Справа № 813/2733/17
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2017 року справа № 813/2733/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Кухар Н.А. за участю секретаря судового засідання Шавель М.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

представника позивача ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інбау» до Львівської митниці ДФС України про визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інбау» (далі ТОВ «Інбау») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби України (далі Львівська митниця), в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 17.05.2017 року №UA209000/2017/200084/2 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2017/10151 від 17.05.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що, оскаржувані рішення прийняті Львівською митницею безпідставно. Пояснив, що згідно переліку ч. 2 ст. 53 МК України позивачем були надані всі необхідні документи, що підтверджують митну вартість товару і обраний метод її визначення. При цьому подані документи не містили ознак підробки та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що підлягає сплаті за поставлені товари. Крім того, зазначає, що відповідачем були прийняті до уваги розяснення щодо розбіжностей курсів розрахунку транспортних витрат, які надіслані листом від 01.06.2017 року. Вказує, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обовязковою, оскільки з цією обставиною закон повязує можливість витребовування додаткових документів у декларанта. На думку позивача, з наданих документів відповідач мав можливість встановити митну вартість товару на підставі першого методу визначення митної вартості - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються в Україну.

Крім цього, вказує, що відомості з інформаційних баз даних відповідача мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митницею відповідних рішень і вважає, що відповідач не мав права робити свій висновок щодо коригування митної вартості на підставі іншої митної декларації, відомості щодо оскарження якої відсутні, а також відсутня інформація стосовно суті ввезеного товару згідно даної декларації. А тому просить визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 17.05.2017 року №UA209000/2017/200084/2 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2017/10151 від 17.05.2017 року. Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Львівська митниця при винесенні оскаржуваного рішень, діяла у чіткій відповідності до вимог Митного кодексу України та Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджені наказом Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 №689, Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 №883/21195.

Зазначив, що Львівською митницею під час розгляду документів, які були подані до митного оформлення товару «Бутилгідроксітолуол кристали» за МД № UA209140/2017/117147 було виявлено відсутність замовлення №1704009, яке передбачене інвойсом Q/FTP-0089 від 11.05.2017; згідно розділу 5 контракту 17104/ІМ від 27.04.2017 року продавець повинен надати рахунок проформу і сертифікат якості, які відсутні; у відповідності до заявки №050517-1 від 05.05.2017 року рахунок повинен бути виставлений днем завантаження (11.05.2017 року згідно заявки), проте був виставлений 12.05.2017. Отже наявні числові невідповідності транспортних витрат, оскільки курс євро по курсу НБУ 11.05.2017 року і 12.05.2017 року відрізняються; перевізником згідно CMR виступає І.М.А.-TLIT TRANS s.r.c., проте згідно договору про перевезення ФОП ОСОБА_3. Саме тому декларанту виставлено вимогу відповідно до вимог ч.3 ст. 53 МК України про надання додаткових документів.

Відповідач зазначив, що надані декларантом документи, а саме прайс лист був адресований тільки ТО «Інбау», що суперечить суті прайс-листа, як ціновій пропозиції необмеженому колу осіб, оскільки містить субєктивний характер і не дає можливості зробити висновки щодо обєктивних умов визначення ціни при здійсненні зовнішньоекономічної операції; висновок ТПП 19-09/577 від 17.05.2017 року носить консультативний характер; розрахунок вартості здійснюється лише на основі контрактної інформації наданої представником SIKEL ITALIA S.r.l., без розрахунків зовнішньому ринку ідентичних та подібних товарів.

Зважаючи на викладене, у звязку з невірно проведеним декларантом розрахунком митної вартості, неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів відповідно до умов, зазначених у частинах другій - третій статті 53 МК України, Львівською митницею відмовлено у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю.

Представник відповідача також пояснив, що у рішенні про коригування митної вартості товарів від 17.05.2017 року №UA209000/2017/200084/2 помилково вказано МД від 27.03.2017 №UA40391017/2017/00059 замість МД від 27.03.2017 року №UA100080/2017/235349.

Також вказав, що обовязок доведення ціни товару лежить на декларанті, і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунок митної вартості, в т.ч. обрано метод визначення митної вартості товарів. Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд заслухав пояснення представників сторін, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

27.04.2017 р. між ТОВ «Інбау» (Покупець), укладено контракт поставки товару №17104/ІМ з компанією SIKEL ITALIA S.r.l. (Продавець) відповідно до п. 1.1 якого продавець зобовязується продати, а покупець купити на мовах цього Контракту товари (продукцію) згідно специфікаціям і умовам, зазначеними у відповідних Додатках до даного Контракту. Кількість і ціни товарів регулюються вищезазначеними додатками, які є невідємною частиною цього Контракту.

З метою митного оформлення товару, отриманого на виконання умов контракту, позивачем було подано до Львівської митниці митну декларацію № UA209140/2017/117147 (надалі - МД). Також позивачем було надано товаросупровідні документи згідно переліку, вказаному у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2017/10151 (а.с.32).

Митна вартість товару позивачем визначена виходячи з ціни контракту, тобто за основним методом, який встановлено статтею 58 Митного кодексу України.

Львівською митницею було проаналізовано інформацію, що містилась у товаросупровідних документах, наданих до митного оформлення за митною декларацією № UA209140/2017/117147, за результатами перевірки якої, відповідачем встановлено відсутність замовлення №1704009, яке передбачене інвойсом Q/FTP-0089 від 11.05.2017; згідно розділу 5 контракту 17104/ІМ від 27.04.2017 року продавець повинен надати рахунок проформу і сертифікат якості, які відсутні; у відповідності до заявки №050517-1 від 05.05.2017 року рахунок повинен бути виставлений днем завантаження (11.05.2017 року згідно заявки), проте був виставлений 12.05.2017. Отже, відповідач зазначив, що наявні числові невідповідності транспортних витрат, оскільки курс євро по курсу НБУ 11.05.2017 року і 12.05.2017 року відрізняються; перевізником згідно CMR виступає І.М.А.-TLIT TRANS s.r.c., проте згідно договору про перевезення ФОП ОСОБА_3.

З урахуванням аналізу інформації, що міститься у поданих до митного оформлення документах, на підставі статті 53 Митного кодексу України органом доходів і зборів було направлено вимогу та запропоновано декларанту надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Дані пропозиції направлені декларанту позивача в електронному вигляді 16.05.2017 (а. с. 114).

На вимогу відповідача, позивачем 17.05.2017 р. були надані додаткові документи: Прайс б/н від 17.04.2017 року, SWIFT №103 від 11.05.2017 року; рахунок проформу Q/OFV-00003 від 27.04.2017; висновок ТПП 19-09/577 від 17.05.2017 року; замовлення 1704009 від 27.04.2017; експортну декларацію; відповідь на вимогу.

Після отримання яких, відповідачем виявлено, що наданий прайс лист адресований тільки ТО «Інбау», що суперечить суті прайс-листа, як ціновій пропозиції необмеженому колу осіб, оскільки містить субєктивний характер і не дає можливості зробити висновки щодо обєктивних умов визначення ціни при здійсненні зовнішньоекономічної операції, а висновок ТПП 19-09/577 від 17.05.2017 року носить консультативний характер; розрахунок вартості здійснюється лише на основі контрактної інформації наданої представником SIKEL ITALIA S.r.l., без розрахунків зовнішньому ринку ідентичних та подібних товарів.

За таких обставин, Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 17.05.2017 року №UA209000/2017/200084/2 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2017/10151 від 17.05.2017 року. Як слідує із зазначеного рішення від 17.05.2017 року №UA209000/2017/200084/2, неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст..59 МК України) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні товари, з причини відсутності основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД від 27.03.2017 №UA40391017/2017/00059.

Позивач вважає рішення про коригування митної вартості та картка відмови у прийнятті МД відповідача такими, що суперечить вимогам чинного законодавства, а тому оскаржив їх, звернувшись із позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 N 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема: код товару згідно з УКТЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 Митного кодексу України).

Правове регулювання митної вартості товарів та методів її визначення здійснюється розділом III Митного кодексу України.

Відповідно до статей 49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною другою статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 «Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, та порядок їх застосування» Митного кодексу України.

За правилами частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, а саме: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відтак, особи, які переміщують товари через митний кордон України, зобов'язані подавати органу доходів і зборів документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю. Водночас, частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до частин першої - третьої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

За приписами частини п'ятої статті 54 Митного кодексу України з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів має право, зокрема, у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі норми суд дійшов висновку, що відповідач має повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару за наявності підстав для сумніву щодо митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Судом встановлено, що у товаросупровідних документах, наданих позивачем для підтвердження заявленої митної вартості товару, відповідачем встановлено відсутність замовлення №1704009, яке передбачене інвойсом Q/FTP-0089 від 11.05.2017; згідно розділу 5 контракту 17104/ІМ від 27.04.2017 року продавець повинен надати рахунок проформу і сертифікат якості, які відсутні; у відповідності до заявки №050517-1 від 05.05.2017 року рахунок повинен бути виставлений днем завантаження (11.05.2017 року згідно заявки), проте був виставлений 12.05.2017. Отже наявні числові невідповідності транспортних витрат, оскільки курс євро по курсу НБУ 11.05.2017 року і 12.05.2017 року відрізняються; перевізником згідно CMR виступає І.М.А.-TLIT TRANS s.r.c., проте згідно договору про перевезення ФОП ОСОБА_3.

В ході судового розгляду позивачем не спростовані вказані обставини, при цьому суд не враховує пояснення позивача щодо розбіжностей курсів розрахунку транспортних витрат, які надані листом від 01.06.2017 року, оскільки такий датований після прийняття спірних рішень.

Відтак, з урахуванням наведених обставин справи суд дійшов висновку, що відповідач мав законні підстави для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару.

В той же час, щодо застосування відповідачем іншого методу визначення митної вартості товару, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

В силу положень ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу (ч. 3 ст. 58 Митного кодексу України).

Із системного аналізу вищенаведеного слідує, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) і єдиною підставою його незастосування є, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Слід зазначити, що додатково для підтвердження заявленої митної вартості товару ТОВ «Інбау» було надано наступні документи: Прайс б/н від 17.04.2017 року, SWIFT №103 від 11.05.2017 року; рахунок проформу Q/OFV-00003 від 27.04.2017; висновок ТПП 19-09/577 від 17.05.2017 року; замовлення 1704009 від 27.04.2017; експортну декларацію; відповідь на вимогу.

Суд вважає, що надані документи за своїм змістом не суперечать один одному, оскільки свідчать про незмінність кількості та ціни товару протягом усього шляху слідування. В той же час, відповідач вдався виключно до оцінки додатково наданих документів, а не їх аналізу в сукупності з товаросупровідними документами, представленими до митного оформлення за митною декларацією № UA209140/2017/117147.

Відтак, розбіжності, на які вказав відповідач, не впливають на числові значення складових митної вартості товарів і не позбавляють позивача права на застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, з врахуванням того, що позивачем використані відомості, які повністю підтверджені документально.

Відповідно до ст. 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Як слідує зі змісту рішення від 17.05.2017 року №UA209000/2017/200084/2, неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МК України) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні товари, з причини відсутності основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД від 27.03.2017 №UA40391017/2017/00059.

При цьому, відповідач пояснив, що у рішенні про коригування митної вартості товарів від 17.05.2017 року №UA209000/2017/200084/2 помилково вказано МД від 27.03.2017 №UA40391017/2017/00059 замість МД від 27.03.2017 року №UA100080/2017/235349.

Суд зазначає, що у ситуації з рішенням про коригування митної вартості товарів орган доходів і зборів повинен не просто зазначити, зокрема, обставину відсутності в нього інформації щодо оформлення ідентичних та подібних товарів (як підставу незастосування методів за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), а навести цінову інформацію з ЄАІС про оформлення товарів, що мають ознаки, найбільш схожі на ознаки задекларованих товарів, та пояснити з урахуванням положень статей 59, 60 Митного кодексу України, чому ця інформація не може бути взята за основу для визначення митної вартості.

Крім цього, слід зазначити, що відповідно до частин девятої та двадцять першої статті 58 Митного кодексу України декларант свої розрахунки на підставі основного методу повинен робити, лише використовуючи об'єктивні дані; використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об'єктивними, підтверджуватися документально. З огляду на принцип рівності перед законом орган доходів і зборів своє рішення про коригування митної вартості також повинен ґрунтувати на основі обєктивних даних.

Таким чином, отримана з Центральної бази даних ЄАІС інформація про вантажну митну декларацію, на яку орган доходів і зборів посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.

Таких доказів відповідачем не представлено. Також відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом, як і не доведено, що інформація про вантажну митну декларацію від 27.03.2017 року №UA100080/2017/235349, на яку відповідач посилається при коригуванні митної вартості, є достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару дійсно було імпортовано до України.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки органом доходів і зборів не надано належного обґрунтування причин неврахування наданих документів для встановлення митної вартості товару, суд вважає безпідставною відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та коригування митним органом митної вартості товару.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Інбау» щодо визнання протиправними та скасування рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 17.05.2017 року №UA209000/2017/200084/2 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2017/10151 від 17.05.2017 року.

Відповідно до вимог статті 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Із урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до ч.3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому, суд присуджує на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1600,00 грн., який слід стягнути на його користь з відповідача за рахунок бюджетний асигнувань.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 17.05.2017 року №UA209000/2017/200084/2 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2017/10151 від 17.05.2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інбау» () 1600 грн. судових витрат.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 13.10.2017 року.

Суддя Кухар Н.А.