Справа № 331/4782/16-а(2-а/331/97/2017)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 жовтня 2017 рокусправа № 331/4782/16-а провадження №2а/331/97/2017

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Жовтневого районного суду м.Запоріжжя суду від 29 серпня 2017 року по справі №331/4782/16-а (провадження №2а/331/97/2017) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському районі, третя особа Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про зміну способу виконання судового рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнень, просив ухвалити рішення, яким змінити зобовязання відповідача-боржника - Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському районі на стягнення.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що на його користь ухвалено судове рішення про зобовязання Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому районі здійснити перерахунок та виплатити щорічну допомогу на оздоровлення за 2013 рік, як особі яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інваліду 2 групи, у відповідності до ст..48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5 мінімальних заробітних плат з урахуванням виплачених сум.

Вказане судове рішення, не дивлячись на вжитті державним виконавцем заходи, протягом чотирьох років не виконується відповідачем. Тривале невиконання остаточного судового рішення, яке ухвалено на користь позивача щодо стягнення допомоги за оздоровлення за інший період, було предметом розгляду Європейського суду з прав людини, яким встановлено порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Вказуючи на те, що зобовязальне судове рішення фактично не може бути виконаним, позивач просить ухвалити рішення, яким змінити зобовязання відповідача-боржника - Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському районі на стягнення сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік у сумі 5615,0грн.

Постановою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 29.08.2017 року у задоволенні позову відмовлено. Постанова суду мотивована тим, що положеннями ст..105 КАС України не передбачено такого способу захисту порушеного права, як зміна способу і

порядку виконання рішення суду, оскільки вирішення цього процесуального питання передбачено Розділом V КАС України, яким законодавцем визначено процесуальні питання повязані з виконанням судових рішень в адміністративних справах. З цих підстав суд вказав на відсутність правових підстав для задоволення позову.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову. Заявник апеляційної скарги фактично вказує на те, що зобовязальне судове рішення, яке ухвалено на його користь, не може бути виконано у спосіб, який визначено судом. У звязку з чим ним заявлено вимоги про стягнення суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік у розмірі 5615,0грн. і вказані вимоги є самостійними вимогами, які стосуються суми допомоги, що розрахована відповідачем та є безспірною.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року (справа №331/8558/13-а) задоволено позов ОСОБА_1 та зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому районі здійснити перерахунок та виплатити щорічну допомогу на оздоровлення за 2013 рік, як особі яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інваліду 2 групи, у відповідності до ст..48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5 мінімальних заробітних плат з урахуванням виплачених сум.

З метою примусового виконання вказаного судового рішення видано виконавчий лист.

У межах виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову від 30.06.2016р. про закінчення виконавчого провадження. З вказаної постанови вбачається, що рішення суду у повному обсязі, а саме в частині виплати сум грошової допомоги, виконано не було. Підставою для закінчення виконавчого провадження зазначено те, що до відділу державної виконавчої служби, у строки визначені ч.4 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження», не був повернутий виконавчий документ, який був направлений до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя (органу, який такий виконавчий документ видав), у звязку з прийняттям державним виконавцем постанови від 16.10.2015р. про закінчення виконавчого провадження, яку, в подальшому, було скасовано.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та канцелярії Жовтневого районного суду м.Запоріжжя, в якому, зокрема, просив скасувати постанову державного виконавця від 30.06.2016р. про закінчення виконавчого провадження; відшкодувати завдану матеріальну та моральну шкоду, повязану з невиконанням рішення суду (т.1 а.с.1-8).

Під час розгляду справи судом першої інстанції постановлено ухвалу від 28.09.2016р., якою закрито провадження в адміністративній справі в частині заявлених вимог до канцелярії Жовтневого районного суду м.Запоріжжя (т.1 а.с.119).

Вказана ухвала суду позивачем оскаржена не була.

Під час розгляду справи судом першої інстанції також було встановлено, що постанова державного виконавця від 30.06.2016р. скасовано, а виконавче провадження відновлено (т.1 а.с.125-128).

З огляду на такі обставини, ОСОБА_1 подав до суду уточнений позов, в якому відповідачем визначив Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському районі (правонаступник Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому районі) та просив суд своїм рішенням змінити зобовязання відповідача-боржника - Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському районі на стягнення сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік у розмірі 5615,0грн.

Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському районі звернулося до суду із клопотанням про закриття провадження у справі (т.1 а.с.150) мотивуючи його тим, що у вказаній справі відкрито провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1, а не у звязку з поданням заяви, в порядку ст..263 КАС України, про зміну поряду та способу виконання судового рішення.

Суд першої інстанції ухвалою від 16.02.2017р. закрив провадження у справі, зазначивши про те, що процесуальне питання про зміну способу та порядку виконання рішення суду - постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року (справа №331/8558/13-а) вже було предметом судового розгляду та з цього приводу ухвалені судові рішення, які набрали законної сили та якими було відмовлено у зміні способу виконання судового рішення із зобовязання на стягнення.

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1, судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 16.02.2017р., а справу направлено для продовження розгляду (т.1 а.с.185). Задовольняючи апеляційну скаргу та скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вказав на те, що заявлені позивачем вимоги раніш не були предметом судового розгляду, оскільки за своєю суттю є новими позовними вимогами, у звязку з чим суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що вказаний спір вже вирішений між сторонами. Крім цього, суд апеляційної інстанції вказав на те, що суд першої інстанції не зясував відношення позивача до первісного позову, в частині заявлених вимог про відшкодування шкоди.

З огляду на позицію, яка висловлена апеляційним судом, ОСОБА_1 подано клопотання про уточнення заявлених вимог (т.1 а.с.215), в якому останній просить суд прийняти нову постанову, змінивши зобовязання Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому районі здійснити перерахунок та виплатити щорічну допомогу на оздоровлення за 2013 рік, як особі яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інваліду 2 групи, у відповідності до ст..48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5 мінімальних заробітних плат з урахуванням виплачених сум, на стягнення сум грошової допомоги, за вказаний період, у розмірі не меншому 5615,0грн.

Враховуючи уточненні позивачем вимоги, судом першої інстанції прийнято постанову про відмову у задоволенні позову з огляду на те, що позивач фактично ставить питання про зміну способу та порядку виконання судового рішення, у звязку з чим заявлений ним позов не відповідає вимогам ст..105 КАС України, якою визначено вимоги, що може містити у собі позов.

З такими висновками суду першої інстанції, у спірному випадку, не можливо погодитись з огляду на наступне.

Так, як зазначено вище, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року (справа №331/8558/13-а) задоволено позов ОСОБА_1 та зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому районі здійснити перерахунок та виплатити щорічну допомогу на оздоровлення за 2013 рік, як особі яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інваліду 2 групи, у відповідності до ст..48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5 мінімальних заробітних плат з урахуванням виплачених сум.

Вказане судове рішення не виконано у повному обсязі і по теперішній час, а саме на виконання рішення суду Управлінням праці та соціального захисту населення здійснено перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік та її сума склала 5615,0грн. (т.2 а.с.40). В той же час, фактично вказана сума позивачу виплачена не була не дивлячись на вжитті державним виконавцем заходи (вимоги боржнику, застосування штрафних санкцій до боржника тощо).

Тривале невиконання остаточного судового рішення, яке ухвалено на користь ОСОБА_1, було предметом розгляду Європейського суду з прав людини, яким встановлено порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, фактично виходив з того, що позивачем заявлено вимоги, які не узгоджуються з положеннями ст..105 КАС України, а спірні правовідносини щодо наявності у позивача права на щорічну грошову допомогу за 2013 рік, вже були предметом розгляду в іншій справі, за результатом розгляду якої ухвалено рішення, яке і повинно виконуватися у спосіб, що ним визначений.

В той же час, враховуючи суть спірних правовідносин, які розглядаються у межах цієї справи, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем фактично заявлено вимоги про стягнення сум грошової допомоги, які розраховані відповідачем під час виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2014 року (справа №331/8558/13-а), і вказані вимоги узгоджуються з положеннями ст..105 КАС України та не були предметом іншого судового розгляду.

Тобто, фактично позивачем порушено питання (заявлено вимоги) про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 5615,0грн., яка виникла внаслідок перерахунку відповідачем грошової допомоги за 2013 рік та яка не була сплачена позивачу.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

За нормами п. 4 ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про стягнення з відповідача коштів (п. 4 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Отже, аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що зобов'язання вчинити певні дії, покладені на відповідача судовим рішенням, є обраним судом способом захисту порушеного права позивача та не позбавляє права звернутись до суду з позовом про стягнення коштів.

Таким чином, враховуючи наявність заборгованості перед позивачем із спати щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік у розмірі 5615,0грн., яка визнається відповідачем, але до теперішнього часу не сплачена, фактичну відмову судовими інстанціями позивачу у зміні способу виконання судового рішення (із зобов'язання на стягнення), що унеможливлює виконання рішення суду в порядку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (оскільки вказаний Закон стосується лише рішень, якими визначено спосіб захисту права у вигляді стягнення), а також приймаючи до уваги право позивача звернутися до суду з позовом про стягнення коштів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом стягнення з відповідача заборгованості із сплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2013 рік у розмірі 5615,0грн.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м.Запоріжжя суду від 29 серпня 2017 року по справі №331/4782/16-а (провадження №2а/331/97/2017) скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському районі на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті щорічної допомоги на оздоровлення, як особі що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, за 2013 рік у розмірі 5615,0грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Постанову у повному обсязі складено 13.10.2017р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк