Справа № 215/2539/17 (2-а/215/101/17)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"11" жовтня 2017 р. справа № 215/2539/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 08 серпня 2017 року у справі №215/2539/17

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради

про визначення місця перебування, -

встановив:

У червні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою, в якій просив:

- визнати Виконавчим комітетом Тернівської районної у м.Кривий Ріг ради місцем перебування позивача адресу: 50083, м.Кривий Ріг, вул. Ухтомського, 2-8, за якою позивач надає соціальні послуги інваліду;

- в порядку підготовки справи до розгляду зробити запит до Управління праці та соціального захисту населення Криворізького виконкому Тернівської районної ради у Дніпропетровській області про місячний дохід позивача, що є доказом скрутного матеріального положення позивача, та витребувати матеріали справи №602595 про призначення позивачу допомоги;

- ухвалою звільнити позивача від сплати судового збору згідно ст.1 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", з додержанням норми ч.1 ст.11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права.

Ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 08.06.2017 року позов залишено без руху та надано позивачу строк упродовж п'яти днів з дня отримання ухвали суду для усунення недоліків позову, оскільки позивачем порушено вимоги п.4 ч.ч.1, 2, 3 ст.106 КАС України у адміністративному позові (заяві):

1) виклад обставин, якими позивач (заявник) обґрунтовує свої вимоги є неконкретний, так як не вказано: чому звертається до суду із "заявою", а не з позовною заявою, враховуючи, що адміністративним судом розглядаються позовні заяви, де вирішується спір між сторонами; не вказано ким є позивач у процесуальному розумінні КАС України та виконавчий комітет у вказаній заяві (правовідносинах); з яких фактичних та правових підстав, на підставі якого законодавства суд має зобов'язати відповідача визнати місцем перебування позивача вказану адресу; у чому суть спору між позивачем і відповідачем;

2) на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач не надав докази, що підтверджують його звернення до "начальника відділу реєстрації" із заявою про визначення місця перебування та відмову в цьому;

3) до позову не додано квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 08.08.2017 року позов повернуто позивачу відповідно, оскільки позивач не виконав у повному обсязі вимоги ухвали суду від 08.06.2017 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги позивач, зокрема, зазначив, що звертався до суду, який має повноваження на визначення місця перебування позивача відповідно до ст.22, 33, 55, 124 Конституції України та саме за таке звернення КАС України не вимагає плати судового збору. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту адміністративного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 1, 8, 22, 48, 55, 64, 68, 124, 129 Конституції України.

Суд не виконав приписи ст.3, 6, 8,11, 88, 159 КАС України та не звернув увагу на заяву від 20.07.2017 р. про відкриття провадження по справі після усунення недоліків.

06.06.2017р. позивач подав заяву до Тернівського райсуду м. Кривого Рогу вх. №7739 про визначення місця перебування, виконавши і вимоги ст.105, 106 КАС України. Суд в порядку підготовки справи до розгляду не витребував зазначені у заяві матеріали, а тільки розглянув додатки і виніс ухвалу від 08.08.2017р. без з'ясування обставин неможливості сплати позивачем судового збору. Суд не правильно застосовує норми ст.108 КАС України, що призвело до помилкового висновку - відмові у відкритті провадження у справі та порушень прав позивача на судовий захист.

Відмова суду у розгляді позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене.

Суд не додержався вимог ст. 49 КАС України і не надав позивачу скористатися правами та обов'язками, передбаченими ст. 51 КАС України.

Зазначає, що недоліки заяви не перешкоджали суду відкрити провадження. Перелік вимог у ч.4 ст.105 КАС України не є вичерпним. Громадянин, може обрати й інші вимоги на захист своїх прав. Згідно ч.4, 5 ст. 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення, з'ясування обставин щодо відсутності у позивача відповідних пільг та майнового положення і витребування доказів з власної ініціативи, яких, на думку суду, не вистачає. Таким чином, підстави для повернення заяви відсутні.

В описовій частині ухвали не зазначено короткого змісту письмових пояснень позивача, доказів, досліджених судом, дати події, адресу відповідача. В мотивувальній частині не зазначенні обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотивів, з яких суд виходив при прийнятті ухвали, і положення закону, яким він керувався, причин не врахування ст.6, 8, 9, 11, 88, 104-105, 122, 159, 162, 166 КАС України. В ухвалі не зазначено дати заяви.

Місячний дохід позивача встановлений у постанові КМУ від 29 квітня 2004 р. N 558, тому не підлягає додатковому визнанню і саме це є об'єктивно непереборною обставиною неможливості сплати судового збору. Зазначена компенсація призначена позивачу за умови, що позивач не буде зареєстрований у центрі зайнятості і не буде працевлаштованим.

Зазначає, що п.13 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" передбачено звільнення від сплати судового збору за зверненням із позовом про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може ухвалою звільнити від оплати судових витрат. Тяжкий майновий стан позивача підтверджується відомостями ДФС №383 від 06.02.17р., довідкою №6396 від 07.07.2017р. Управління праці та соціального захисту населення Тернівського району м. Кривий Ріг.

Звільнення від сплати судового збору, на думку позивача, є обов'язком суду відповідно до державних соціальних гарантій, норм Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч.1 ст.11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року N 6-pп/2007.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Представники сторін по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 08.08.2017 року позов повернуто позивачу відповідно до п.1 ч.3 ст.108 КАС України, оскільки позивач не виконав у повному обсязі вимоги ухвали суду від 08.06.2017 року, а саме не надав суду квитанцію про сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.07.2017 року на виконання ухвали суду від 08.06.2017 року позивач подав до суду першої інстанції заяву, в якій просив: окремою ухвалою відкрити провадження та звільнити позивача від сплати судового збору; визнати виконаними вимоги ухвали суду від 08.06.2017р.; витребувати по своїй ініціативі необхідні докази для повного, всебічного розгляду справи; поновити строк звернення до суду; в порядку підготовки справи до розгляду зробити запит до державної податкової служби України Управління праці та соціального захисту населення про місячний дохід позивач і скористатися доступом до реєстру фізичних осіб про місячний дохід позивача, що є доказом скрутного матеріального становища позивача.

Щодо сплати судового збору позивач зазначив, що про майновий стан позивача свідчить довідка Тернівського УПСЗН м.Кривій Ріг №5457 від 09.06.2017р., відповідно до якої місячний дохід позивача становить 26,00 грн. Призначена позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 р. №558 "Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги" компенсація призначається за умови, що позивач не буде зареєстрований у центрі зайнятості і не буде працевлаштованим. Саме це свідчить про відсутність інших доходів. Зазначив, що звільнення позивача від сплати судового збору це обов'язок суду відповідно до державних соціальних гарантій згідно Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", норм Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч.1 ст.11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права держави, Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року N6-рп/2007.

Проте, відповідно до пп.6 п.4 "Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги", затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 р. N558. Компенсація не призначається фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, хворим, які за висновком лікарсько-консультаційної комісії потребують постійного стороннього догляду і не здатні до самообслуговування та перебувають у трудових відносинах, у тому числі на умовах неповного робочого дня (крім роботи вдома).

Отже, компенсація виплачується також особам, які виконують роботу вдома на умовах неповного робочого дня, що не виключає можливість отримання позивачем доходу поряд з отриманням компенсації.

Відповідно до ст.87 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Закон України "Про судовий збір" не передбачає звільнення від сплати судового збору у справах за позовами про визначення місця перебування.

Позивачем у справі не було заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, тому посилання позивача на положення п.13 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" стосовно звільнення від сплати судового збору є помилковим.

Питання щодо зменшення, відстрочення, розстрочення чи звільнення сплати судового врегульовано положеннями ст.88 КАС України та ст.8 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ч.1 ст.88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Аналогічні положення передбачені ст.8 Закону України "Про судовий збір", відповідно до якої враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З наведеного вбачається, що суду надано право, а не покладено обов'язок зменшити, відстрочити, розстрочити чи звільнити від сплати судового збору. Єдиною підставою для вчинення зазначених дій є майновий стан заявника. Обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на цю особу.

Аналіз правового врегулювання питання звільнення від сплати судового збору дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Отже, відомості щодо майнового стану особи, яка звертається до суду з позовом або апеляційною скаргою, та наявності в неї підстав для звільнення від сплати судового збору не є доказами в розумінні ч.1 ст.69 КАС України, а тому обов'язок підтвердження таких підстав покладається на позивача.

До зазначеної заяви від 20.07.2017р. позивач долучив копію довідки Тернівського УПСЗН м.Кривій Ріг №5457 від 09.06.2017р., відповідно до якої позивач отримує щомісячну компенсаційну виплату непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом 1-ї групи, в сумі 26,94 грн. на місяць. Такі ж відомості вказані і в довідці №6396 від 07.07.2017р. До поданої заяви про визначення місця перебування позивач також долучав копію відомостей з інформаційного фонду ДФС №383/10/04-83-08-24 від 06.02.2017р., відповідно до яких дохід позивача за період з 01.01.2016 року по 30.09.2016 року складав 48,48 грн. за кожний квартал, тобто така інформація не охоплює період 2017 року.

Таким чином, надані позивачем докази однозначно не свідчили про його майновий стан, який перешкоджав виконанню вимог ст.106 КАС України в частині надання доказів сплати судового збору.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що наведені заявником обставини та надані докази не є безумовною підставою для звільнення судом позивача від сплати судового збору.

Згідно п.1 ч.3 ст.108 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо він не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

У наданий ухвалою суду від 08.06.2017 року строк позивач не усунув недоліки позову в повному обсязі, а саме не надав документу про сплату судового збору.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про повернення позову на підставі п.1 ч.3 ст.108 КАС України.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 08 серпня 2017 року у справі №215/2539/17 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко