Справа № 820/3669/17
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"10" жовтня 2017 р. № 820/3669/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

за участю секретаря судового засідання Попова А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

Приватного підприємства "Олан"
до Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України
про скасування податкових повідомлень-рішень ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Приватне підприємство "Олан", звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення № ; № ; № ; № ; № ; № ; № від 01.06.2017 року прийняті Харківським управлінням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України.

В обґрунтування позову зазначено, що Харківським управлінням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України було винесено податкові повідомлення-рішення № ; № ; № ; № ; № ; № ; № від 01.06.2017 року.

Позивач з зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями не погоджується, вважає їх незаконними та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягають скасуванню.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, щодо задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі зазначивши, що податкові повідомлення-рішення № ; № ; № ; № ; № ; № ; № від 01.06.2017 року є законними та такими, що винесені в межах чинного законодавства України, а тому не підлягають скасуванню.

Судом встановлено, що Харківським управлінням офісу великих платників податків ДФС, на підставі направлень, виданих згідно із пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та Ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова по справі 646/65/17 від 27.01.2017р., було проведено позапланову виїзну перевірку Приватного підприємства "Олан", , з питань дотримання вимог податкового, митного, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р.

За результатами даної податкової перевірки відповідачем було складено акт № 26/28-10-50-16-06/32506594 від 11.05.2017р.

Судом встановлено, що на підставі даного акту перевірки відповідачем було винесено податкові повідомлення-рішення № № ; ; ; ; ; 000015016; , з якими позивач погодився, сплатив відповідні суми до державного бюджету та не оспорює їх.

З висновками акту, на підставі яких було винесено податкові повідомлення-рішення № № ; ; ; ; ; ; від 01.06.2017р. від 01.06.2017р., ПП «Олан» не згодне і просить суд їх скасувати як незаконні.

Підставами для винесення зазначених податкових повідомлень-рішень стали відповідні висновки податкового органу щодо донарахування ПДВ, податку на прибуток, акцизного податку та накладення штрафних санкцій за з податку на прибуток іноземних осіб та за не оприбуткування готівки в касі на підприємстві відповідача.

Суд зазначає, що донарахування сум ПДВ відповідач у власному акті обґрунтовує тим, що ПП «Олан» безпідставно включило до складу податкового кредиту з ПДВ суми податку, сплачені підприємством на підставі тимчасових митних декларацій при ввезенні товарів на митну територію України. Відповідач вважає, що належним підтвердженням завершення митного оформлення є лише остаточна вантажна митна декларація (ВМД). Тимчасова митна декларація протиправно не визнається контролюючим органом як документ, подання якого завершує митне оформлення випуску товарів для вільного обігу на митній території України.

Донарахування податку на прибуток відповідач обґрунтовує заниженням ПП «Олан» позитивної різниці, яка виникає внаслідок відчуження земельних ділянок. Вважає, що земельна ділянка не є основним засобом, у зв'язку з чим до земельної ділянки не може бути застосоване поняття «залишкова вартість». Внаслідок цього, платник податків не мав права зменшувати фінансовий результат до оподаткування на суму вартості земельної ділянки.

Донарахування штрафних (фінансових) санкцій з податку на прибуток іноземних юридичних осіб відповідач обґрунтовує у власному акті тим, що ПП «Олан» здійснювало виплату штрафних санкцій на користь контрагентів, які відповідають ознакам нерезидентів. На думку відповідача, сплата за використання залізничних вагонів-цистерн протягом більше 3-х діб за ставкою 55 доларів США на добу є штрафною санкцією за договором, яка відповідає ознакам «інших доходів» в розумінні п. й) п. 141.4.1 ПКУ, у зв'язку з чим підлягає оподаткуванню податком на прибуток нерезидентів.

Донарахування штрафних (фінансових) санкцій за не оприбуткування готівки в касі відповідач обґрунтовує тим, що ПП «Олан» показання графи книги обліку розрахункових операцій «службове внесення» та «службова видача» повинні були враховуватися при обчисленні суми готівки, що надійшла від здійснення розрахункових операцій за день. Вважає, що «службове внесення» та «службова видача» є розрахунковими операціями.

Проаналізувавши наведене, а також норми діючого законодавства, дослідивши надані до справи матеріали, суд приходить до висновку про неправомірне винесення вищевказаних податкових повідомлень рішень з огляду на таке.

Згідно п. 1 ст. 260 глави 39 МК України, якщо декларант або уповноважена ним особа не володіє точними відомостями про характеристики товарів, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, вона може подати органу доходів і зборів тимчасову митну декларацію на такі товари за умови, що вона містить дані, достатні для поміщення їх у заявлений митний режим, та під зобов'язання про подання додаткової декларації у строк не більше 45 днів з дати оформлення тимчасової митної декларації.

Відповідно до пункту 201.12 статті 201 ПК України, у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

Попередні митні декларації, подані позивачем, у відповідних графах містять суми податку, який підлягає сплаті при митному оформленні та які були оплачені ПП «Олан», що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №1354 про сплату за митне оформлення товару в розмірі 2300000,00 грн.

Суд зазначає, що відповідач ані при формуванні висновків акту, ані в судовому засіданні не спростував та не заперечував факт надходження від позивача сум податку до бюджету на підставі поданих тимчасових митних декларацій, згідно наявного в матеріалах справи платіжного доручення про сплату авансового платежу позивачем в розмірі 2300000,00 грн.

Згідно п. 201.12 статті 201 ПК України належним підтвердженням сплати податку є митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти того, що позивачем було подано попередні митні декларації, а у встановлений законом термін - остаточні митні декларації, що вони відповідали вимогам чинного законодавства.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про належну і в повному обсязі сплату позивачем сум податку на підставі поданих та належним чином оформлених тимчасових митних декларацій. Висновки ж відповідача про те, що тимчасова митна декларація не надає право на податковий кредит є безпідставними та не обґрунтовуються нормами чинного законодавства.

З аналізу акту перевірки суд робить висновок, що донарахування акцизного податку та штрафних (фінансових) санкцій повідомленням-рішенням від 01.07.17р № , а також податку на додану вартість та штрафних (фінансових) санкцій податковим повідомленням-рішенням від 01.06.17р № здійснено з аналогічних підстав.

Зважаючи на те, що ПП «Олан» належним чином сплачено авансовий платіж в розмірі 2300000,00 грн., суми якого вистачає на митне оформлення та сплату податків і зборів за ввезений товар згідно спірних вантажно-митних декларацій - суд приходить до висновку про незаконність податкових повідомлень-рішень № та № від 01.06.17р.

Судом встановлено, що ПП «Олан» 29.03.2012 року придбало у власність земельну ділянку за адресою: м. Харків, пр. Московський, 275-Ж, площею 0,01066 га за 285000 грн. Згідно з п. 14.1.138 ст. 14 ПК України, основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік)

Облік земельних ділянок здійснюється підприємствами на підставі П(С)БО 7 «Основні засоби», згідно п. 4 якого, залишкова вартість - це різниця між первісною (переоціненою) вартістю необоротного активу і сумою його накопиченої амортизації (зносу).

Згідно п. 22 П(С)БУ 7 «Основні засоби», об'єктом амортизації є вартість, яка амортизується (окрім вартості земельних ділянок, природних ресурсів і капітальних інвестицій).

Відповідно до пояснень позивача, що підтверджуються матеріалами справи, підприємство не включало витрати на придбання даної земельної ділянки до складу валових витрат, оскільки згідно з положеннями даного нормативного документа, нарахування амортизації на первісну вартість земельних ділянок не передбачено, витрати на її придбання враховуються одноразово в повному обсязі одночасно із вибуттям відповідного активу.

Згідно з п. 5 П(С)БО 7 земельні ділянки, передані суб'єктам господарської діяльності у власність, у тому числі й за договорами купівлі-продажу, включаються в бухгалтерському обліку підприємств до складу основних засобів. Земельні ділянки та капітальні витрати на поліпшення земель, даним Положенням виділено в окремі класифікаційні групи основних засобів.

За таких обставин, позивач витрати на її придбання врахував одноразово в повному обсязі одночасно із вибуттям даного активу з власності - 22.05.2015р., за загальними правилами, встановленими п. 5-8 П(С)БУ 16 «Витрати».

Враховуючи вищенаведені норми права, суд вважає донарахування суми податку на прибуток за продаж земельної ділянки необґрунтованим, а податкове повідомлення-рішення таким, що підлягає скасуванню.

Згідно з укладеним ПП «Олан» контрактом LPG 05/09.06 від 05.09.14р.з нерезидентом Incomp Trading Limited п. 7.2.3 - питання нарахування та сплати за використання залізничних вагонів-цистерн, умови використання та повернення продавцю вагонів-цистерн - визначаються додатками до контракту.

З наявних в матеріалах справи додатків до контракту, а саме п. 9 Додатків 1, 2, 4-33 та п. 10 Додатку 3 визначено порядок нарахування плати за використання залізничних вагонів-цистерн в залежності від тривалості використання.

З аналізу положень контракту та додатків до нього суд вбачає, що сторони врегулювали даними нормами між собою порядок визначення вартості послуги у вигляді надання залізничних вагонів-цистерн. Дана послуга на думку суду не носить є відповідальністю за неналежне виконання умов контракту, оскільки в ній відсутні ознаки санкції за неналежне виконання договору, та сторони не вважають використання вагонів-цистерн понад строк - неналежним виконанням обов'язків за договором.

Крім того, судом досліджено контракт LPG 16/11-1 від 16.11.15р., укладений ПП «Олан» з нерезидентом Lodis Trading Ltd. Згідно п. 9.2 та 9.3 даного контракту, він підлягає тлумаченню з урахуванням Додатків № 1-3 та додаткової угоди від 31.12.15р.

Згідно п. 3.8 контракту та п. 13 (в редакції згідно додаткової угоди від 31.12.15р), надання вагонів-цистерн визначено як послуга, яку Продавець надає Покупцю. Умови користування послугою з надання вагонів-цистерн, а також нарахування оплати за надану послугу, визначені контрактом та додатками 1-3 в залежності від тривалості використання вагонів-цистерн (в межах 3 діб або понад 3 доби).

Як вбачається з вказаних положень контракту та додатків 1-3 (в редакції згідно додаткової угоди від 31.12.15р), сторони не віднесли методику нарахування плати за послугу з користування вагонами-цистернами понад 3 доби до господарських санкцій за контрактом.

Крім того, судом досліджено контракт LPG 04/06-2 від 04.06.15р., згідно положень якого надання вагонів-цистерн визначено як послуга, яку Продавець надає Покупцю. Умови користування послугою з надання вагонів-цистерн, а також нарахування оплати за надану послугу, визначені контрактом та додатками 1-3 в залежності від тривалості використання вагонів-цистерн (в межах 3 діб або понад 3 доби).

Згідно п. й) п. 141.4.1 ПК України Доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами є:

а) проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов'язаннями, випущеними (виданими) резидентом;

б) дивіденди, які сплачуються резидентом;

в) роялті;

г) фрахт та доходи від інжинірингу;

ґ) лізингова/орендна плата, що вноситься резидентами або постійними представництвами на користь нерезидента - лізингодавця/орендодавця за договорами оперативного лізингу/оренди;

д) доходи від продажу нерухомого майна, розташованого на території України, яке належить нерезиденту, у тому числі майна постійного представництва нерезидента;

е) прибуток від здійснення операцій з продажу або іншого відчуження цінних паперів, деривативів або інших корпоративних прав, визначений відповідно до цього розділу;

є) доходи, отримані від провадження спільної діяльності на території України, доходи від здійснення довгострокових контрактів на території України;

ж) винагорода за провадження нерезидентами або уповноваженими ними особами культурної, освітньої, релігійної, спортивної, розважальної діяльності на території України;

з) брокерська, комісійна або агентська винагорода, отримана від резидентів або постійних представництв інших нерезидентів стосовно брокерських, комісійних або агентських послуг, наданих нерезидентом або його постійним представництвом на території України на користь резидентів;

и) внески та премії на страхування або перестрахування ризиків в Україні (у тому числі страхування ризиків життя) або страхування резидентів від ризиків за межами України;

і) доходи, одержані від діяльності у сфері розваг (крім діяльності з проведення лотереї);

ї) доходи у вигляді благодійних внесків та пожертвувань на користь нерезидентів;

й) інші доходи від провадження нерезидентом (постійним представництвом цього або іншого нерезидента) господарської діяльності на території України, крім доходів у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів, виконаних робіт, наданих послуг, переданих, виконаних, наданих резиденту від такого нерезидента (постійного представництва), у тому числі вартості послуг із міжнародного зв'язку чи міжнародного інформаційного забезпечення.

Отже, суд приходить до висновку, що оплата за користування вагонами-цистернами понад 3 доби є грошовою компенсацією наданої послуги та, згідно п. й) п. 141.4.1 ПКУ, не підлягає оподаткуванню податком на прибуток нерезидентів, як і грошова компенсація вартості наданої послуги.

Судом також досліджено надані перед розглядом справи по суті позивачем документи стосовно оприбуткування готівки в касі, а саме: Касова книга ПП «Олан» за 2015, 2016р.р.; Книги обліку розрахункових операцій ПП «Олан» (АГЗП за адресою: пр.-т Льва Ландау, 241-б у м. Харкові) за період 15.01.2015-08.08.2016 (перша і друга каси); Книги обліку розрахункових операцій ПП «Олан» (АГЗП за адресою: пр.-т Гагаріна 316-ж у м. Харкові) за період 15.01.2015-08.08.2016; Книги обліку розрахункових операцій ПП «Олан» (АГЗП за адресою: пр.-т Московський 275-ж у м. Харкові) за період 15.01.2015-08.08.2016 (перша і друга каси).

Згідно з абз. 3 п. 2.6. Постанови Правління НБУ №637 від 15.12.04 "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" - Уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

П. 7.19. Положення №637 визначено, що під час перевірки органи контролю мають брати до уваги те, що за наявності в касі підприємства готівки, яка не підтверджена прибутковими касовими ордерами, вона вважається неоприбуткованою в касі та зараховується в дохід підприємства.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахунковою операцією є приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу).

Таким чином, суд приходить до висновку, що операції зі службового внесення та службової видачі не підпадають під надане у Законі визначення розрахункової операції, та не відображають факт надходження готівки в касу підприємства від покупців.

Згідно інформації, що міститься у фіскальних звітних чеках РРО (Z-звітах) та книзі обліку розрахункових операцій позивача - мало місце фактичне у повній мірі відображення та облік готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій, що підтверджується наданими до суду Z-звітами та роздруківкою з книги обліку розрахункових операцій.

Згідно наданих документів суд встановив, що ПП «Олан» має в наявності касові звіти, касову книгу, книгу обліку розрахункових операцій, прибуткові касові ордери, що свідчать про належним чином та в повному обсязі оприбуткування готівки в касі підприємства.

За таких обставин, висновок контролюючого органу стосовно того, що операція службового внесення готівки в касу є розрахунковою операцією - є необґрунтованим та не відповідає нормам чинного законодавства.

Суд вказує, що відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

А згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства "Олан" до Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України № ; № ; № ; № ; № ; № ; № від 01.06.2017 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.

Якщо суб'єкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 13 жовтня 2017 року.

Суддя Спірідонов М.О.