Справа № 2а-70/2010
Суддя: Стоцька Л. А.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-70/2010
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2017 Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

за участю секретаря: Слободян В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці справу заяву ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому листі, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17.05.2010 року, ухваленому по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі м. Чернівці про перерахунок та виплату пенсії по інвалідності, позов задоволено.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Першотравневому районі м.Чернівці здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, відповідно до ст.ст. 49, 50, 54 ч.4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - виходячи з розміру шести прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність та 50% прожиткового мінімуму за шкоду, заподіяну здоровю з моменту звернення з 22.10.2009 року.

На виконання постанови суду 16.12.2014 року Першотравневим районним судом м.Чернівці було видано виконавчий лист.

28.09.2017 року позивач звернувся до суду з заявою про виправлення помилки у виконавчому листі, посилаючись на те, що у виконавчому листі не було вказано його ідентифікаційного номеру та реквізитів банківського рахунку.

Відповідно до ч.2 ст.259 КАС України, суд, який видав виконавчий лист, може за заявоюстягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким ,що не підлягає виконанню.

Розглядаючи подану заяву, суд зазначає наступне.

Так, на момент видачі виконавчого листа діяв Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року.

Вимоги до виконавчого документа зазначені у ст. 18 Закону.

Так, відповідно до положень вказаної статті у виконавчому документів, зокрема зазначається повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я

(прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача

та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або

інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи

можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Таким чином, виходячи з вимог вказаної статті, зазначення рахунків стягувача у виконавчому документі було необовязковим, з огляду на те, що ці відомості не були відомі суду.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Аналогічні дії державного виконавця були предметом розгляду у справах №6-45цс14, 6-62цс14, за результатами розгляду яких Верховним судом України були прийняті постанови та викладені правові позиції, згідно до яких відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Суд зауважує, що незважаючи на те, що на момент винесення зазначених постанов та викладення правових позицій діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, постанови суду та правові позиції є чинними та обовязковими. Крім того, норми Закону від 21.04.1999 року з приводу зазначеного питання були аналогічними положенням Закону від 02.06.2016 року.

Окрім вказаного, суд звертає увагу на положення, викладені у ст.360-7 ЦПК України, згідно яких висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої ст.355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Аналогічні положення, викладені у Кримінально-процесуальному кодексі України.

З урахуванням наведеного, а також того, що всі необхідні відомості були надані стягувачем до Відділу державної виконавчої служби, суд наголошує, що державний виконавець не вправі з цих підстав відмовляти у прийнятті до виконання виконавчого документу.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що у виконавчому листі судом не було допущено помилки, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.259 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому листі відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її оголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці ОСОБА_2 Л. А.