Справа № 2а-2656/09/0970
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2009-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2009 р. Справа № 2а-2656/09/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Григорука О.Б.

Суддів: Матуляка Я.П.,

ОСОБА_1,

при секретарі Пікович Л.Р.

за участі сторін:

представника позивача: не з"явився

представника Державної судової адміністрації України: ОСОБА_2

представника Державного Казначейства України: не з"явився,

представника Апеляційного суду Чернівецької області:не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом: ОСОБА_3, вул. Головна, 277/14, м.Чернівці, Чернівецька область,58000

до відповідачів: Державної судової адміністрації України, вул. Липська, 18/5, м. Київ 21, 01021,

Державного казначейства України, вул. Бастіонна, 6, м. Київ 14, 01014

Апеляційного суду Чернівецької області, Центральна площа, 9, м. Чернівці, Чернівецька область, 58000,

про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Апеляційного суду Чернівецької області про стягнення грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до ст.1 Указу Президента України від 10 липня 1995 р. № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" він, як суддя Апеляційного суду Чернівецької області, звільнений від сплати податку з доходів фізичних осіб, однак в звязку з прийняттям Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" із його заробітної плати за 2004 рік та чотири місяці 2005 року утримувався даний податок та в порушення норм чинного законодавства Державна судова адміністрація, розподіляючи кошти між судами не забезпечила належний рівень оплати праці судді, що призвело до зменшення фактично отриманої ним заробітної плати. Ствердив, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №22-р від 20.01.2004року "Деякі питання оплати праці суддів" має право на стягнення грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб.

У судове засідання позивач не прибув, однак направив на адресу суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу без його участі.

У судовому засіданні представник відповідача - Державної судової адміністрації України проти позову заперечила. Суду пояснила, що виплата даної компенсації фінансується з Державного бюджету України. Вважає, що позов є безпідставним. Крім того, в 2005 році, була відсутня будь-яка правова норма, яка б дала можливість відшкодувати позивачу спірну суму. Вказала, що Державна судова адміністрація України не є належним відповідачем в даній справі. Просила в задоволенні позову відмовити.

Представники відповідачів - Апеляційного суду Чернівецької області та Державного казначейства України в судове засідання не зявилися, хоча про час, місце та дату судового розгляду повідомлялися завчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (рекомендоване). Наданим правом на подання заперечення не скористалися.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши думку представника відповідача, дослідивши письмові докази, суду прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Судом встановлено, що позивач працює суддею Апеляційного суду Чернівецької області з 15.12.1998 року ( а.с.7).

Відповідно до ст. 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 р. № 584/95 Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів заробітна плата суддів не обкладалась прибутковим податком за місцем основної роботи.

З 01 січня 2004 року, в звязку з набранням чинності Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та відповідно до довідки про заробітну плату, за повних 12 місяців 2004 року із заробітної плати судді фактично утримано податок з доходів фізичних осіб у сумі 3087,20 грн.

Відповідно до п.1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 20 січня 2004 р. № 22-р Про деякі питання оплати праці суддів голові Конституційного Суду України та головам судів загальної юрисдикції дозволено здійснювати у 2004 році компенсаційні виплати суддям у розмірі до 100 % посадового окладу в разі, коли сума нарахованої заробітної плати за місяць після сплати податку з доходів фізичних осіб буде нижчою, ніж розмір середньомісячної заробітної плати, нарахованої судді за IV квартал 2003 р.

Згідно довідки Апеляційного суду Чернівецької області розмір посадового окладу позивача з січня 2004 року по квітень 2005 року становив: з 01.01.2004 р. по 31.10.2004 року - 343,00 грн., з 01.11.2004 року по 31.12.2004 року - 439, 00 грн., з 01.01.2005 року по 30.04.2005 року - 485,00 грн. (а.с. 9).

Сума заробітної плати ОСОБА_3 за місяць після сплати податку з доходів фізичних осіб у 2004 році була нижчою, ніж розмір середньомісячної заробітної плати за IV квартал 2003 року, тому суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання компенсації за 2004 рік.

Відповідно до пункту «д»пункту 1.3 статті 1 Закону № 889 - IV дохід із джерелом його походження з України - це будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі дохід у вигляді заробітної плати, нарахований (виплачений, наданий) унаслідок здійснення платником податку трудової діяльності на території України.

Пунктом 2 розпорядження Кабінету Міністрів України № 22-р від 20 січня 2004 року зазначено, що компенсаційна виплата, передбачена пунктом 1 цього розпорядження, здійснюється в межах видатків на оплату праці, передбачених у Державному бюджеті України на 2004 рік на утримання органів судової влади.

Із врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що правових підстав для стягнення компенсації сум податку з доходів фізичних осіб за чотири місяці 2005 року немає, оскільки законодавством не передбачено здійснення таких виплат за цей період.

Враховуючи наведене та, оскільки надання суддям пільг, компенсацій і гарантій не може ставитись у залежність від бюджетного фінансування, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.

Посилання представника відповідача - Державної судової адміністрації України на те, що Державна судова адміністрація України не є належним відповідачем по справі, не може бути взято до уваги оскільки відповідно до Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України N 14 від 14.01.2009року Державна судова адміністрація України (ДСА) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, основними завданнями якої є:

організаційне забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції, крім Верховного Суду України та вищих спеціалізованих судів, роботи з'їзду суддів України, діяльності Ради суддів України, інших рад суддів, конференцій і зборів, кваліфікаційних комісій суддів усіх рівнів, Академії суддів; здійснення матеріального і соціального забезпечення суддів та працівників апарату судів; участь у межах своїх повноважень у формуванні судів; удосконалення організаційного забезпечення діяльності судів.

Відповідно до п.4 даного положення Державна судова адміністрація відповідно до покладених на неї завдань забезпечує належні умови діяльності судів, органів суддівського самоврядування, кваліфікаційних комісій суддів, Академії суддів, розробляє і затверджує за погодженням з Радою суддів України єдині нормативи фінансового забезпечення судів, виконує функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів, кваліфікаційних комісій суддів, органів суддівського самоврядування, територіальних управлінь державної судової адміністрації, відповідно до затверджених в установленому порядку мережі судів та чисельності суддів розробляє та затверджує за погодженням з Радою суддів України типову структуру і штатний розпис судів, подає в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України пропозиції щодо визначення чисельності працівників апарату судів, інших органів та установ судової системи, затверджує в межах видатків на утримання судів зведені штатні розписи місцевих загальних судів за поданням начальників територіальних управлінь, а також штатні розписи інших судів за поданням їх голів, готує пропозиції до проекту Державного бюджету України в частині визначення обсягу видатків для забезпечення діяльності судів, кваліфікаційних комісій суддів, органів суддівського самоврядування та державної судової адміністрації, організовує проведення планово-фінансової роботи, ведення бухгалтерського обліку у судах, територіальних управліннях та Академії суддів, затверджує їх кошториси, здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апарату судів та державної судової адміністрації.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що саме на Державну судову адміністрацію покладено обовязок щодо правильного розподілу бюджетного фінансування з метою забезпечення належного рівня оплати праці суддів та недопущення порушення особливого порядку їх фінансування, закріпленого в основному законі держави - ч.1 ст.130 Конституції України.

За змістом ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

На підставі ст.124, Конституції України, керуючись ст.ст. 158-163, 167 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_3 компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб за 2004 рік.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складення в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до суду апеляційної інстанції через суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_4

Суддя: /підпис/ ОСОБА_5

Суддя: /підпис/ ОСОБА_1

Постанова буде складена в повному обсязі 28.12.2009.