0447-0215, прийнятої ГУ Держпраці у Харківській області 24.03.2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову в частині стягнення судового збору.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що апеляційна скарга ТОВ «ПАЛСТАР» підлягає задоволенню та, свою чергу, апеляційна скарга Головного управління Держпраці у Харківській області задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як передбачено ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно до ст. 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) врегульовані положеннями Закону України від 05.04.2007 року № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

На підставі ст. 259 КЗпП України, нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю здійснюють спеціально уповноважені на те органи та інспекції, які не залежать у своїй діяльності від власника або уповноваженого ним органу.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 100 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» утворено Державну службу України з питань праці.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96 визначено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який серед іншого реалізує державну політику у сферах охорони праці, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

У відповідності до п. п. 2, 3 Порядку № 390, право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці. Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідачем на підставі листа УСБУ в Харківській області отримано згоду на проведення позапланової перевірки позивача у центрального органу виконавчої влади - Державної служби України з питань праці.

Згідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 877, для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

20.02.2017 року відповідачем прийнято наказ № 01.01-07/293 та складено направлення на проведення перевірки суб'єкта господарювання, яке спрямоване позивачу.

За результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Відповідачем прийнято акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 20-01-4309/0447, де зазначено, що позивачем порушено ч. ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП, та ч. 2 ст. 8 Закону України № 803.

Зазначений акт в судовому порядку не оскаржено.

Як визначено п. 8 Порядку № 509, за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в п. 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб'єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка.

На підставі вказаного наказу прийняті дві оскаржувані постанови від 24.03.2017 року за № 20-01-4309/0447-02-14 та за № 20-01-4309/0447-0215, де також вказано про вказані порушення норм про працю.

Відповідачем була прийнята оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 24.03.2017 року № 20-01-4309/0447-0214, відповідно до якої позивачем було порушено ч. 2 ст. 8 ЗУ № 803 «Про зайнятість» та ч. 1 ст. 53 ЗУ № 5067 «Про зайнятість населення», а саме: роботодавець використовує працю іноземців без трудового договору та без наявності виданого державною службою зайнятості дозволу на використання праці іноземців та осіб без громадянства.

Але колегія суддів наголошує, що Закон України № 803 «Про зайнятість», яким керувався відповідач при винесенні вказаної постанови, втратив чинність.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині скасування постанови про накладення штрафу від 24.03.2017 року № 20-01-4309/0447-0214.

Що стосується позовних вимог щодо скасування постанови про накладення штрафу від 24.03.2017 року № 20-01-4309/0447-0215, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні цієї частини позову на підставі наступного.

Зі змісту постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 24.03.2017 року № 20-01-4309/0447-0215 вбачається, що встановлено порушення ч. 3 ст. 24 КУпАП, трудові договори з усіма працівниками у письмовій формі шляхом укладення контракту або видання наказу, або розпорядження не оформлено та не повідомлені органи ДФС.

Згідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Як передбачено ст. 24 КЗпПУкраїни, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (ст. 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вже зазначалось, в акті перевірки вказано, що позивач використовує найману працю без належного документального оформлення на робочому місці.

Представником відповідача в підтвердження фактичного допуску до роботи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надано в суді першої інстанції письмові пояснення останніх.

Проте, судом першої інстанції не було враховане те, що ТОВ «ПАЛСТАР» займається реалізацією алкогольних напоїв та здійснює лише один вид економічної діяльності - це обслуговування напоями, що включає діяльність з приготування і обслуговування напоями для негайного споживання на місці. Для здійснення даного виду діяльності 16.09.2016 року позивачем отримано відповідну ліцензію Головного управління ДФС у Харківській області на роздрібну торгівлю алкогольними напоями (а.с. 136-137).

Для здійснення зазначеного вище виду економічної діяльності між ТОВ «ПАЛСТАР» та ОСОБА_5 укладено договір оренди, відповідно до якого орендодавець ОСОБА_5 передає, а орендар - ТОВ «ПАЛСТАР» приймає у тимчасове користування частину нежитлового примішення № 59-3 площею 21,0 кв.м., розташованого за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1, літ. А-6, цокольного поверху (а.с. 135). На даній площі позивачем розміщені барна стойка та підсобне приміщення, в якому зберігається продукція. Загальна площа приміщень, яка належить орендодавцю становить 157 кв.м.

Колегія суддів звертає особливу увагу на те, що у відповідності до умов п. 10.1. Договору оренди інші частини нежитлового приміщення від 15.07.2015 року, орендар - ТОВ «ПАЛСТАР» обізнаний про те, що приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, літ. А-6 цокольного поверху, а саме: № № 59-1, 59-2, 59-4, 59-5, 59-6, 59-7, 59-8, 59-9, 59-10, 59-11, 59-12, 59-13 та частина приміщення № 59-3 площею 60,6 кв.м. загальною площею 136 кв.м., надані у тимчасове користування, згідно Договору оренди від 08.07.2015 року, ФО-П ОСОБА_6 строком до 01.07.2018 року (а.с. 134).

Також слід зазначити, що оскільки позвач не надає послуг у сфері приготування страв, отже колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на виявлених осіб - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що ніби то вони виконували обов'язки офіціанта та помічника на кухні кафе «Хінкальня», оскільки у розпоряженні ТОВ «ПАЛСТАР» кухня та окремі столи для відвідувачів відсутні та послуг постачання готових страв населенню не надається, дану діяльність здійснює кафе «Хінкальня» на праві зазначеного вище договору оренди частини нежитлового приміщення (а.с. 131-134).

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач, при винесенні постанов від 24.03.2017 року № 20-01-4309/0447-0214 та № 20-01-4309/0447-0215 про накладення штрафу на позивача діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством, тому вони підлягають скасуванню, а позовні вимоги ТОВ «ПАЛСТАР» в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стосовно розподілу судових витрат, колегія суддів відмічає, що у відповідності до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, колегія суддів вирішує в порядку ст. ст. 87, 94 КАС України, та вважає за необхідне в даному випадку стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача витрати в розмірі 1 600,00 грн.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Головного управління Держпраці у Харківській області задоволенню не підлягає.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Як визначено ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод і інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими особами № 20-01-4309/0447-0215, складену 24.03.2017 року заступником начальника Головного управління Держпраці у Харківській області Петренко О.М. відносно ТОВ «ПАЛСТАР».

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому, відповідно до вимог ст. 202, ч. 2 ст. 205 КАС України, підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими особами № 20-01-4309/0447-0215, складеної 24.03.2017 року заступником начальника Головного управління Держпраці у Харківській області Петренко О.М. відносно ТОВ «ПАЛСТАР».

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЛСТАР" задовольнити.

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 28.07.2017р. по справі № 640/6520/17 скасувати в частині відмови в задоволенні позову про скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими особами № 20-01-4309/0447-0215, складену 24.03.2017р. заступником начальника Головного управління Держпраці у Харківській області Петренко О.М. відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЛСТАР" та в частині стягнення розміру судового збору.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими особами № 20-01-4309/0447-0215, складену 24.03.2017р. заступником начальника Головного управління Держпраці у Харківській області Петренко О.М. відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЛСТАР".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАЛСТАР" судовий збір в розмірі 1 600,00 (одна тисяча шістьсот) грн.

В іншій частині постанову Київського районного суду м. Харкова від 28.07.2017р. по справі № 640/6520/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Старостін В.В.
Судді(підпис) (підпис) Рєзнікова С.С. Бегунц А.О.
Повний текст постанови виготовлений 17.10.2017 р.