Справа № 815/3239/17
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 р. Справа № 815/3239/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Турецької І.О.

- Кравченка К.В.

при секретарі - Діденко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13 червня 2017 року №, №, №, №, №, №, №, №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13 червня 2017 року №Ф , рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13 червня 2017 року №.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року адміністративний позов ФОП ОСОБА_2 задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення, прийняті Головним управлінням ДФС в Одеській області від 13 червня 2017 року №, №, №, №, №, №, №, №. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу про сплати боргу (недоїмки) прийняту Головним управлінням ДФС в Одеській області №Ф від 13 червня 2017 року. Визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, прийняте Головним управлінням ДФС в Одеській області від 13 червня 2017 року №.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідачем було подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповність з'ясування обставин, які мають значення для справи просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ФОП ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДФС в Одеській області проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_2 з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі з тими, яким встановлено випробування, за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, за наслідками вказаної перевірки складено довідку про відсутність порушень вимог чинного законодавства з боку позивача.

Крім того, Головним управлінням ДФС в Одеській області проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності ФОП ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року.

За наслідками вказаної перевірки Головним управлінням ДФС в Одеській області складено акт №480/15-32-13-96 від 30 травня 2017 року, відповідно до висновків якого встановлено порушення:

- п.177.1, п.177.2, п.177.4, п.177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами щорічного декларування за період, що перевірявся, у сумі 102881,96 грн., в тому числі за 2014 рік у сумі 18091,23 грн., за 2015 рік у сумі 45444,51 грн., за 2016 рік у сумі 39346,22 грн.;

- п.162.1 ст. 162, пп.164.1.3 п.164.1 ст. 164, пп.177.2 ст. 177, п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження податкового зобов'язання з військового збору з підприємницької діяльності з період, що перевірявся, у сумі 7190,30 грн., у тому числі за період за 2015 рік у сумі 3911,44 грн., за 2016 рік у сумі 3278,86 грн.;

- пп.49.18.2 п.49.18 ст. 49, ст. 51, п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, в наслідок чого встановлено несвоєчасне подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за другий квартал 2014 року по строку 09 серпня 2014 року;

- п.2 ст. 7, п.8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого встановлено заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (КБК 71040000) у сумі 180425,47 грн., в тому числі за 2014 рік на 41851 грн., за 2015 рік у сумі 90484,60 грн., за 2016 рік у сумі 48089,87 грн.;

- п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено порушення строків реєстрації податкових накладних у Єдиному державному реєстрі податкових накладних;

- п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість за період, що перевірявся, у сумі 125737 грн., в тому числі за лютий 2014 року на 2699 грн., квітень 2014 року на 6376 грн., травень 2014 року на 1000 грн., червень 2014 року на 2728 грн., липень 2014 року на 2309 грн., серпень 2014 року на 700 грн., вересень 2014 року на 3409 грн., жовтень 2014 року на 5135 грн., листопад 2014 року на 9051 грн., грудень 2014 року на 2539 грн., лютий 2015 року на 1842 грн., березень 2015 року на 14057 грн., квітень 2015 року на 574 грн., травень 2015 року на 750 грн., червень 2015 року на 2874 грн., жовтень 2015 року на 2476 грн., листопад 2015 року на 5597 грн., грудень 2015 року на 14728 грн., лютий 2016 року на 2582 грн., березень 2016 року на 10080 грн., квітень 2016 року на 3555 грн., травень 2016 року на 3701 грн., липень 2016 року на 2622 грн., серпень 2016 року на 8728 грн., вересень 2016 року на 2700 грн., жовтень 2016 року на 3380 грн., листопад 2016 року на суму 2414 грн., грудень 2016 року на 7131 грн.;

- п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено не зберігання первинних документів, ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства.

На підставі акта перевірки №480/15-32-13-96 від 30 травня 2017 року відповідачем прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 13 червня 2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1022881,96 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 13 червня 2017 року №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 510 грн. за платежем - податок на доходи фізичних осіб;

- податкове повідомлення-рішення від 13 червня 2017 року №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 25720,49 грн. за платежем - податок на доходи фізичних осіб;

- податкове повідомлення-рішення від 13 червня 2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - військовий збір у розмірі 7190,30 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 13 червня 2017 року №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 1797,58 грн. за платежем - військовий збір;

- податкове повідомлення-рішення від 13 червня 2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 125737 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 13 червня 2017 року №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 31434,25 грн. за платежем - податок на додану вартість;

- податкове повідомлення-рішення від 13 червня 2017 року №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 510 грн. за платежем адміністративні штрафи та інші санкції.

Крім того, 13 червня 2017 року відповідачем винесено вимогу про сплату боргу №Ф, якою визначено позивачу заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 180425,47 грн. та прийнято рішення № від 13 червня 2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким позивачу донараховано 180425,47 грн. єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, у зв'язку з чим застосовано штрафні санкції у розмірі 35461,21 грн.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, складаючи акт за результатами проведеної перевірки, керувався лише припущеннями, без належного дослідження господарських операцій, дійшов хибного висновку про безтоварність укладених позивачем із контрагентами правочинів, заниження податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами щорічного декларування за період, що перевірявся, у сумі 102881,96 грн., в тому числі за 2014 рік у сумі 18091,23 грн., за 2015 рік у сумі 45444,51 грн., за 2016 рік у сумі 39346,22 грн.; заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість за період, що перевірявся, у сумі 125737 грн., у зв'язку з чим оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 13 червня 2017 року №, №, №, №, №, №, №, №, вимога про сплату боргу №Ф від 13 червня 2017 року, рішення № від 13 червня 2017 року є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, тому підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на безпідставність віднесення позивачем до складу витрат у сумі 96348,65 грн. у 2014 році, у сумі 260762,55 грн. у 2015 році, у сумі 218590,15 грн. у 2016 році (сплата за допоміжні матеріали, деталі для меблів) за наслідками господарських операцій з ТОВ «Квадро» та ТОВ «Апус», оскільки у видаткових накладних не ідентифікований товар; у підприємця відсутні первинні документи, які підтверджують його використання у виробництві та збиранні меблів; аналізом можливості виконання позивачем операцій з виробництва та збирання меблів встановлено, що зазначені операції за змістом і технологічною специфікою передбачається необхідність наявності трудового ресурсу (використання праці найманих осіб).

Відповідно до п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п.44.2 ст. 44 Податкового кодексу України - для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до п.177.1 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в п.167.1 ст. 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України визнан що об'єктом оподаткування є чистий дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Згідно п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектующих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів , запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку, які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премії, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно - правового характеру, будь - яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в п.п.177.4.1 - 177.4.3 п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково - касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно - експлуатаційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

З наведеного слідує, що платник податку має формувати витрати, у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. При цьому, господарська діяльність в рамках податкових відносин має бути направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 є: Код КВЕД 31.01 Виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі (основний); Код КВЕД 31.02 Виробництво кухонних меблів; Код КВЕД 31.09 Виробництво інших меблів; Код КВЕД 46.12 Діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами; Код КВЕД 46.15 Діяльність посередників у торгівлі меблями, господарськими товарами, залізними та іншими металевими виробами; Код КВЕД 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; Код КВЕД 46.65 Оптова торгівля офісними меблями; Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; Код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 14 лютого 2014 року між ТОВ «Квадро» (продавець) та ФОП ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу №5-14, відповідно до п.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю ДСП, ДВП, фурнітуру, готову продукцію та інші матеріали для виробництва меблів в асортименті, в кількості та по ціні рахунків-фактур та видаткових накладних, виконання якого підтверджено податковими та видатковими накладними, банківськими виписками.

Також, 15 січня 2014 року між ПП «Апус» (продавець) та ФОП ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу №15-14, відповідно до п.1 якого продавець зобов'язується передати покупцю у власність продукцію: OSB, ДСП, фанеру ФК, МДФ, ДВП, ЛДСП, деталі меблів, меблі корпусні та інші меблі у термін та на умовах, визначених цим договором, виконання якого підтверджено податковими та видатковими накладними, банківськими виписками.

Поряд з цим, на підтвердження факту використання придбаного у контрагентів ПП «Апус» та ТОВ «Квадро» товару у власній господарській діяльності позивачем надано копії договорів купівлі-продажу, договори постачання офісного обладнання, видаткові накладні та довіреності, тобто подальше використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності позивача є підтвердженим.

Колегія суддів також враховує те, що у своїй господарській діяльності ФОП ОСОБА_2 використовує офісне приміщення за адресою АДРЕСА_1 та складські приміщення за адресою АДРЕСА_3 та в м. АДРЕСА_4, що підтверджується копіями відповідних договорів оренди (суборенди).

Отже, враховуючи наявність належних первинних документів за господарськими операціями ФОП ОСОБА_2 з ПП «Апус» та ТОВ «Квадро», документів, які підтверджують використання придбаних товарів у виробництві та збиранні меблів та завдяки яким вважається за можливе встановити зв'язок між понесеними витратами і господарською діяльністю платника податку, колегія суддів вважає, що апелянтом не доведено, зазначених в акті перевірки висновків про заниженя позивачем чистого оподатковуваного доходу за період, що перевірявся, а відтак висновки про порушення позивачем в тому числі п.162.1 ст. 162, пп.164.1.3 п.164.1 ст. 164, пп.177.2 ст. 177, п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України; п.2 ст. 7, п.8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» є безпідставними, що в свою чергу було вірно встановлено судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на те, що у видаткових накладних не ідентифікований товар, оскільки недоліки в оформленні первинних документів не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарської операції та відмови у формуванні витрат та податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі платника у зв'язку з його господарською діяльністю.

Окрім цього, апелянт вказує на завищення позивачем податкового кредиту за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року на загальну суму 131813 грн. на підставі податкових накладних, отриманих від ТОВ «Квадро» за наслідками господарських операцій з придбання деталей для меблів; ТОВ «Адіс-Мотор» за послуги з ремонту та обслуговування автомобілю; ТОВ «Парктур» за послуги проживання; ТОВ «Апус» за наслідками господарських операцій з придбання ДСП та фанери.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг чи дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу визначено, те, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підтвердження факту здійснення господарських операцій з ТОВ «Парктур» позивачем надано податкову накладну №39 від 03 лютого 2014 року та акт виконаних робіт №2361 від 28 лютого 2014 року.

На підтвердження факту здійснення господарських операцій з ТОВ «Адіс-Мотор» позивачем надано акт виконаних робіт №РС-0001592 від 13 лютого 2014 року, податкові накладні №33 від 13 лютого 2014 року, №119 від 23 грудня 2013 року та копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - вантажного фургону, ремонт якого здійснено ТОВ «Адіс-Мотор», посвідчення водія.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта щодо відсутності договорів у позивача з ТОВ «Парктур» та ТОВ «Адіс-Мотор» як на підставу безтоварності господарських операцій, оскільки, як вже було зазначено, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Більш того, судом першої інстанції було вірно враховано положення ч.1 ст. 181 Господарського кодексу України, якою передбачено, зокрема, те, що допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ФОП ОСОБА_2 виконано зобов'язання за договорами, укладеними з ТОВ «Квадро», ТОВ «Адіс-Мотор», ТОВ «Парктур» та ТОВ «Апус», а саме: прийнято товар (послуги) та сплачено грошові кошти, про що свідчать належним чином оформлені первинні документи, які містять всі необхідні реквізити, передбачені п.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підписані уповноваженими особами та завірені відповідними печатками, тобто відповідають вимогам п.201.1 та п.201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, що свідчить про реальність господарських операцій по виконанню зазначених договорів.

Поряд з цим, посилання апелянта на розбіжності ПДВ, які містяться у податкових деклараціях з податку на додану вартість за квітень 2014 року, за липень 2014 року, за вересень 2014 року, за жовтень 2014 року, та за листопад 2014 року згідно даних бази «Детальна інформація по платнику ПДВ щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України» по контрагенту ТОВ «Меркс Груп» колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки в додатку 6 до акта перевірки №480/15-32-13-96 від 30 травня 2017 року, контролюючим органом наведені місяць та рік виписки податкових накладних, які включено до податкового кредиту та зазначені суми ПДВ платника, що перевіряється, тобто при проведенні перевірки ФОП ОСОБА_2 були надані відповідні податкові накладні, які підтверджують суму ПДВ включену до податкового кредиту (квітень 2014 року, липень 2014 року, вересень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року).

При цьому, норми податкового законодавства не ставлять у залежність правову оцінку податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентом - постачальником товару (робіт, послуг), в даному випадку ТОВ «Меркс Груп», якщо платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності, та фактично придбав товари (послуги) у цих постачальників. Одне лише порушення постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, якщо не встановлено факту обізнаності чи-то сприяння покупцем постачальнику в ухиленні від оподаткування та за відсутності встановлення такого факту платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за неправомірну діяльність його контрагентів.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що апелянтом не наведено жодних доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції стосовно відсутності доказів, які б підтверджували факт ненадання (відмови від надання) або надання не в повному обсязі документів (їх копій), пояснень, довідок та інформації ФОП ОСОБА_2 за перевіряємий період.

Таким чином, судом першої інстанції, на підставі наявних в матеріалах справи доказів зроблений правильний висновок про недоведеність податковим органом, на якого в силу норми ч.2 ст. 71 КАС України покладається обов'язок доказування правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень від 13 червня 2017 року №, №, №, №, №, №, №, №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13 червня 2017 року №Ф та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13 червня 2017 року №.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області залишити без задоволення, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуюча суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: І.О. Турецька

Суддя: К.В. Кравченко