Справа № 354/494/16-а
Суддя: Іванов А. П.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 354/494/16-а
Провадження по справі № 2-а/354/2/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2017 року м.Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого- судді: Іванова А.П.

при секретарі: Савчук М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яремче справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Яремчанської міської ради, Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними і зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Яремчанської міської ради, Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області.

Позивач та його представник в судове засідання не з»явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, просили суд розглядати справу за їх відсутності.

Представники відповідачів в судове засідання не з»явилися, подавши на адресу суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, та просили суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Позовні вимоги ОСОБА_1 та його представник мотивують тим, що згідно з пенсійним посвідченням, безстроковою довідкою Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області (надалі відповідач 2), персональною обліковою карткою і листом Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Яремчанської міської ради (надалі відповідач 1), він є пенсіонером МНС України і має право на 50-ти відсоткову знижку плати на житлову площу, комунальні послуги і паливо відповідно до ст.22 Закону України «Про пожежну безпеку». Відповідачем 1 було внесено відомості 29.03.2006 року до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги. Пільгами він користувався до 01.07.2013 року - дати набрання чинності Кодексом цивільного захисту, втрати чинності Законом України «Про пожежну безпеку», і автоматичним закриттям електронної картки пожежника на пенсії через втрату статусу. Вважає, припинення відповідачем 1 надання йому пільг з 01.07.2013 року протиправним з наступних підстав. Автоматичне закриття електронних карток пільговиків з 01.07.2013 року не перешкодило відповідачу 1 нарахувати йому станом на 01.04.2015 року пільги на електроенергію в сумі 1,29 грн. У листі відповідача 1 від 17.06.2016 року зазначено, що управління соціального захисту населення як уповноважений орган зобов'язано було в межах повноважень внести до Реєстру відповідні уточнення та повідомити організації, що надають комунальні послуги, про припинення нарахування пільг. Вважає, що є некоректним посилання відповідача 1 на автоматичне закриття електронних карток пільговиків, виходячи з вимог Постанови КМУ від 29.01.2013 року №117, якою визначено повноваження Управління праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурних підрозділів з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад.

Зазначає, що Закон України «Про пожежну безпеку» втратив чинність, але одночасно набув чинності Кодекс цивільного захисту України, в ст.120 якого зазначено, що знижка у розмірі 50 відсотків плати надається зокрема особам, звільненим із служби цивільного захисту за вислугою років. Отже зміна нормативно-правового акту, яким регламентуються спірні правовідносини, в контексті ст.22 Конституції України, не може позбавляти його права на пільги, оскільки підстави набуття таких пільг в новому законодавчому акті збереглися в повному обсязі, тобто раніше існуюча пільга в Законі України «Про пожежну безпеку» знайшла своє відображення і в Кодексі цивільного захисту України. Також вважає неправомірними висновки відповідачів про те, що він звільнений як особа начальницького складу внутрішньої служби, а дія норми ст.120 Кодексу цивільного захисту України поширюється лише на осіб звільнених зі служби цивільного захисту, а тому він не має права на пільги, та відкликання відповідачем 2 довідки від 11.12.2013 року №77 і на цій підставі припинення відповідачем 1 надання відновлених пільг.

Суд, дослідивши докази, і оцінюючи їх в сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Згідно ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером, який проходив службу та був звільнений з підрозділів МНС України, що не заперечується сторонами, підтверджується пенсійним посвідченням та безстроковою довідкою про право на пільги, виданою ГУ МНС України в Івано-Франківській області, згідно якої зазначений пенсіонер також мав право на 50-відсоткову знижку плати за житлову площу, комунальні послуги, а також паливо відповідно до статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку". (а.с. 6). 11.12.2013 року відповідачем 2 було видано позивачу як пенсіонеру служби цивільного захисту довідку №77 від 11.12.2014 року про те, що він має право на 50-відсоткову знижку оплати за користування житлом та комунальними послугами за ст.120 Кодексу цивільного захисту України. Однак, в подальшому відновивши пільги з 01.01.2015 року, того ж дня вони були припинені у нарахуванні відповідачем 1, оскільки листом від 06.03.2015 року відповідач 2 проінформував Департамент соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради про недійсність довідок виданих 20.09.2013 року (а.с.12-13). Згідно листа Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Яремчанської міської ради у зв»язку з тим, що дія ст.120 Кодексу цивільного захисту України поширюється лише на осіб звільнених із служби цивільного захисту (перехід із внутрішньої служби на службу цивільного захисту відбувався в порядку переатестування з 01.01.2008 року) тому зазначені особи ( а саме позивач ОСОБА_1.) не відносяться до категорії осіб, які мають право на пільги (а.с. 8).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.120 Кодексу цивільного захисту України знижка у розмірі 50 відсотків плати за користування житлом (квартирна плата) та комунальними послугами (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) у жилих будинках незалежно від форми власності у межах норм споживання, передбачених законодавством, та вартості палива, у тому числі рідкого, у межах встановлених норм для осіб, які проживають у будинках, що не мають централізованого опалення, надається особам, звільненим із служби цивільного захисту за віком, через хворобу або за вислугою років, та які стали інвалідами під час виконання службових обов'язків, та членам їхніх сімей.

Згідно до ч.1 ст. 101 Кодексу цивільного захисту України служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

З врахуванням зазначеного, право на пільги позивача як пенсіонера МНС не може припинятися через реорганізацію Міністерства надзвичайних ситуацій України у Державну службу України з надзвичайних ситуацій та набрання чинності Кодексом цивільного захисту України. Проходження служби та звільнення з підрозділів МНС України позивача підтверджується пенсійним посвідченням та довідкою ГУ МНС України в Івано-Франківській області.

Таким чином, висновок Управління ДСНС в Івано-Франківській області про те, що позивач звільнений як особа рядового і начальницького складу внутрішньої служби, а дія норми ст. 120 Кодексу цивільного захисту України поширюється лише на осіб звільнених зі служби цивільного захисту, а тому дана особа не має права на пільги є помилковим. За таких обставин, дії Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Івано-Франківській області щодо встановлення недійсності довідок № 77 від 11.12.2013 року, є протиправними.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В той же час, в частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України законодавцем закріплено загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб»єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені та є усталеними у практиці європейських країн. Суб»єкти владних повноважень повинні враховувати ці критерії-принципи, приймаючи рішення, вчиняючи дії, чи допускаючись бездіяльності.

Таким чином, завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

До того ж, відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закріплений статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принцип законності кореспондує положенню частини 2 статті 19 Конституції України, відповідно до вимог якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 ч.2 ст.17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дії чи бездіяльності.

Зважаючи на те, що дії відповідача - Управління ДСНС в Івано-Франківській області були визнані в судовому порядку неправомірними щодо визнання недійсною довідки про нарахування пільг позивачу, то вимоги даного позову щодо припинення нарахування пільг позивачам відповідачем - Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Яремчанської міської ради та визнання таких дій неправомірними, підлягають до задоволення в частині відповідача 1. Як наслідок підлягають до задоволення вимоги щодо відповідача 1 про вчинення дій по відновленню нарахування позивачу ОСОБА_1 пільг з оплати житлового-комунальних послуг, однак в межах строку звернення до суду, тобто з 28.07.2016 року, про що свідчить відмітка реєстрації.

Щодо звіту про виконання постанови, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно ч.1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи вказане, суд звертає увагу на те, що зобов»язання суб»єкта владних повноважень надати звіт про виконання рішення є правом, а не обов»язком суду, а тому в задоволенні позовної вимоги про встановлення строку для подання до суду звіту про виконання постанови суду слід відмовити, оскільки чинним законодавством не передбачено звернення до негайного виконання даної постанови суду і передбачена процесуальна можливість оскарження постанови.

Керуючись ст.ст. 7-12, 71, 86, 99, 158,159, 160, 161, 162, 163, 167 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Яремчанської міської ради, Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними і зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області щодо встановлення недійсності довідки від 11.12.2013 року №77 про право ОСОБА_1 на пільги.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Яремчанської міської ради щодо припинення нарахування пільг з оплати житлово-комунальних послуг і палива з моменту звернення до суду, тобто з 28.07.2016 року.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Яремчанської міської ради вчинити дії щодо відновлення нарахування ОСОБА_1 пільг з оплати житлово-комунальних послуг і палива з моменту звернення до суду, тобто з 28.07.2016 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Яремчанський міський суд протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: А. П. Іванов