Справа № 817/1063/17
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2017-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2017 р.Р і в н е 817/1063/17
13год. 20хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання Янчар О.П. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3

до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулася Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3.) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (далі - ГУ ДФС у Рівненській області), у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 10.03.2017 № в розмірі 17000 грн.

В обґрунтування позову позивач вказує на порушення порядку застосування фінансових санкцій, оскільки згідно з положеннями Податкового кодексу України за результатами проведеної перевірки єдиною процесуальною формою рішення контролюючого органу про нарахування штрафу є податкове повідомлення-рішення.

Також позивач зазначає, що підставою для застосування фінансових санкцій слугував висновок контролюючого органу, зроблений за результатами фактичної перевірки кафе "Арамат" за адресою: м. Корець Корецького району Рівненської області, вул. Київська,57а, про здійснення позивачем роздрібної торгівлі алкогольними напоями без ліцензії. Позивач вважає, що мала право на здійснення відповідної господарської діяльності на підставі ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями зі строком дії з 15.01.2016 по 14.01.2017, до закінчення якого 11.01.2017 подала до контролюючого органу заяву про видачу нової ліцензії та провела оплату за її видачу, а тому відповідач мав всі підстави видати нову ліцензію ще до закінчення строку дії попередньої ліцензії.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав з наведених у ньому підстав та просив задовольнити в повному обсязі. Вважає, що на підставі заяви позивача від 11.01.2017 контролюючий орган мав можливість видати таку ліцензію своєчасно. У зв'язку з цим, позивач правомірно в період з 15.01.2017 по 19.01.2017 здійснювала реалізацію алкогольних напоїв. Окрім цього, вважає, що розмір накладеного на ФОП ОСОБА_3 стягнення є неспівмірним з допущеним порушенням, враховуючи, що позивач виконала всі дії для отримання ліцензії. Таким чином, вважає, що рішення про застосування до позивача фінансових санкцій в розмірі 17000,00 грн. прийняте недобросовісно і нерозсудливо.

Відповідач адміністративний позов не визнав, подав письмове заперечення (а.с.35-36). Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні наведеному в письмовому запереченні. Зокрема, зазначив, що на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України та наказу ГУ ДФС у Рівненській області від 14.02.2017 №100 та направлень від 14.01.2017 №32,33 відповідачем проведено фактичну перевірку дотримання вимог законодавства в сфері обігу підакцизних товарів фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, за підсумками якої складено акт від 15.02.2017 №23/17-00-40/НОМЕР_1. В ході перевірки контролюючим органом на основі наданих документів встановлено факт реалізації алкогольних напоїв без наявності у суб'єкта господарювання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, що є порушенням ч. 13 ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", за що у відповідності до ст. 17 цього Закону передбачена штрафна санкція у вигляді 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000,00 грн. Крім того зазначає, що податковим органом видано ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями в 10 денний строк, що встановлений чинним законодавством, відтак не порушено строку видачі ліцензії.

Заслухавши пояснення представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю з таких підстав.

Матеріалами справи стверджено, що ФОП ОСОБА_3 зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності та перебуває на податковому обліку в ДПІ у м. Рівному.

Суд встановив, що 14.02.2017 на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, наказу про проведення фактичної перевірки №100 від 14.02.2017 (а.с.12) та відповідно до направлень на перевірку від 14.02.2017 №32 та №33 (а.с.37,39) уповноваженими особами ГУ ДФС у Рівненській області в присутності ФОП ОСОБА_3 проведена фактична перевірка кафе "Арамат" за адресою: м. Корець Корецького району Рівненської області, вул. Київська,57а, що належить суб'єкту господарювання ОСОБА_3, з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі підакцизними товарами.

Результати перевірки оформлені актом від 15.02.2017 №23/17-00-40/НОМЕР_1 (а.с.10-11, далі - акт перевірки), відповідно до висновків якого перевіркою встановлено порушення ч. 13 ст. 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", а саме: реалізація алкогольних напоїв без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

ОСОБА_3 відмовилась від підписання та отримання акту перевірки, що стверджується актом відмови від 14.02.2017 № 000329 (а.с.41) та не заперечується позивачем.

На підставі акта про результати фактичної перевірки від 15.02.2017 №23/17-00-40/НОМЕР_1 ГУ ДФС у Рівненській області відповідно до статті 17 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" прийняте рішення від 10.03.2017 № про застосування фінансових санкцій до позивача в розмірі 17000,00 грн. (а.с.9).

За наслідками розгляду скарги позивача в порядку адміністративного оскарження Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 18.05.2017 №6475/Л/99-99-11-03-01-25 про залишення без змін рішення ГУ ДФС у Рівненській області від 10.03.2017 №, а скарги - без задоволення.

Суд встановив, що Головним управлінням ДФС у Рівненській області підприємцю ОСОБА_3 22.01.2016 видано ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями реєстраційний номер 14 від 05.01.2016, строком дії з 15.01.2016 по 14.01.2017 (а.с.8).

Також, Головним управлінням ДФС у Рівненській області підприємцю ОСОБА_3 20.01.2017 видано ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями реєстраційний номер 86 від 11.01.2017, строком дії з 20.01.2017 по 19.01.2018 (а.с.7).

Дослідженими судом доказами підтверджуються факти реалізації ФОП ОСОБА_3 алкогольних напоїв після закінчення строку дії ліцензії номер 14 від 05.01.2016, а саме: 16.01.2017, 18.01.2017 та 19.01.2017 позивачем реалізовано пиво розливне, вина "Тамянка", "Марінталь", "Мікадо біле" (а.с.43,44). Крім цього, представник позивача підтвердив здійснення позивачем реалізації алкогольних напоїв без наявності чинної ліцензії в період з 15.01.2017 по 19.01.2017, зауваживши, що на дату перевірки контролюючим органом 14.02.2017 відповідна ліценція на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями була в наявності.

При вирішенні даного адміністративного спору суд враховує, що основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначаються Законом України від 19.12.1995 № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (далі Закон № 481/95-ВР).

Відповідно до статті 15 Закону № 481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Таким чином, при здійсненні господарської діяльності позивач мала право здійснювати торгівлю алкогольними напоями виключно за наявності чинного документа дозвільного характеру, що засвідчував би таке право.

Разом з тим, в період з 15.01.2017 по 19.01.2017 у ФОП ОСОБА_3 строк дії попередньої ліцензії закінчився, а нова ліцензія уповноваженим державним органом видана ще не була, що позивачем визнається. Відтак, висновок контролюючого органу про здійснення ФОП ОСОБА_3 торгівлі алкогольними напоями без ліцензії відповідає встановленим судом обставинам справи.

Оцінюючи доводи позивача щодо зволікання відповідача у видачі ліцензії на підставі заяви від 11.01.2017, суд враховує, що порядок видачі ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями регламентується наказом Державної фіскальної служби України від 24.10.2014 №213 "Про затвердження Рекомендацій щодо організації роботи головних управлінь ДФС України із приймання документів та видачі ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами" (Далі Порядок №213).

Пункт 2.1. Порядку №213 передбачає, що ліцензія видається на підставі заяви, поданої суб'єктом господарювання до головного управління за місцем провадження торгівельної діяльності безпосередньо уповноваженою особою заявника, надісланої рекомендованим листом або переданої через центри обслуговування платників, створені у державних податкових інспекціях (крім створених у ДПІ в м. Києві) (далі - ЦОП).

Як ствердив позивач та не заперечив відповідач, ФОП ОСОБА_3 11.01.2017 подала заяву про видачу ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями із доказом сплати за це коштів.

Згідно з п.3.4. Порядку №213, ліцензія або рішення про відмову у її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів від дня одержання заяви. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови.

Судом встановлено, що ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями видана позивачу 20.01.2017, тобто в межах нормативно визначеного строку.

Таким чином, доводи позивача про порушення контролюючим органом строку видачі ліцензії, як підставу звільнення від відповідальності за вчинене порушення, суд вважає необгрунтованими та безпідставними.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Положеннями частини першої статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Згідно з ч.2 ст.17 Закону № 481/95-ВР, до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, - 200 відсотків отриманої партії товару, але не менше 17000,00 гривень.

Таким чином, встановлена законом санкція за допущене порушення має фінансовий характер у вигляді штрафу з мінімально визначеним розміром, який і був застосований до позивача у випадку спірних правовідносин. Відтак, посилання позивача на неспівмірність застосованого штрафу в сумі 17000,00 грн. з характером вчиненого правопорушення суд оцінює критично як безпідставне.

Крім цього, позивач покликався на порушення порядку прийняття оскарженого рішення, оскільки вважає, що єдиною процесуальною формою рішення контролюючого органу про нарахування штрафу відповідно до вимог Податкового кодексу України є податкове повідомлення-рішення, а в спірній ситуації прийняте рішення про застосування фінансових санкцій.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що частинами четвертою та п'ятою статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" передбачено, що рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України. У разі невиконання суб'єктом господарювання рішення органів, зазначених у частині третій цієї статті, сума штрафу стягується на підставі рішення суду.

Механізм застосування фінансових санкцій, передбачених Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" визначений Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 червня 2003 року №790 (далі - Порядок № 790).

Відповідно до п. 5 Порядку №790 підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є: акт перевірки додержання суб'єктом господарювання встановлених законодавством вимог, обов'язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства.

Рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених пунктом 2 цього Порядку, приймаються керівником, а у разі його відсутності - заступником керівника органу, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами (ДФС та її територіальні органи, Мінекономрозвитку), чи керівником (його заступником) органів МВС, МОЗ, Держстату, Держспоживінспекції відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством.

Відповідно до пункту 8 Порядку №790 рішення про застосування фінансових санкцій до суб'єкта господарювання за порушення норм Закону складається за формою згідно з додатком до цього Порядку. Питання про застосування фінансових санкцій може розглядатися за участю представника суб'єкта господарювання на його вимогу або на вимогу органу, що прийняв рішення про застосування санкцій.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що оскаржене рішення за формою та процедурою прийняття відповідає визначеному чинним законодавством.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідженими в ході судового розгляду адміністративної справи доказами підтверджується, що в спірних правовідносинах відповідач діяв добросовісно та розсудливо, в порядку та у спосіб, що визначені чинним законодавством України, з урахуванням всіх обставин. Доводи позивача не спростовують правомірності рішення про застосування фінансових санкцій від 10.03.2017 № та не дають суду підстав для його скасування, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій № від 10.03.2017 відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дорошенко Н.О.