Справа № 806/1831/17
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2017-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Липа В.А.
Суддя-доповідач:Шевчук С.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"17" жовтня 2017 р. Справа № 806/1831/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів: Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

сторін та їх представників: від відповідача - Заруцький В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "14" серпня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій неправомірними, зобов'язання надати повну та достовірну інформацію на звернення від 12.06.2017 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного сервісного центру МВС у якому просив:

- визнати неправомірними дії (бездіяльність) Головного сервісного центру МВС України в частині ненадання повної та недостовірної інформації на звернення від 12 червня 2017 року;

- зобов'язати Головний сервісний центр МВС України надати повну та достовірну інформацію на звернення від 12 червня 2017 року.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 14.08.2017 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову про задоволення позову.

Як зазначається у позові та апеляційній скарзі позивач стверджує, що жодної відповіді на своє звернення не отримав.

Вважаючи, що відповідач не надав відповідь з повною інформацію і не вжив заходів за скаргою, позивач вважав такі дії неправомірними і звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем дотримано вимоги чинного законодавства та не порушено права позивача, як учасника правовідносин у сфері звернень громадян.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_4 звернувся із запитом від 12.06.2017 року до Головного сервісного центру МВС України, в якому просив надати відповідь: 1) чи відома Вам інформація, що я звернувся до Головного сервісного центру МВС України та Регіонального сервісного центру МВС в Житомирській області щодо корупційних правопорушень державного службовця ОСОБА_5, який підробляв головою ОСББ "Теплий стан" та був розпорядником банківських рахунків поза державною службою; 2) чи відома Вам інформація, що в подальшому державні службовці та посадові особи Головного сервісного центру МВС України та Регіонального сервісного центру МВС в Житомирській області приховують ознаки злочину з боку підлеглих, які викрадають та розповсюджують документи з ознаками злочину за ст.ст.163, 185 КК України.

Зазначений запит на адресу Головного сервісного центру МВС України позивачем було направлено 14.06.2017р., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією квитанції та отримано відповідачем 19.06.2017 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції. (а.с.5, 12)

21.06.2017 року Головним сервісним центром МВС України листом за №31/Г-727 було надано відповідь ОСОБА_4 на запит від 12.06.2017 року.

Рішення про відмову у позові суд мотивував наявністю у матеріалах справи копії листа-відповіді Головного сервісного центру МВС України за №31/Г-727 від 21.06.2017 року по суті звернення ОСОБА_4 (25) та реєстру відправки поштової кореспонденції (а.с.26-27).

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків і з зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян»).

До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності (ст. 4 Закону України «Про звернення громадян»).

Відповідно до вимог звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 18 вказаного Закону передбачено право громадян одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Підпунктами 1, 5, 6 та 9 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновку суду щодо наявності доказів про направлення відповідачем на адресу позивача відповіді на його скаргу.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідач у даному випадку не зобов'язаний надавати докази отримання позивачем відповідей на його звернення, оскільки Закон України «Про звернення громадян» не покладає на нього обов'язку направляти відповіді на звернення громадян рекомендованим листом з повідомленням про вручення або ж у інший спосіб, який би забезпечував отримання доказу вручення такої відповіді адресату.

Однак, належними та допустимими доказами зобов'язаний підтвердити надіслання заявнику відповіді на звернення (скаргу).

У даній справі відповідач посилається на запис про відправку 20 червня 2017 року ОСОБА_4 у поштовому реєстрі №221 від 20.06.2017року кореспонденції (а.с.26).

Між тим, реєстр поштових відправлень не може бути визнаний належним доказом, оскільки не містить даних, за якою адресою надіслано позивачу відповідь, а отже, відповідачем не спростовано посилання позивача на неотримання відповіді на скаргу.

Крім того, як вбачається з поштового реєстру, сформований він 20.06.2017 року на відправку кореспонденції, разом з тим, відправка цим же реєстром здійснюється і кореспонденції за 20, 21 та 22.06.2017 року.

Отже, колегія суддів вважає, що відповідач не виконав свій обов'язок, визначений Законом України «Про звернення громадян» та не повідомив позивача про результати розгляду скарги.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. ст. 198, 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що постановлене у справі рішення підлягає скасування з прийняттям нового про часткове задоволення позову та зобов'язання відповідача повторно розглянути звернення позивача від 12 червня 2017 року із наданням у встановлений строк відповіді по суті порушених питань.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "14" серпня 2017 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Зобов'язати Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути звернення ОСОБА_4 від 12 червня 2017 року із наданням у встановлений строк відповіді по суті порушених питань.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М. Шевчук

судді: Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_4 вул.Житомирська,229,с.Биків,Брусилівський район, Житомирська область,12642

3- відповідачу/відповідачам: Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України вул.Лук'янівська,62,м.Київ 71,04071

4-третій особі: - ,