Справа № 668/15977/14-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2017 року м. Київ К/800/26066/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Горбатюка С.А., Стрелець Т.Г.,

секретарі судового засідання: Гуловій О.І.,

за участю представника відповідача: Федорченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2 до Херсонського міського центру зайнятості про визнання дій неправомірними, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Суворовського районного суду м. Херсона від 19 грудня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Херсонського міського центру зайнятості (далі -Центр зайнятості) про:

визнання неправомірними дій щодо призначення допомоги по безробіттю в мінімальному розмірі та у відмові перерахувати розмір допомоги;

зобов'язання провести розрахунок допомоги по безробіттю виходячи з останніх шести календарних місяців, що передують місяцю, в якому ПАТ «Кримський содовий завод» припинило сплату єдиного соціального внеску, а також провести перерахунок вже виплаченої допомоги з 14 липня 2014 року та здійснити доплату.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що після тимчасової окупації Криму його роботодавець (ПАТ «Кримський содовий завод») не сплачував єдиного внеску, встановленого Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», позаяк рахунки Держказначейства було заблоковано. З роботи позивач звільнився 27 червня 2014 року, відтак від початку окупації і по дату звільнення страховий стаж у позивача фактично відсутній. Разом з тим, при розрахунку розміру допомоги по безробіттю Міський центр зайнятості виходив з відомостей про сплату страхових внесків саме за останні шість місяців, які передують настанню страхового випадку (грудень 2013 року-травень 2014 року). На думку позивача, такий підхід стосовно нього є дискримінаційним, оскільки порівняно з іншими громадянами України, які раніше переїхали з окупованої території і стали на облік в центрі зайнятості на материковій частині України, а також громадянами, які постійно проживали на материковій частині України і звертаються до центру зайнятості, оскільки для таких осіб період для розрахунку допомоги по безробіттю охоплював шість місяців, протягом яких відбулася сплата страхових внесків. Позивач вважає, що з розрахункового періоду слід виключити період після окупації Криму і до його звільнення з роботи, позаяк відсутність страхового стажу зумовлена не з вини позивача.

Суворовський районний суд м. Херсона постановою від 19 грудня 2014 року відмовив у задоволенні позовних вимог.

Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 30 квітня 2015 року залишив постанову суду першої інстанції без змін.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати і прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач у письмових запереченнях зазначив про те, що оскаржені судові рішення є законними і обґрунтованими, тому підстав для задоволення позовних вимог немає.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У справі встановлено, що 7 липня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Центру зайнятості. Разом із заявою він подав: паспорт, облікову картку платника податку, трудову книжку, диплом.

За наказом керівника Міського центру зайнятості № НТ 140710 від 10 липня 2014 року позивачу надано статус безробітного з 7 липня 2014 року відповідно до частини першої статті 43 Закону України від 5 липня 2012 року № 5067-VI «Про зайнятість населення» (далі - Закон № 5067-VI), а з 14 липня 2014 року розпочато виплату допомоги по безробіттю. Зазначену допомогу позивачу призначено як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу, позаяк за 12 місяців, що передували його реєстрації як безробітного, відповідно до даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, він мав страховий стаж більше шести місяців. Розмір допомоги по безробіттю, як встановлено у справі, розраховано позивачу у відповідності з пунктом 3 постанови Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 (в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних відносин; далі - Порядок № 1266) виходячи з наявного у нього страхового стажу за останні шість місяців, які передують місяцю, в якому настав страховий випадок (припинення трудового договору). З огляду на те, що починаючи з лютого 2014 року стосовно позивачу відсутня сплата страхового внеску і немає відомостей про його заробітну плату за це й же період, розмір допомоги по безробіттю йому призначено у мінімальному розмірі відповідно до Постанови правління Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття № 327 від 12 квітня 2012 року (76,9% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 936,65 грн.).

29 липня та 15 серпня 2014 року позивач звернувся в письмовій формі до Центру зайнятості з проханням про перерахунок призначеної йому допомоги, посилаючись на дії Російської Федерації щодо анексії Криму та дії щодо блокування казначейських рахунків в Криму, через що підприємство, на якому він працював, припинило сплату єдиного соціального внеску. Відтак просив прийняти до уваги заробіток до анексії Криму за період серпень 2013 - січень 2014 року протягом якого підприємство сплачувало єдиний соціальний внесок, або прийняти до уваги положення абзацу 5 пункту 4 Порядку №1266.

Листами від 11 серпня 2014 року №09-24/3364 та від 27 серпня 2014 року №09-24/3514 Центр зайнятості відмовив позивачу у здійсненні перерахунку допомоги по безробіттю, посилаючись відсутність для цього підстав, передбачених чинним Порядком № 1266.

Позивач вважає несправедливою ситуацію, яка виникла у зв'язку з призначенням йому допомоги по безробіттю, позаяк сплата страхових внесків є обов'язком його роботодавця, а виконати цей обов'язок останній не міг у зв'язку з анексією Криму і блокуванням казначейських рахунків.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходили з того, що допомогу по безробіттю позивачу розраховано правильно і порушень з боку відповідача немає. Суд також відзначив, що довідки про заробітну плату (доходи), видану роботодавцем, позивач, попри доводи останнього, таки не надавав як для призначення йому допомоги по безробіттю, так і після того, як таку допомогу йому почали виплачувати.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України теж погоджується з висновками судів попередніх інстанцій і при прийнятті цієї ухвали виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII; тут - в редакції, чинній на дату виникнення спірних відносин) для громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території або переселилися з неї, реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на надання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

За частиною п'ятою статті 7 Закону № 1207-VII громадяни України, які звільнилися з роботи (припинили інший вид зайнятості) та переселилися з тимчасово окупованої території, за відсутності документів, що підтверджують факт звільнення (припинення зайнятості), періоди трудової діяльності та страхового стажу, реєструються як безробітні та отримують забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною сьомою статті 7 Закону № 1207-VII громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території та не мають документів, необхідних для надання статусу безробітного (паспорт громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків тощо), статус безробітного може надаватися за умови пред'явлення тимчасового посвідчення, що підтверджує особу громадянина України. До отримання документів та відомостей про періоди трудової діяльності, заробітну плату (дохід), страховий стаж допомога по безробіттю цим особам призначається у мінімальному розмірі, встановленому правлінням Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України від 2 березня 2000 року № 1533-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі - Закон № 1533-III; тут - в редакції, яка діяла на дату виникнення спірних відносин) право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

За абзацом другим частини першої статті 22 Закону № 1533-III право на допомогу по безробіттю зберігається у разі настання перерви страхового стажу з поважних причин, якщо особа протягом місяця після закінчення цієї перерви зареєструвалась в установленому порядку в державній службі зайнятості як безробітна.

Поважними причинами є: навчання у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, клінічній ординатурі, аспірантурі, докторантурі з денною формою навчання; строкова військова служба; здійснення догляду непрацюючою працездатною особою за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 18 років, а також за пенсіонером, який за експертним медичним висновком потребує постійного стороннього догляду; інші поважні причини, передбачені законодавством України.

За змістом частини першої статті 21 Закону № 1533-III застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу: до 2 років - 50 відсотків; <…> понад 10 років - 70 відсотків.

Допомога по безробіттю виплачується залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків; <…>.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону № 1533-III допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості.

За пунктом 6.2 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінпраці від 20 листопада 2000 року № 307 (чинного у період виникнення спірних відносин; далі - Порядок № 307) допомога по безробіттю призначається на підставі особистої заяви безробітного, довідки (довідок) про середню заробітну плату (дохід) за останнім місцем (декількома місцями) роботи чи служби, трудової книжки, військового квитка, копії цивільно-правового договору, за пред'явленням, у разі наявності, свідоцтва про загальнообов'язкове державне соціальне страхування та паспорта або іншого документа, що посвідчує особу.

Відповідно до пунктів 6.4, 6.5 Порядку № 307 для визначення розміру та тривалості виплати допомоги по безробіттю центр зайнятості користується відомостями персоніфікованого обліку застрахованих осіб, що накопичуються в органах Пенсійного фонду України.

Якщо в день призначення допомоги по безробіттю відсутні відомості, що впливають на розмір допомоги по безробіттю, то вона призначається у розмірі, установленому законодавством, до отримання необхідних відомостей, але не більше шести місяців з дня призначення цієї допомоги. Після їх отримання здійснюється перерахунок допомоги по безробіттю. Якщо зазначені відомості отримані пізніше шести місяців з вини безробітного, то перерахунок допомоги по безробіттю не здійснюється.

Згідно з пунктом 2.6 Порядку № 307 середня заробітна плата (доход) визначається відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266.

Відповідно до частини другої пункту 3 Порядку № 1266 для страхування на випадок безробіття розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення), є період (періоди) роботи за основним місцем роботи (проходження служби), а у разі його відсутності - період (періоди) зайняття підприємницькою, адвокатською, нотаріальною, творчою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від такої діяльності, виконання робіт (надання послуг) згідно з цивільно-правовими договорами перед настанням страхового випадку (реєстрація особи в державній службі зайнятості як безробітної), протягом якого сплачено страхові внески.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1266 розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) для застрахованих осіб (включаючи осіб, які працюють неповний робочий день (робочий тиждень) та добровільно застрахованих осіб), є останні шість календарних місяців (з першого до першого числа), що передують місяцю, в якому настав страховий випадок (для страхування на випадок безробіття - в якому припинено дію трудового договору або особу знято з обліку у державного реєстратора як суб'єкта підприємницької діяльності, <…>

В абзаці п'ятому цього ж пункту зазначено, що місяці розрахункового періоду (з першого до першого числа), в яких застрахована особа не працювала з поважних причин (тимчасова непрацездатність, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком), виключаються з розрахункового періоду.

За пунктом 7 Порядку № 1266 середня заробітна плата (грошове забезпечення) застрахованої особи обчислюється виходячи з нарахованої заробітної плати за видами виплат, що включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати (у тому числі в натуральній формі), які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про оплату праці» (грошового забезпечення, розмір якого визначається згідно з нормативно-правовими актами, що регулюють порядок та умови його виплати), та підлягають обкладанню податком з доходів фізичних осіб, не враховуючи передбачені законодавством пільги щодо сплати зазначеного податку чи суми, на які цей дохід зменшується, з яких сплачувалися страхові внески до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пунктів 22, 25, 26 Порядку № 1266 довідка про середню заробітну плату (дохід) видається роботодавцем за вимогою застрахованої особи або робочих органів виконавчих дирекцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на підставі платіжних відомостей та інших документів про нараховану заробітну плату (дохід).

Довідка про середню заробітну плату (дохід), з якої сплачено страхові внески, для розрахунку страхових виплат складається за формою згідно з додатками 2-6.

Підсумовуючи наведене в контексті спірних правовідносин слід відзначити, що при розрахунку допомоги по безробіттю враховується, з-поміж іншого, розмір середньої заробітної плати (доходу) особи та її страховий стаж. Обидві величини є взаємопов'язаними, позаяк базою для нарахування єдиного внеску є дохід застрахованої особи (основна і додаткова заробітні плати, інші заохочувальні і компенсаційні виплати), який своєю чергою слугує основою для нарахування, зокрема, допомоги по безробіттю за умови, що з нього сплачено страховий внесок.

Стосовно середньої заробітної плати, то розрахунковим періодом для її вирахування (для розрахунку допомоги по безробіттю), як зазначено вище, є період роботи протягом останніх шести місяців, що передують місяцю, в якому настав страховий випадок (у даному випадку ним є дата припинення трудового договору) і протягом якого сплачено страхові внески.

Страховим стажем, відповідно до статті 21 Закону № 1533-ІІІ, є період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

За цією ж статтею страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Порядок № 1266 передбачає випадки, коли з розрахункового періоду виключається період, протягом якого особа з поважних не працювала. Перелік таких поважних причин є вичерпним.

Суди попередніх інстанцій встановили, що спір виник у зв'язку тим, що позивачу призначено мінімальний розмір допомоги по безробіттю виходячи з того, що за останні шість місяців перед звільненням з роботи, відповідно до відомостей з персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб, у нього відсутня сплата страхових внесків і інформації про заробіток теж немає.

Така ситуація, як пояснює позивач, зумовлена анексією Російською Федерацією частини території України - Криму, де він проживав і працював (в ПАТ «Кримський содовий завод»), і, як наслідок, блокуванням рахунків Держказначейства.

Відповідно до законодавства, чинного станом на дату звернення позивача до Центру зайнятості, період зайнятості на тимчасово окупованій території України не спричиняв настання перерви страхового стажу. Правових підстав для виключення цього періоду з розрахункового теж немає. Тож за відсутності будь-яких доказів, які б підтверджували розмір отримуваної позивачем заробітної плати протягом останніх шести місяців перед його звільненням відповідач не мав обґрунтованих підстав для розрахунку розміру допомоги по безробіттю інакше, як на підставі відомостей з Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Змінювати на власний розсуд встановлені правила розрахунку допомоги по безробіттю (як того просить позивач) відповідач не має права. У протилежному випадку це теж може бути розцінено як вибірковий підхід при призначенні допомоги по безробіттю, право на отримання якої мають усі застраховані особи у солідарній системі соціального страхування на рівних умовах.

У контексті спірних правовідносин слід також відзначити, що після набрання чинності Законом України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII) підхід до призначення соціальних виплат особам, переміщеним з тимчасово окупованої території АР Крим (забезпечення прав яких здійснюється у відповідності із Законом № 1706-VII) в частині необхідності документального підтвердження права на їх отримання, залишився таким же - до надання необхідних документів соціальні виплати призначаються у мінімальному розмірі.

Зокрема, частиною десятою статті 7 Закону № 1706-VII, серед іншого, передбачено, що матеріальне забезпечення, страхові виплати призначаються за наявності необхідних документів, що підтверджують право на ці виплати, а в разі їх відсутності - за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування у порядку, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України.

У разі відсутності в зазначеному Реєстрі необхідних відомостей матеріальне забезпечення, страхові виплати надаються у мінімальному розмірі, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України, з наступним перерахуванням сум матеріального забезпечення після надходження документів, що підтверджують право застрахованих осіб на їх надання.

Стосовно доказів, то суди попередніх інстанцій встановили, що при зверненні до Центру зайнятості позивач не надавав довідки (встановленої форми) про середню заробітну плату (дохід), видану роботодавцем (ПАТ «Кримський содовий завод»). Не надав він такої довідки і після того, як йому було призначено допомогу, зокрема й під час розгляду цієї справи в суді. Єдиним документом, який підтверджує страхових стаж позивача і містить відомості про його доходи, з яких утримано страхові внески, була виписка з персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб (встановленої форми). Тому за встановлених в цій справі обставин колегія суддів погоджується є з висновками судів попередніх інстанцій про правомірність дій відповідача при розрахунку допомоги по безробіттю.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на наведене вище, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 167, 221, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м. Херсона від 19 грудня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року в цій справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді С.А. Горбатюк

Т.Г. Стрелець