Справа № 812/500/16
Суддя: С.М. Чиркін
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 жовтня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/500/16

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Чиркіна С.М.,

за участю

секретаря судового засідання Моспанюк Є.С.,

та

представників сторін:

від позивача - не прибув,

від І відповідача - не прибув,

від ІІ відповідача - ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС, Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

19 травня 2016 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» (далі - Позивач) до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС (далі І-ий Відповідач), Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії.

Ухвалою від 18.04.2017 прийнято відмову Позивача від позовних вимог до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області, замінено відповідача - Запорізьке управління Офісу великих платників податків ДФС, на Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби (далі ІІ-ий Відповідач).

В обґрунтування позову Позивач зазначив, що 18.06.2013 приватним акціонерним товариством «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» до Спеціалізованої державної податкової інспекція з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів та зборів України було подано податкову декларацію з податку на додану вартість разом із заявою про повернення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за травень 2013 року у розмірі 2933052,00 грн.

23.08.2013 підприємством було отримано «Акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань правомірності нарахування відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту за квітень 2013 року та бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за травень 2013 року» від 16.04.2013 № 27/17-202/32292929. На підставі Акту перевірки контролюючим органом винесено на адресу підприємства податкові повідомлення - рішення від 06.09.2013 №, НОМЕР_1.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 05.11.2015 у справі №812/910/15 позовні вимоги Позивача задоволено в повному обсязі, а винесені Відповідачем податкові повідомлення-рішення від 06.09.2013 № НОМЕР_2, НОМЕР_1 визнані протиправними та скасовані. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.01.2016 апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів було повернуто апелянту. Отже Постанова Луганського окружного адміністративного суду від 05.11.2015 по адміністративній справі № 812/910/15 залишається без змін, підтверджуючи право ПРАТ «ЛИНІК» на бюджетне відшкодування податкового періоду травня 2013 року.

Податковий орган порушив граничний термін перерахування суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість по декларації за травень 2015 року на банківський рахунок позивача. Таким чином, на суму бюджетної заборгованості нарахована пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного Банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Наполягав на протиправній бездіяльності Відповідача в частині не надання висновку про розмір суми бюджетного відшкодування та пені за травень 2013 року Головному управлінню Державної казначейської служби України у Луганській області та просив зобовязати Відповідача надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Луганській області висновок про повернення суми бюджетного відшкодування в сумі 2302231,00 грн та пені в сумі 1233705,63 грн за несвоєчасне повернення суми бюджетного відшкодування з ПДВ за травень 2013 року платнику податку, зобовязати Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області здійснити перерахунок бюджетного відшкодування в сумі 2302231,00 грн та пені в сумі 1233705,63 грн за несвоєчасне повернення суми бюджетного відшкодування з ПДВ за травень 2013 року платнику податку.

В судових засідання представники Позивача підтримували позовні вимоги. 09.10.2017 намагались змінити підстави та предмет позову, залучити інших Відповідачів. 09.10.2017 Подали заяви про підтримання позову та розгляд справи за їх відсутності, при цьому зал судового засіданні не покинули.

І-ий Відповідач адміністративний позов не визнав, подав заперечення (т.1 а.с. 129-133), в яких зазначив, що не погоджується з твердженням Позивача узгодження суми бюджетного відшкодування, відображеній в податковій декларації з податку на додану вартість з моменту подання декларації оскільки за вимогами статті 200 Податкового кодексу України лише після проведення перевірки у контролюючого органу виникає обовязок стосовно суми підтвердженої контролюючим органом. Додатково послався на Регламент опрацювання податкових декларацій з податку на додану вартість, затверджений наказом ДПС України від 19.06.2012 № 522, за яким нараховане відємне значення та/або задекларовано бюджетне відшкодування податку на додану вартість, за результатами камеральної перевірки можуть складатися наступні документи: довідка у разі відсутності порушень; висновок щодо необхідності проведення документальної позапланової виїзної перевірки; акт у разі встановлення факту заниження (завищення) податкових зобовязань та/або податкового кредиту заявлено бюджетного відшкодування. Тобто, на думку І-го Відповідача, у разі прийняття висновку щодо необхідності проведення документальної позапланової виїзної перевірки або акту вважати, заявлену платником до відшкодування суму податку на додану вартість, узгодженою не можна, а от же обовязку надати висновку до органу казначейства не виникає. Зазначає, що підстави надати висновок до органу державного казначейства з підтвердженням суми, яка підлягає відшкодуванню по декларації з ПДВ за травень у І-го Відповідача не було, тому твердження про бездіяльність І-го Відповідача безпідставні.

Стосовно пені наголосив, що сума бюджетного відшкодування набуває статусу заборгованості після того, як органом державного казначейства не буде перераховано кошти на рахунок платника податку, після отримання від органу державної податкової служби висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. Строк нарахування пені закінчується у день перерахування коштів з бюджету на рахунок платника податків. Оскільки на теперішній час податковим органом висновку до органу державного казначейства не надано, бюджетна заборгованість перед Позивачем відсутня, а встановити строк нарахування пені не має можливості. Також Позивачем не враховано факт, що І-ий Відповідач значний період часу з 08.07.2014 по 05.01.2015 перебував у режимі простою та не міг виконувати свої функціональні обовязки в силу дії форм-мажорних обставин у звязку з проведенням антитерористичної операції в Луганській та Донецьких областях, тому нарахування пені за цей період часу є недоречним.

Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

ІІ-ий Відповідач позов не визнав, про що подав заперечення (т.1 а.с. 199-203, 216-218), в обґрунтування зазначив, що судове оскарження постанови Луганського окружного адміністративного суду від 05.11.2015 та ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 02.11.2016 по справі № 812/910/15 не закінчено, оскільки контролюючим органом подано повторну касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України. Щодо нарахування пені зазначив з посиланням на пункт 200.5 статті 200 Податкового кодексу України пеня повинна бути нарахована після закінчення процедури судового оскарження протягом пяти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного судового рішення, коли сума заявлена до відшкодування матиме статус заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість. Таким чином, на думку ІІ-го Відповідача, дата, з якої розпочинається нарахування пені залежить від дати отримання податковим органом рішення суду, що набрало законної сили, з додаванням 5 робочих днів на подання висновку та 5 операційних днів на перерахування коштів. Щодо вимоги про надання висновку про відшкодування пені зазначив, що жодним чинним нормативно-правовим актом не передбачено форми висновку про бюджетне відшкодування пені, а також механізму його виконання.

Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник ІІ-го відповідача підтримав доводи, викладені в запереченні, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд прийшов до наступного.

Позивач - приватне акціонерне товариство «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» (ідентифікаційний код 32292929), зареєстрований як юридична особа виконавчим комітетом Лисичанської міської ради 16.12.2002 та як платник податків, у тому числі на додану вартість, до 18.09.2016 перебуває на обліку у Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС (т.1 а.с. 12, 13).

30.03.2016 прийнята Постанова Кабінету ОСОБА_3 України від 30.03.2016 № 247 «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби», згідно із якою Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м.Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС була реорганізована шляхом приєднання до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

На виконання постанови Кабінету ОСОБА_3 України від 30.03.2016 № 247 «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби» та Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №588, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.05.2014 за № 503/25280 ІІ-м Відповідачем 18.09.2016 прийнято розпорядження № 77-р, про зміну місця обліку Позивача, та переведено останнього на обслуговування до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС (т.1 а.с. 234-238).

Зазначені обставини підтверджується інформацією у листі Голови комісії з реорганізації СДПІ ОВП у м. Запоріжжі МГУ ДФС, в якому зазначено, що на виконання розпорядження Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 08.09.2016 № 47-р «Щодо передання платників податків» Позивача переведено на облік до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС (далі СДПІ у м. Запоріжжі) (т.1 а.с. 234-238, т.2 а.с. 53).

Таким чином до вересня 2016 року Позивач перебував на обліку у Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС (далі СДПІ у м. Луганську), а з вересня 2016 року у СДПІ у м. Запоріжжі.

Юридичні особи СДПІ у м. Луганську та СДПІ у м. Запоріжжі припинені на виконання постанови Кабінету ОСОБА_3 України від 30.03.2016 № 247, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено відповідні записи 16.05.2017 та 12.05.2017 відповідно.

На час розгляду судової справи Позивач перебуває на податковому обліку як платник податків в Запорізькому управлінні офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, яке є структурним підрозділом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби та здійснює всі повноваження передбачені Податковим кодексом України щодо адміністрування податків та зборів підприємств на обліку, зокрема ПАТ «Луганськтепловоз» (т.1 а.с. 223-224).

Зазначені обставини визнаються сторонами.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України при реорганізації до правонаступника переходять всі права та обов'язки юридичної особи, яка припиняється.

Згідно з пунктом 1 Положення про Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, останній є правонаступником всіх прав та обовязків СДПІ у м.Луганську та СДПІ у м. Запоріжжі.

Таким чином саме Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби є належним відповідачем у справі як особа, яка має право вчиняти дії у відношенні Позивача не вчинені припиненими державними податковими інспекціями.

Судом встановлено, що 18.06.2013 Позивачем до Спеціалізованої державної податкової інспекція з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів та зборів України було подано податкову декларацію з податку на додану вартість разом із заявою про повернення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за травень 2013 року у розмірі 2933052,00 грн (т.1 а.с. 14-26).

12.07.2013 Позивачем до Спеціалізованої державної податкової інспекція з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів та зборів України було подано уточнюючий розрахунок податкових зобовязань з податку на додану вартість разом із заявою про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за травень 2013 року у розмірі 2480419,00 грн (т.1 а.с. 27-45).

З метою перевірки достовірності нарахування бюджетного відшкодування у вказаній декларації І-м Відповідачем проведено документальну позапланову перевірку правомірності нарахування відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту за квітень 2013 року та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за травень 2013 року, результати якої викладено в акті від 23.08.2013 № 27/17-202/32292929 (т.1 а.с. 79-99)

Згідно з висновками акта позивачем порушено вимоги статті 198, 200 Податкового кодексу України, в результаті чого у декларації за травень 2013 року завищено податковий кредит на 1884122,00 грн, занижено суму позитивного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту з ПДВ на суму 1884122,00 грн, в тому числі за травень 2013 року на суму 1884122,00 грн; занижено суму, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету у розмірі 7927464,00 грн, в тому числі за травень 2013 року 7927464,00 грн; а також завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ на 2480419,00 грн.

На підставі вказаного акта І-м Відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 06.09.13 форми «Р» № НОМЕР_2 на суму 11891196,00 грн, та від 06.09.2013 форми «В 1» № НОМЕР_1 на суму 3720628, 50 грн (т.2 а.с. 96-99).

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржено Позивачем у судовому порядку.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 18.12.2014 у справі №812/910/15 залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 02.11.2016, визнано протиправними та скасовано винесені Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників податків у м. Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС податкове повідомлення-рішення № від 06.09.2013, яким зменшено суму бюджетного відшкодування на суму 3720628 (три мільйони сімсот двадцять тисяч шістсот двадцять вісім) гривень 50 коп. та податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 06.09.2013, яким збільшено суму грошового зобов'язання на суму 11891196 (одинадцять мільйонів вісімсот дев'яносто одна тисяча сто дев'яносто шість) гривень 00 коп. (далі - Рішення у справі № 812/910/15, т.1 а.с. 47-54, 220-222).

27.09.2013 Позивачем до Спеціалізованої державної податкової інспекція з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів та зборів України було подано уточнюючий розрахунок податкових зобовязань з податку на додану вартість разом із заявою про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за травень 2013 року у розмірі 2302231,00 грн (т.1 а.с. 34-45).

Позивач зазначив, що остаточна сума бюджетного відшкодування є сума в розмірі 2302231,00 грн, яка зазначена в уточнюючому розрахунку у звязку із виправленням самостійно виявлених помилок до декларації за травень 2013 року, поданому у вересні 2013 року, перевірка уточнюючого розрахунку не проводилась, оскільки сума заявлена до бюджетного відшкодування була зменшена Позивачем самостійно.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків врегульовано статтею 200 Податкового кодексу України (далі ПК України) (тут і надалі норми статті наведені в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпунктів 200.7, 200.10 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Згідно з пунктом 200.11 статті 200 ПК України за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Перелік достатніх підстав, які надають право контролюючим органам на позапланову виїзну документальну перевірку платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку, встановлюється Кабінетом ОСОБА_3 України.

На підставі підпунктів 200.12, 200.13 статті 200 ПК України контролюючий орган зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган Державного казначейства України видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

З урахуванням обставин встановлених у Рішенні по справі № 812/910/15 та приймаючи до уваги відсутність інших негативних рішень контролюючого органу за результатами перевірки, суд приходить до висновку, що на виконання вимог частини другої статті 71 КАС України ІІ-ий Відповідач не спростував доводи Позивача на отримання бюджетного відшкодування з ПДВ, та не подав у визначений законодавством строк до органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Оскільки рішення у справі № 812/910/15 набрало законної сили лише 13.11.2016, а Позивач був переданий на податковий облік до СДПІ у м. Запоріжжі вже з вересня 2016 року, яке в свою чергу припинено лише 12.05.2017, таким чином, саме СДПІ у м. Запоріжжі порушило норми Податкового кодексу України, відповідно до яких у разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування, передбачених пунктами 200.7 та 200.8 статті 200 ПК України вимог, та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування контролюючим органом за результатами проведення документальної позапланової виїзної перевірки, цей орган зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Протягом п'яти операційних днів після отримання зазначеного висновку орган державного казначейства України повинен видати платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку.

Суд не приймає доводи ІІ-го Відповідача про неможливість надання висновку до органу Державного казначейства України у звязку з тим, що тривало судове оскарження, яке було не закінчене, оскільки в матеріалах справи наявне судове рішення, яке набрало законної сили.

Таким чином, суд дійшов висновку, що контролюючий орган, повинен був керуватися Податковим кодексом України, а тому бездіяльність саме СДПІ у м. Запоріжжі, щодо ненадання протягом пяти днів органу державної казначейської служби висновку із зазначенням підтвердженої суми бюджетного відшкодування за травень 2013 року, є протиправною.

Таким чином з огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що СДПІ у м. Луганську не припускалось протиправної бездіяльності щодо ненадання висновку головному управлінню Державної казначейської служби України у Луганській області про відшкодування Позивачу заборгованості з податку на додану вартість за податковою декларацією з податку на додану вартість за травень 2013 року у сумі 2302231,00 грн

З огляду на викладене позовна вимога про визнати протиправною бездіяльність І-го Відповідача щодо ненадання висновку про розмір суми бюджетного відшкодування та пені за травень 2013 року Головному управлінню Державної казначейської служби України у Луганській області є необґрунтованою та задоволенню не належить.

З урахуванням вищенаведеного, для усунення наслідків порушених Відповідачем прав Позивача, суд вважає, що позовні вимоги в частині зобовязання Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (правонаступника Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі Луганської області Державної фіскальної служби України) надати висновок органу Державної казначейської служби України подати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог про відшкодування позивачу пені на заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість суд зазначає таке.

Пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Отже, право Позивача на відшкодування йому бюджетної заборгованості з податку на додану вартість з нарахуванням на зазначену суму пені прямо передбачено чинним законодавством.

Відшкодування з Державного бюджету України ПДВ є виключними повноваженнями органів ДФС України та органів ДКС України. Суд не може підміняти ці державні органи і вирішувати питання про стягнення такої заборгованості. Таке правозастосування відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній, зокрема в постанові від 16.09.2015 у справі за позовом ПАТ «Донагроімпекс» до ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька ГУ Міністерства доходів і зборів України у Донецькій області, ГУ ДКС України в Донецькій області, Управління ДКС України у м. Донецьку Донецької області про стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ; в постанові від 31.05.2016 у справі за позовом ТОВ «Аскоп-Україна» до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві, ГУ ДКС України в м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів.

Відповідно до частини першої статті 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З огляду на викладене, згідно з правовою позицією Верхового Суду України, викладеною в зазначених вище постановах, належним способом захисту права платника ПДВ на відшкодування за рахунок бюджетних коштів суми надмірно сплаченого податку є зобов'язання контролюючого органу виконати встановлений правовими нормами обов'язок прийняти висновок щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету, та направити такий висновок до органу ДКС України.

Щодо строку, за який платник податку має право на нарахування пені на заборгованість з ПДВ суд виходить з того, що статтею 200 Податкового кодексу України (в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено певні процедури перевірки правомірності заявлення сум бюджетного відшкодування та узгодження заборгованості бюджету.

Зі змісту пункту 200.23 статті 200 ПК України вбачається, що узгоджені суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість та на зазначені суми нараховується пеня протягом строку дії заборгованості, включаючи день погашення.

Порядок узгодження заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість також визначено статтею 200 Податкового кодексу України, а саме вказаною нормою передбачено обовязок контролюючого органу провести камеральну перевірку заявлених у декларації даних в продовж 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, а за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки. (пункти 200.10, 200.11 ст. 200 ПК України).

Якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган надсилає платнику податку відповідні податкові повідомлення-рішення (пункт 200.14 статті 200 ПК України).

Згідно з пунктом 200.15 статті 200 ПК України у разі, якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або орган державної податкової служби розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, орган державної податкової служби не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов'язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, тимчасово припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Відповідно до пункту 200.12 статті 200 ПК України після закінчення процедури судового оскарження орган державної податкової служби зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Пунктом 200.13 статті 200 ПК України передбачено, що на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом пяти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Тобто, дата, з якої розпочинається нарахування пені залежить від дати отримання податковим органом рішення суду + 5 робочих днів на подання висновку + 5 операційних днів на перерахування коштів.

Із долученого до справи супровідного листа Донецького апеляційного адміністративного суду від 07.11.2016 № 812/910/15 судом встановлено, що податковий орган отримав ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 02.11.2016 у справі № 812/910/15 - 11.11.2016, про що на супровідному листі зазначено на штампі реєстрації вхідної кореспонденції.

Тобто, починаючи з 11.11.2016 на протязі 5-ти робочих днів контролюючий орган мав скласти та подати до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок, а саме в строк до 17.11.2016. В свою чергу, казначейство мало виплатити товариству суму бюджетної заборгованості на протязі 5-ти операційних днів, а саме в строк до 23.11.2016. Однак, цього зроблено не було.

При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи ІІ-го Відповідача про те, що закінченням процедури судового оскарження відповідно до положень пункту 200.15 статті 200 ПК України є дата прийняття судового рішення Вищим адміністративним судом України, оскільки сума бюджетного відшкодування ПДВ перед Позивачем підтверджена рішенням суду, яке набрало законної сили, а саме 13 листопада 2016 року.

Позивачем самостійно визначено кінцеву дату розрахунку пені на заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість, а саме 20.05.2016.

Однак на час подання позовної заяви певні процедури перевірки правомірності заявлення сум бюджетного відшкодування та узгодження заборгованості бюджету не були виконані.

Тобто початковою датою, з якої у Позивачем виникає право на нарахування пені є 24.11.2016, таким чином суд дійшов до висновку, що Позивачем було передчасно зроблений розрахунок пені за період, в якому право на її нарахування у нього не виникло.

Визначення кінцевої дати нарахування пені є правом Позивача, оскільки у подальшому він має право після фактичного отримання бюджетного відшкодування вимагати нарахування пені по день отримання коштів.

Таким чином вимога в частини визначення пені за період з 12.11.2013 по 20.05.2016 в сумі 1233705,63 грн є передчасною та не може бути задоволена. Оскільки право на отримання бюджетного відшкодування заборгованості з податку на додану вартість набуло остаточного узгодження лише за результатами розгляду справи № 812/910/15, тому суд вважає за необхідне розяснити, що такі вимоги можуть бути заявлені Позивачем в окремому провадженні.

Посилання Позивача на те, що сума ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню є узгодженою з моменту подачі декларації в силу статті 54 ПК України суд вважає необґрунтованим, оскільки дана норма стосується обчислення платником податків податкового зобовязання, а не зобовязання бюджету перед платником податків.

Також суд вважає безпідставним посилання представника позивача на положення пункту 129.1.2 статті 129 ПК України, як на підставу нарахування пені за весь період судового оскарження податкових повідомлень рішень про зменшення сум бюджетного відшкодування.

Так, згідно з підпунктом 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК України пеня нараховується у день настання строку погашення податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Зазначена норма стосується строків погашення податкового зобовязання та відповідальності платника податку за їх порушення.

Як зазначалось раніше спеціальною нормою, яка регулює порядок відшкодування ПДВ є стаття 200 ПК України.

Вказана стаття встановлює обовязкові процедури узгодження бюджетної заборгованості та містить обовязок податкового органу направити відповідний висновок лише після закінчення судового оскарження. Отже, весь період судового оскарження не включається до періоду існування заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість.

З огляду на вказане суд вважає, що застосування статті 129 ПК України до правовідносин щодо відшкодування бюджетної заборгованості з податку на додану вартість є неможливим.

З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправними дій та зобовязання надати висновок в частині пені задоволенню не підлягають.

З 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 21.12.2016 № 1797-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо поліпшення інвестиційного клімату в Україні», яким внесено зміни до статті 200 Кодексу.

Згідно з підпункту 200.7.1 пункту 200.7 статті 200 ПК України, формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Внесення даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування посадовими особами відповідних органів здійснюється з дотриманням вимог законів щодо електронного підпису та електронного документообігу.

Порядок ведення та форма Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування затверджуються Кабінетом ОСОБА_3 України.

Механізм ведення Мінфіном інформаційного ресурсу Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість визначений Порядком ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, що затверджений постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 25.01.2017 р. N 26.

Відповідно до підпунктів 3-4 вищенаведеного Порядку, формування Реєстру здійснюється автоматично на підставі баз даних ДФС та Казначейства.

Орган ДФС вносить до Реєстру такі дані: найменування платника податку на додану вартість та його індивідуальний податковий номер; дату подання заяви про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника податку у банку, поданої у складі податкової декларації з податку на додану вартість або уточнюючого розрахунку з податку на додану вартість (в разі їх подання); дату надсилання платнику податку органом ДФС повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання); суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зазначену в кожній заяві, поданій у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), у тому числі окремо, яка підлягає перерахуванню на рахунок платника податку у банку та/або в рахунок сплати грошових зобов'язань, та/або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зменшену на суму податкового боргу; реквізити поточного рахунка платника податку для перерахування бюджетного відшкодування; реквізити бюджетних рахунків для перерахування бюджетного відшкодування у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; реквізити бюджетного рахунка, з якого здійснюється бюджетне відшкодування; дату початку та закінчення проведення перевірки даних податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), в складі яких подана заява, з обов'язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна); суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, та дату поданої до органу ДФС заяви у разі виникнення у платника податку необхідності змінити напрям узгодженого бюджетного відшкодування; дату складення та вручення платнику податку акта перевірки; дату та номер податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування за кожною заявою з урахуванням уточнюючого розрахунку (у разі їх подання), не узгоджену органом ДФС; дату початку оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, що оскаржується; дату закінчення оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, узгоджену за результатами оскарження; суму узгодженого органом ДФС бюджетного відшкодування за кожною заявою та дату її узгодження.

Внесення даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування посадовими особами відповідних органів здійснюється з дотриманням вимог законів щодо електронного підпису та електронного документообігу.

Порядок ведення та форма Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування затверджуються Кабінетом ОСОБА_3 України.

Згідно з підпунктом 200.7.2 пункту 200.7 статті 200 ПК України заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з однієї із таких дат, зокрема з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення (п. ґ) пункту 200.12 статті 200 ПК України). У випадках, передбачених підпунктами «а», «г» і «ґ» цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

Згідно з пунктом 200.13 статті 200 ПК України на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п'яти операційних днів.

Пункт 200.15 статті 200 ПК України передбачає, що у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов'язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування. Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов'язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

У разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобовязання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків.

При цьому, пунктами 52 та 56 підрозділу 2 Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, якими цей підрозділ був доповнений Законом № 1797, визначено, що до 10 січня 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, зобовязаний на підставі реєстрів заяв про повернення суми бюджетного відшкодування платникам податку, які відповідають та які не відповідають критеріям, визначеним пунктом 200.19 статті 200 цього Кодексу, в редакції, що діяла до 1 січня 2017 року, сформувати єдиний Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування у хронологічному порядку їх надходження.

Формування, ведення, бюджетне відшкодування та офіційне публікування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються у порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.

Таким чином, Законом № 1797-VІІ від 21.12.2016, статтею 19-3 ПК України було делеговано Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби функцію щодо внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, що була раніше покладена на податкові інспекції.

Також, до 01 лютого 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету.

Формування, ведення та офіційне публікування Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються у порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.

Постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 25.01.2017 № 26 був затверджений Порядок ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі - Порядок № 26), який, згідно з пунктом 3 Постанови, набирає чинності з 1 квітня 2017 року. При цьому, постановою встановлено, що до набрання чинності Порядком бюджетне відшкодування сум податку на додану вартість за заявами, включеними до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, сформованого згідно з пунктом 52 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, здійснюється у порядку, що діяв до 1 січня 2017 року.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 26 орган ДФС вносить до Реєстру, зокрема, такі дані:

найменування платника податку на додану вартість (далі - платник податку) та його індивідуальний податковий номер;

дату подання заяви про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі - заява) на рахунок платника податку у банку, поданої у складі податкової декларації з податку на додану вартість (далі - податкова декларація) або уточнюючого розрахунку з податку на додану вартість (далі - уточнюючий розрахунок) (в разі їх подання);

суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зазначену в кожній заяві, поданій у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), у тому числі окремо, яка підлягає перерахуванню на рахунок платника податку у банку та/або в рахунок сплати грошових зобов'язань, та/або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

дату початку та закінчення проведення перевірки даних податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), в складі яких подана заява, з обов'язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна);

суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, та дату поданої до органу ДФС заяви у разі виникнення у платника податку необхідності змінити напрям узгодженого бюджетного відшкодування;

дату та номер податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування за кожною заявою з урахуванням уточнюючого розрахунку (у разі їх подання), не узгоджену органом ДФС;

дату початку оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, що оскаржується;

дату закінчення оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, узгоджену за результатами оскарження;

суму узгодженого органом ДФС бюджетного відшкодування за кожною заявою та дату її узгодження.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 26, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі органом ДФС на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Суд звертає увагу на те, що у звязку з набранням чинності Порядком № 26, з 01.04.2017 втратив чинність Порядок ведення реєстрів заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затверджений постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 22.02.2016 № 68, який передбачав, що реєстри формуються ДФС за даними: прийнятих територіальними органами ДФС податкових декларацій з податку на додану вартість (далі - податкові декларації) або уточнюючих розрахунків з податку на додану вартість (далі - уточнюючі розрахунки), передбачених абзацом четвертим пункту 50.1 статті 50 Кодексу, та заяв, поданих у складі податкових декларацій або уточнюючих розрахунків; податкової інформації, зібраної та отриманої органами доходів і зборів, відповідно до глави 7 Кодексу.

Таким чином, Реєстри заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, які діяли як до 01.04.2017, так і після цієї дати, передбачають його інформаційне наповнення, зокрема, внесення інформації про узгоджену суму бюджетного відшкодування, яка підлягає перерахуванню платнику податків, саме контролюючими органами.

Водночас, з 01.04.2017 передумовою для отримання платником податків належної йому суми бюджетного відшкодування є відображення органом ДФС в Реєстрі інформації про її узгодження.

Судове рішення по справі № 812/910/15, яким визнано протиправними та скасовано винесені податкові повідомлення-рішення від 06.09.2013 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, набрало чинності 13.11.2016, а тому зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування за травень 2013 року, вважається узгодженою.

У ході судового розгляду справи встановлено, що узгоджена судовим рішенням сума бюджетного відшкодування Позивачу не була відображена контролюючим органом в Реєстрі як то було передбачено пунктами 52 та 56 підрозділу 2 Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України. Зазначені обставини визнані сторонами.

У свою чергу, після набрання чинності Порядком № 26, тобто з 01.04.2017, ІІ-ий Відповідач, як контролюючий орган, мав внести до Реєстру дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника податку, задля забезпечення доступу органу Казначейства для виконання.

Виходячи з висновку суду про протиправну бездіяльність СДПІ у м. Запоріжжі щодо не подання у встановлені строки до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету, суд дійшов висновку і про протиправну бездіяльність допущену Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби оскільки останній з урахуванням внесених змін не вніс до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування інформацію про узгодженість суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_3 Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що Позивачем було обрано невірний спосіб захисту своїх прав при визначенні способу захисту порушеного права.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 162 КАС України. Відповідно до пункту 2 частини першої цієї норми, у разі задоволення адміністративного позову, суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобовязує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом відновлення порушеного права Позивача буде зобов'язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, в особі контролюючого органу на обліку в якому перебуває Позивач, внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування приватному акціонерному товариству «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» суми податку на додану вартість за травень 2013 року в сумі 2302231,00 грн.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом Позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 2900,00 грн.

24.05.2016 Позивачем подано заяву про зміну позовних вимог, в якій до суду звернено дві вимоги немайнового характеру, за які відповідно до Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» (в редакції чинній на дату спірних правовідносин), Позивач мав сплатити судовий збір в розмірі 2756,00 грн (1378,00 грн + 1378,00 грн).

Зважаючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, судовий збір у сумі 1378,00 грн підлягає стягненню з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь Позивача пропорційно до задоволення позовних вимог.

Судові витрати в розмірі 1378,00 грн покладаються на Позивача.

Щодо сплаченого збору в сумі 144,00 грн за платіжним доручення від 19.05.2016 №0001210, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» може бути повернутий лише за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 09 жовтня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись статтями 11, 71, 94, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС, Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов'язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» суми податку на додану вартість за травень 2013 року на суму 2302231 (два мільйони триста дві тисячі двісті тридцять одну) гривню.

В решті задоволення позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби () на користь приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» () витрати зі сплати судового збору у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 17 жовтня 2017 року.

Суддя ОСОБА_4