Справа № 817/820/17
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Махаринець Д.Є.
Суддя-доповідач:Мацький Є.М.
УХВАЛА

іменем України

"18" жовтня 2017 р. Справа № 817/820/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Мацького Є.М.

суддів: Шидловського В.Б.

Шевчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Гунько Л.В.,

представника апелянта ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "10" липня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання протиправним дій та зобов'язання вчинення певних дій ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту с.Берестовець Костопільського району Рівненської області; зобов'язати відповідача повторно розглянути його заяву щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту с.Берестовець Костопільського району Рівненської області; а також зобов'язати відповідача прийняти рішення про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту с.Берестовець Костопільського району Рівненської області.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10.07.2017 Адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 земельної ділянки у власність площею 2,0 га, яка розташована за межами населеного пункту с.Берестовець Костопільської району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_4 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 у власність площею 2,0 га, яка розташована за межами населеного пункту с.Берестовець Костопільської району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 у власність площею 2,0 га, яка розташована за межами населеного пункту с.Берестовець Костопільської району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Встановлено судовий контроль за виконанням судового рішення, шляхом зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області подати у встановлений судом строк - не більше 90 календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили, звіт про виконання судового рішення відповідно до ст. 267 КАС України.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідачем по справі подано апеляційну скаргу, в якій відповідач просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги відповідач мотивує тим, що значна частина бажаної земельної ділянки представлена землями сільськогосподарського призначення зі складом угідь - піски.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, 11.01.2017 року ОСОБА_4 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства, із земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту с.Берестовець Костопільського району Рівненської області. До заяви додав: викопіювання наміченої земельної ділянки, довідку 6-зем, копії паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного коду та посвідчення учасника бойових дій. Заяву зареєстровано в Головному управлінні Держгеокадастру у Рівненській області 11.01.2017 за №У-131/0/5-17 (а.с.7).

У відповідь на вказану заяву Головне управління Держгеокадастру України у Рівненській області листом від 13.02.2017 відмовило у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а.с.8). Причиною відмови визнано ту обставину, що значна частина бажаної земельної ділянки представлена землями сільськогосподарського призначення зі складом угідь - піски. А оскільки відповідно до п.2 ст.171 Земельного кодексу України, ґрунти, що характеризуються негативними природними властивостями, низькою родючістю, а їх господарське використання за призначенням є економічно неефективним, відносяться до малопродуктивних земель і не рекомендуються для введення особистого селянського господарства, то Головне управління Держгеокадастру України у Рівненській області рекомендувало обрати ділянку в іншому масиві.

28.02.2017 позивач через Громадську організацію "Правозахисний контроль" звернувся до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), яка листом №26-28-0.13-4986/2-17 від 04.04.2017 повідомила, що Земельним кодексом України не передбачено заборони щодо передачі громадянам у власність малопродуктивних земель і доручила Головному управління Держгеокадастру України у Рівненській області у разі повторного надходження, зокрема заяви ОСОБА_4, забезпечити її розгляд у відповідності до законодавства (а.с.11).

Так, 12.04.2017 року ОСОБА_4 повторно звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства, із земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту с.Берестовець Костопільського району Рівненської області. Заяву зареєстровано в Головному управлінні Держгеокадастру у Рівненській області 14.04.2017 за №Г-1724/0/5-17 (а.с.12).

На вказану заяву Головне управління Держгеокадастру України у Рівненській області листом надало відповідь №Г-1724/0-0-3663/0/6-17 від 05.05.2017 повторно відмовило у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з тих самих підстав (а.с.13).

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова у надані дозволу на розробку проекту землеустрою є незаконною, оскільки суперечить приписам ст. 118 Земельного кодексу України.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на приписах чинного законодавства.

Частиною другою статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Пунктом 14 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено, що учасникам бойових дій надаються зокрема, пільги , щодо першочергового відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва городництва.

У відповідності до пункту "б" частини першої статті 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

При цьому, з огляду на зміст пункту "в" частини третьої статті 116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

На підставі пункту "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини першої та сьомої статті 5 Закону України "Про особисте селянське господарство" для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про наявність можливості у позивача на отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства, із земель державної власності сільськогосподарського призначення.

Згідно з частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відтак, проаналізувавши норми Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затверджене постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015 року та Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджене наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №14 від 03.02.2015 року, суд дійшов висновку про наявність у відповідача повноважень щодо надання громадянам дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Згідно з частинами шостою, сьомою статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, частина сьома статті 118 Земельного кодексу України визначає вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Жодної такої підстави у відповідача при розгляді заяв позивача про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства, із земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту с.Берестовець Костопільського району Рівненської області, не було.

З матеріалів справи встановлено, що обрана позивачем земельна ділянка обліковується за землями запасу Головинської сільської ради і відноситься до сільськогосподарських земель. При цьому, Головинська сільська рада не висловила жодних заперечень з приводу надання дозволу на розроблення відповідного проекту землеустрою (а.с.6).

Колегія суддів погоджуєтиься , що посилання відповідача на те, що значна частина бажаної земельної ділянки, це землі сільськогосподарського призначення зі складом угідь - піски, характеризується негативними природними властивостями, низькою родючістю, а їх господарське використання за призначенням є економічно неефективним, оскільки вони відносяться до малопродуктивних земель та не рекомендуються для ведення особистого селянського господарства, не може розглядатися як підстава для відмови у надання дозволу на розроблення відповідного проекту землеустрою, оскільки, по-перше, жодним законодавчим актом не передбачено заборони для передачі у власність громадянам малопродуктивних угідь, а по-друге, відповідачу взагалі не надано повноважень на власний розсуд відносити ті чи інші угіддя до малопродуктивних.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дії відповідача щодо відмови в наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту с.Берестовець Костопільського району Рівненської області є протиправними.

Що стосується позовної вимоги про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області прийняти рішення про надання ОСОБА_4 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту с.Берестовець Костопільського району Рівненської області то суд зазначає наступне.

Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області у встановленому чинним законодавством порядку приймає відповідне рішення на власний адміністративний розсуд, тобто має певні дискреційні повноваження.

У судовому рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Олссон проти Швеції" від 24 березня 1988 року (скарга №10465/83) зазначено, що серед вимог, які суд визначив як такі, що випливають з фрази "передбачено законом", є наступні:

- будь-яка норма не може вважатися "законом", якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію;

- фраза "передбачено законом" не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципу верховенства права. У внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічної влади у здійснення прав;

- закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання влади.

Крім того, згідно п. 65 вказаного рішення Суду, втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.

Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті. При визначенні того, чи є втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд враховує, що за державами - учасницями Конвенції залишається певна свобода розсуду.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне зазначити, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб'єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов'язаний відновити порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Відповідно, оскільки у ході судового розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки протиправно, а визначених законом підстав для такої відмови під час розгляду справи встановлено не було, суд вважає, що відновлення порушеного права позивача можливе не інакше, як шляхом зобов'язання відповідача вчинити певні дії зокрема, щодо зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву та прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки .

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, приведені в апеляційних скаргах доводи, висновку суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "10" липня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Є.М. Мацький

судді: В.Б. Шидловський

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "18" жовтня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_4 АДРЕСА_2

3- відповідачу: Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області вул.С.Петлюри,37,м.Рівне,33013

4- ОСОБА_5 АДРЕСА_1 - ,