Справа № 761/7782/17
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №761/7782/17 Головуючий у 1-й інстанції: Макаренко І.О.
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Губської Л.В., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу інспектора роти № 1 батальйону УПП у м. Рівне ДОП лейтенанта поліції Грицюка Василя Михайловича на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора роти № 1 батальйону УПП у м. Рівне ДОП лейтенанта поліції Грицюка Василя Михайловича про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти № 1 батальйону УПП у м. Рівне ДОП лейтенанта поліції Грицюка Василя Михайловича про:

визнання дій щодо складання постанови серії АР №125289 від 21.02.2017 про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 510,00 грн. за порушення ч. 2 ст. 126 КпАП України незаконними;

визнання протиправною та скасування постанови серії АР №125289 від 21.02.2017 про адміністративне правопорушення, та закриття провадження по справі.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2017 позов задоволено частково.

Визнано дії інспектора роти № 1 батальйону УПП у м. Рівне ДОП лейтенанта поліції Грицюка В.М., щодо складання постанови серії АР № 125289 від 21.02.2017 про адміністративне правопорушення протиправними, та скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 125289 від 21.02.2017.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, відповідачем було подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до частини четвертої статті 196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи. У зв'язку з цим, відповідно до частини першої статті 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як видно з матеріалів справи, 21.02.2017 інспектором роти № 1 батальйону ІПП у м. Рівне ДОП лейтенантом поліції Грицюком Василем Михайловичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії АР № 125289 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КпАП України, у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Відповідно до вказаної постанови, позивач передав керування транспортним засобом ОСОБА_4, тобто особі, яка не має права керування транспортним засобом, чим порушив п.п. 2.9 «ґ» Правил дорожнього руху, та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 КпАП України.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності без наявності відповідних доказів, та з порушенням встановленої процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки інспектор не мав права на місці вчинення адміністративного правопорушення виносити оскаржувану постанову.

Також, суд першої інстанції не знайшов порушення вимог п.п. 2.9 «ґ» ПДР в даній справі, з огляду на те, що ОСОБА_4 має посвідчення водія категорії А, А1, згідно медичної довідки є придатним до керування транспортними засобами, а позивач, згідно свідоцтва серії КВ №33050147 від 19.11.2007, закінчив у 2007 році ТОВ «Професійний навчальний заклад «Автошкола Клаксон» і здобув професію інструктор з індивідуального навчання водінню.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 2.9 «ґ» Правил дорожнього руху, водієві забороняється передача керування транспортним засобом особам, які не мають при собі посвідчення на право керування ним, якщо це не стосується навчання водінню відповідно до вимог розділу 24 цих Правил.

Відповідно до пунктів 24.1-24.5 розділу 24 ПДР, навчати водінню транспортного засобу дозволяється лише осіб, які не мають для цього медичних протипоказань.

Особам, котрі навчаються водінню автомобіля, повинно бути не менше 16 років, а мотоцикла чи мопеда - 14 років. Такі особи зобов'язані мати при собі документ, що засвідчує їхній вік.

Особа, яка навчається водінню транспортного засобу, зобов'язана знати і виконувати вимоги цих Правил.

Навчальна їзда на дорогах дозволяється тільки в присутності спеціаліста з підготовки водіїв і за достатніх початкових навичок водіння у того, хто навчається.

Згідно із ч. 2 ст. 126 КпАП України, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Приміткою до вказаної статті передбачено, що положення частин першої та другої цієї статті не застосовуються до осіб, які у встановленому порядку навчаються водінню транспортного засобу.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що приписами пунктів 24.8 та 24.9 ПДР передбачено, що транспортні засоби (за винятком мотоциклів, мопедів та квадроциклів), на яких проводиться навчання, повинні мати розпізнавальні знаки "Учбовий транспортний засіб" відповідно до вимог підпункту "к" пункту 30.3 цих Правил.

Забороняється навчання водінню транспортних засобів у житловій зоні, на дорогах для автомобілів та на автомагістралях. Перелік доріг, на яких дозволяється навчання водінню транспортних засобів, погоджується з Державтоінспекцією.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №712 затверджено перелік автомобільних доріг загального користування державного значення, яким автомобільна дорога Київ - Чоп, індекс М-06, якою рухався позивач, віднесена до категорії міжнародних автомобільних доріг.

Відтак, колегія суддів, враховуючи, що матеріали справи не містять підтвердження наявності на автомобілі позивача розпізнавального знаку "Учбовий транспортний засіб" відповідно до вимог підпункту "к" пункту 30.3 цих Правил, та що навчальна їзда проводилась позивачем на міжнародній автомобільній дорозі всупереч пункту 24.9 ПДР, а також в нічний час о 01 годині 45 хв., приходить до висновку про допущення ОСОБА_3 порушення Правил дорожнього руху, відповідальність, за яке передбачена ч.2 ст.126 КпАП України.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції також виходив з того, що у даній справі про адміністративне правопорушення не міститься посилання на жодні докази, на яких ґрунтується прийняте рішення, а розгляд справи проведено на місці вчинення адміністративного правопорушення, що не відповідає ст. 276 КпАП України та рішенню Конституційного Суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015, з чим не погоджується колегія суддів, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КпАП України, яка передбачає відповідальність за передачу керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, частини першої, другої і третьої статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Частиною 4 ст. 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України "Про національну поліцію", з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (пункт 1 розділ І Інструкції №1395).

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. (п.1 р.III Інструкції № 1395).

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.2 р.III Інструкції №1395), що відповідає положенням ст.276 КУпАП, за правилами частини 1 якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до пункту 1 розділу IV Інструкції № 1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Конституційний Суд України у пункті 2.3 мотивувальної частини вказаного рішення зазначив, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Проте, вказане Рішення Конституційного Суду України ухвалено до внесення змін до законодавства про адміністративні правопорушення Законом України від 14.07.2015 №596-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху", яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у відповідача як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема передбачених статтею 122 та статтею 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на місці вчинення такого правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та безпідставного скасування постанови серії АР №125289 від 21.02.2017.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, а постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2017 скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись статтями 195, 196, 199, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу інспектора роти № 1 батальйону УПП у м. Рівне ДОП лейтенанта поліції Грицюка Василя Михайловича задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2017 скасувати, та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до інспектора роти № 1 батальйону УПП у м. Рівне ДОП лейтенанта поліції Грицюка Василя Михайловича про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Постанову у повному обсязі складено 17.10.2017 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Л.В. Губська

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Федотов І.В.

Губська Л.В.