Справа № 813/2021/17
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2017 року справа №813/2021/17

15 год. 45 хв.

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,

за участю:

представника позивача Моцак А.В.,

представника відповідача Антоніва Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до установи благодійного фонду «Центр медичних інновацій» про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Львівське ОВ ФСЗІ) звернулося до суду з позовною заявою до установи благодійного фонду «Центр медичних інновацій» (далі - УБФ «Центр медичних інновацій), в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 21026,44грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році у кількості 1 особи, чим порушено ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». Крім того, в порушення ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», позивач не сплатив адміністративно - господарські санкції за нестворені робочі місця для інвалідів Львівському ОВ ФСЗІ, що зумовило його звернення до суду. Вважає, що на законодавчому рівні імперативно визначено єдиний для всіх роботодавців норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів та порядок його обчислення. Просить суд задовольнити позов повністю.

Відповідач подав до суду заперечення на адміністративний позов, в якому проти позову заперечує з тих підстав, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені ним робочі місця. Зазначає, що такий обов'язок відповідно до ст.18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» покладено на державну службу зайнятості, яка здійснює пошук роботи відповідно до рекомендації МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань. Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до наказу №84к від 31.10.2016 він прийняв на роботу обліковцем з реєстрації бухгалтерських даних ОСОБА_3, яка є інвалідом 3-ої групи. Тому, відповідач вважає, що виконав норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, наведених в письмовому запереченні. Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд дійшов до висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю, виходячи з наступних підстав.

УБФ «Центр медичних інновацій» подало відповідачу звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016рік. З вказаного звіту вбачається, що середньооблікова кількість штатних працівників відповідача у 2016 році становила 18 осіб (з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність - 0), кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» - 1 особа; фонд оплати праці штатних працівників 753,3тис.грн.; середньорічна заробітна плата штатного працівника - 41848грн.; сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів - 20924грн.

Позивач провів розрахунок заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2016 УБФ «Центр медичних інновацій»: середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить - 18 осіб; фонд оплати праці штатних працівників 753,3тис.грн.; середньорічна заробітна плата штатного працівника - 41848грн.; норматив робочих місць - 1 особа; зайнято робочих місць - 0; сума коштів до сплати за 1 незайняте інвалідами робоче місце становить 20926грн. - основний борг. Сума пені за 1 день прострочення - 8,37грн. (20926грн.х0,04%). Кількість днів прострочення боргу: з 16.04.2017 по 27.04.2017 включно = 12 днів. Сума пені, що необхідно сплатити - 100,44грн. (8,37грн. х 12). Загальна сума - 21026,44грн. (20926грн. + 100,44грн.).

Вказана сума адміністративно-господарських санкцій та пені не сплачена відповідачем в добровільному порядку, у зв'язку з чим, Львівське ОВ ФСЗІ звернулося до суду про стягнення з відповідача суми боргу.

Суд при вирішенні спору по суті виходить з такого.

Відповідно до вимог статей 18-20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно: розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою вказаної статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів; здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 вказаного Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою вказаної статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Підприємства, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 вказаного Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Як встановлено судом, позивач прийняв рішення про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 21026,44грн. на підставі даних звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016рік, поданого відповідачем. З вказаного звіту вбачається, що середньооблікова кількість штатних працівників відповідача у 2016 році становила 18 осіб (з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність - 0), кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» - 1 особа.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що до нього не зверталися особи з інвалідністю для працевлаштування, а тому він не міг їх працевлаштувати. Обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування за умови, що підприємство вжило усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів. При цьому такими заходами є подання підприємством до центру зайнятості звітів форми 3-ПН про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, тобто факт повідомлення компетентного державного органу про виділення робочих місць для працевлаштування інвалідів. За умови, що відповідний орган Фонду соціального захисту інвалідів не направляв інвалідів на підприємство для працевлаштування, підприємство не відмовляло у працевлаштуванні інвалідам за направленням центру зайнятості, відсутній факт вчинення правопорушення, за яке передбачено стягнення господарських санкцій. Аналогічна позиція, висловлена у цій справі, узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України (Постанови №21-60а11 від 20.06.2011р.; №21-105а12 від 26.06.2012р.; №21-95а13 від 02.04.2013р.).

Як встановив суд, відповідач не подавав до центру зайнятості звітів форми 3-ПН про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, що підтверджується листом Львівського обласного центру зайнятості від 19.05.2017р. №07-1795/0-17 (а.с.21). Відповідач не надав суду інших доказів того, що він вживав належних заходів для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Водночас, суд враховує те, що відповідно до наказу УБФ «Центр медичних інновацій» №84к від 31.10.2016 (а.с.19) відповідач прийняв на роботу обліковцем з реєстрації бухгалтерських даних за основним місцем праці ОСОБА_3, яка є інвалідом 3-ої групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №891476, виданою від 28.10.2015. Міжрайонною спеціалізованою онкологічною МСЕК №1 Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи (а.с.20).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач виконав нормативи робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році, встановлені ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», проте не вказав зазначеної інформації у звіті, поданому позивачеві.

В контексті справи суд зазначає, що адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим Кодексом України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, враховуючи виконання відповідачем нормативу щодо працевлаштування інвалідів, суд дійшов висновку про відсутність в його діях складу правопорушення у сфері господарювання. А тому, відсутні підстави для застосування до УБФ «Центр медичних інновацій» санкцій, передбачених ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням встановлених обставин, виходячи із заявлених позовних вимог, наявних у матеріалах справи доказів, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до установи благодійного фонду «Центр медичних інновацій» про стягнення коштів відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Г. Гулик