Справа № 369/2234/17
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 369/2234/17 Головуючий у 1-й інстанції: Волчко А.Я. Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Києво-Святошинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на постанову Києво-Святошинського суду Київської області від 09 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі про визнання дій та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

1) визнати незаконними дії Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області щодо незарахування ОСОБА_2 до стажу роботи на посаді судді, роботу на посаді слідчого прокуратури Тернівського радону м. Кривого Рогу у період з 23.07.1987 по 16.03.1993;

2) зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області зарахувати ОСОБА_2 до стажу роботи з посаді судді, який дає право на відставку, роботу на посаді слідчого прокуратури Тернівського району м. Кривого Рогу у період з 23.07.1987 по 16.03.1993;

3) зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області провести ОСОБА_2 перерахунок неназначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % грошового забезпечення працюючого судді без обмеження граничного розміру, починаючи з 21.09.2016;

4) визнати незаконними дії Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області з припиненням ОСОБА_2 виплати пенсії інваліда війни 2 групи з 21.09.2016;

5) зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області відновити ОСОБА_2 виплату раніше призначеної йому пенсії інваліда війни 2 групи, у розмірі визначеному чинним законодавством, починаючи з 21.09.2016.

Постановою Києво-Святошинського суду Київської області від 09 червня 2017 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 починаючи з 1993 року працював суддею першої, апеляційної та касаційної інстанцій у судах загальної юрисдикції.

Так, 12.03.1993 позивач був обраний суддею Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області.

Відповідно до Указу Президента України від 28.11.1995 переведений на посаду судді Корольовського районного суду м. Житомира.

Постановою Верховної Ради України від 14.12.2000 обраний безстроково суддею Житомирського обласного суду.

З 10.02.2003 позивач звільнений у зв'язку з переведенням на посаду судді Апеляційного суду м.Києва відповідно до Указу Президента України від 04.01.2003.

21 червня 2011 року ОСОБА_2 зарахований до штату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у зв'язку з обранням цього суду безстроково відповідно до постанови Верховної Ради України від 19.05.2011.

Між тим, згідно записів у трудовій книжці позивача, крім роботи на посаді судді, ОСОБА_2 в період з 23.07.1987 по 20.07.1988 працював стажистом на вакантну посаду слідчого прокуратури: спочатку Томаківського району Дніпропетровської області, а потім прокуратури Тернівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, а з 20.07.1988 по 16.03.1993 - на посаді слідчого прокуратури Тернівського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

У подальшому, Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року позивача звільнено з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с. 9).

Згідно Наказу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.09.2016 №790-к позивача слід вважати звільненим з 08.09.2016 у зв'язку із виходом у відставку (а.с. 10).

При цьому, з 31.05.2005 позивачу встановлено безстроково II групу інвалідності при виконанні обов'язків військової служби, про що свідчить довідка МСЕК серія ЖИА №015068 (а.с. 11) та призначено пенсію по інвалідності на підставі Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У подальшому, позивач 21 вересня 2016 року звернувся до відповідача з заявою про перерахування пенсії у зв'язку з переходом на інший вид пенсії (а.с. 60).

Оскільки заява позивача від 21.09.2016 тривалий час перебувала на розгляді у пенсійному фонді без виконання, 06 грудня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив повідомити про наслідки розгляду його заяви від 21.09.2016 (а.с. 20-21).

Листом від 27.12.2016 №271/О-01 Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі роз'яснило позивачу про те, що з 21.09.2016 йому призначено щомісячне грошове довічне утримання судді відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року, тому виплата пенсії по інвалідності припинена з 20.09.2016. При цьому, розмір щомісячного грошового довічного утримання судді визначено у розмірі 86% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, в сумі 25438 грн 80 коп. До виплати надходить сума 25890 грн 80 коп. (з урахуванням підвищення як інваліду війни 2 групи) (а.с. 22).

Тобто, при призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідачем зараховано лише період роботи на посаді судді з 11.03.1993 по 08.09.2016, що становить 23 повних роки.

Крім того, листом від 23.01.2017 №10/О-01 позивача повідомлено про те, що з 20.09.2016 пенсія по інвалідності припинена у зв'язку з призначенням щомісячного довічного грошове утримання (а.с. 14).

На звернення позивача з проханням виправити допущену при призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці помилку шляхом проведення перерахунку такого утримання у розмірі 90% грошового утримання працюючого судді, листом від 14.02.2017 №28/0-01 відповідач відмовив у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді, оскільки у відповідності до статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року до стажу роботи на посаді судді зараховується тільки робота на посаді судді, на посаді члена Вищої ради юстиції та Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (а.с. 15).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку пенсійного органу та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010, відповідно до якого призначено щомісячне довічне утримання судді у відставці, працював на посаді судді, тому визначення його стажу роботи на посаді судді має проводитись відповідно до частини четвертої ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХII. Відтак, оскільки на час звільнення з посади судді позивач мав 28 повних років стажу, тому вказане дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 % працюючого судді, починаючи з 21.09.2016. Крім того, припинення виплати пенсії по інвалідності позивачу відбулось без будь-яких на те підстав, тому дії відповідача з приводу припинення позивачу виплати пенсії інваліда війни 2 групи, починаючи з 21.09.2016 є незаконними.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-XII (далі - Закон №2862-XII), Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон №2453-VI) (в редакції, що була чинною на момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці), який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до частини першої статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За правилами п.4 частини шостої статті 126 Конституції України підставами для звільнення судді є, зокрема: подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Згідно частини першої статті 141 Закону №2453-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до частини третьої статті 141 Закону №2453-VI, з врахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Таким чином, «право на відставку» слід розуміти як одну із підстав припинення суддею своїх повноважень з одночасним гарантуванням отримання належного матеріального забезпечення після відставки, а тому право судді на відставку, передбачає припинення повноважень судді, а також призначення належного матеріального забезпечення.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 №8-рп/2005 щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді.

Відповідно до статті 135 Закону №2453-VI (в редакції на момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

При цьому, п. 11 Перехідних положень Закону №2453-VI (в редакції до 29.03.2015) було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Так, згідно з частини четвертої ст.43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ, який діяв до набрання чинності Законом №2453-VI, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Таким чином, законодавством, що діяло на день набрання чинності Законом №2453-VI було передбачено зарахування спірних періодів роботи позивача до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90%, оскільки останній був обраний на посаду до набрання чинності цим Законом.

Крім того, позивач на день набрання чинності Закону №2453-VI мав стаж роботи на посаді судді та на посаді слідчого не менше 20 років, що свідчить про право ОСОБА_2 ще у 2010 році на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді.

Отже, судова колегія приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання незаконними дій Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області щодо незарахування ОСОБА_2 до стажу роботи на посаді судді, роботу на посаді слідчого прокуратури Тернівського радону м. Кривого Рогу у період з 23.07.1987 по 16.03.1993 та зобов'язання відповідача зарахувати вказаний період до стажу роботи з посаді судді, який дає право на відставку.

Враховуючи, що позовні вимоги про зарахування до стажу роботи на посаді судді, роботу на посаді слідчого прокуратури Тернівського радону м. Кривого Рогу у період з 23.07.1987 по 16.03.1993 задоволено, відтак позовні вимоги про зобов'язання відповідача провести позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % грошового забезпечення працюючого судді без обмеження граничного розміру, починаючи з 21.09.2016, є похідними від вказаних вимог, тому також підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання незаконними дій відповідача з припиненням ОСОБА_2 виплати пенсії інваліда війни 2 групи з 21.09.2016 та зобов'язання відповідача відновити ОСОБА_2 виплату раніше призначеної йому пенсії інваліда війни 2 групи, у розмірі визначеному чинним законодавством, починаючи з 21.09.2016, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалось, згідно частини першої статті статті 141 Закону №2453-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

З аналізу вказаних норм вбачається, що особа має право за її вибором або на пенсію або на виплату щомісячного довічного грошового утримання.

Як свідчать матеріали справи, що з 31.05.2005 позивачу встановлено безстроково II групу інвалідності при виконанні обов'язків військової служби, про що свідчить довідка МСЕК серія ЖИА №015068 (а.с. 11).

У подальшому, позивачу призначено пенсію по інвалідності II групи відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

При цьому, листом від 27.12.2016 №271/О-01 Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі повідомило позивача про те, що оскільки з 21.09.2016 призначено щомісячне грошове довічне утримання судді відповідно до Закону України Про судоустрій та статус суддів», тому виплата пенсії по інвалідності припинена з 20.09.2016 (а.с. 22).

Крім того, листом від 23.01.2017 №10/0-01 також повідомлено позивача, що припинення виплати пенсії по інвалідності проведено не на підставі рішення (розпорядження) посадових осіб управління, а на виконання заяви, поданої до пенсійного органу 21.09.2016 та за нормами статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та статті 141 Закону №2453-VI (а.с. 14).

Однак, у заяві від 21.09.2016 позивач не просив припиняти виплату пенсії по інвалідності, а просив перерахувати пенсію у зв'язку з переходом на інший вид пенсії (а.с. 60).

При цьому, за правилами статті 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини чи при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов'язку.

Таким чином, у даному випадку, позивач має право одночасно як на виплату щомісячного довічного грошового утримання, як соціальної гарантованої державою щомісячної грошової виплати судді у відставці, так і на виплату пенсії як інваліду II групи, отриманої при виконанні обов'язків військової служби.

У відповідності до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, відповідач припиняючи виплату пенсії позивачу як інваліду II групи діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що рішення суду першої інстанцій є законним та обгрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Згідно із частиною першою ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Києво-Святошинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області - залишити без задоволення, а постанову Києво-Святошинського суду Київської області від 09 червня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.