Справа № 826/5635/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 жовтня 2017 року № 826/5635/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві та просить суд визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 51 о/с від 26 січня 2016 року «Щодо особового складу» в частині звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, поновити його на службі в поліції на посаді оперуповноваженого Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на посаду оперуповноваженого Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві був призначений наказом відповідача № 63 від 07 листопада 2015 року з присвоєнням спеціального звання старшого лейтенанта поліції. До призначення на зазначену посаду працював в органах внутрішніх справ.

Приймаючи оспорюваний наказ, відповідач, на думку позивача, діяв з порушенням вимог статті 57 Закону України «Про національну поліцію», Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1465 від 17 листопада 2015 року, оскільки законодавчо визначені підстави для проведення його атестування були відсутні, а крім того, за висновком безпосереднього начальника він займаній посаді відповідає. За таких обставин позивач вважає, що висновки Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у місті Києві щодо невідповідності його займаній посаді та звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність прийняті необґрунтовано та незаконно.

Представники відповідача - Головного управління Національної поліції у місті Києві проти позову заперечували з підстав, викладених в письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 30 травня 2016 року Національну поліцію України замінено на належного відповідача - Головне управління Національної поліції у місті Києві.

Ухвалою від 20 квітня 2017 року (протокольною) відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд перейшов у письмове провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Наказом Головного управління Національної поліції у місті Києві від 07 листопада 2015 року № 63 ОСОБА_1 прийнято на службу до Національної поліції України на посаду оперуповноваженого Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві з присвоєнням спеціального звання старшого лейтенанта поліції.

У подальшому відповідачем прийнято наказ № 51 о/с від 26 січня 2016 року «Щодо особового складу», відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено зі служби в Національній поліції України за пунктом 5 (через службову невідповідність) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Підставою для прийняття оскаржуваного наказу був Атестаційний лист щодо позивача з висновком Атестаційної комісії від 29 грудня 2015 року, з яким позивач ознайомлений 11 січня 2016 року під особистий підпис.

ОСОБА_1, не погоджуючись із рішенням (висновком) Атестаційної комісії, 11 січня 2016 року подав скаргу, за результатами розгляду якої Атестаційна комісія північного регіону прийняла рішення у вигляді протоколу від 15 січня 2016 року про відсутність підстав для розгляду скарги, оскільки позивач не набрав 60 і більше балів за професійний тест та тест на загальні здібності та навички.

Позивач не погоджується із спірним наказом та рішенням (висновком) Атестаційної комісії та вважає дії відповідача щодо прийнятого стосовно нього рішення про включення до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, проведення атестування і прийняття рішень за наслідками його проведення протиправними, через що звертається до суду з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи, вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні осіб,, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому та об'єктивному досліджені доказів, дійшов до наступних висновків.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно статті 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Частина перша статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Згідно з частиною другою статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» атестування поліцейських проводиться:

1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу;

2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність;

3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Отже, прийняття рішення про проведення атестування поліцейських з інших підстав, ніж зазначені у частині другій статті 57 Закону України «Про Національну поліцію», не передбачено, а проведення атестування стосовно конкретного поліцейського може мати місце лише у вищезазначених виключних випадках. При цьому такі підстави для проведення атестації як для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, є наслідком виявлення ознак невідповідності поліцейського займаній посаді, зокрема: в силу фізичного стану, хвороби, неналежної фізичної підготовки, порушення порядку і правил несення служби; метою проведення атестації для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність є вирішення можливості в той чи інший спосіб залишення на службі, і як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв'язку зі службовою невідповідністю, виходячи з професійних, моральних і особистих якостей.

Відповідно до частин третьої - п'ятої статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

Рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

Порядок проведення атестування поліцейських затверджується Міністром внутрішніх справ України.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 розділу ІV Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1465 від 17 листопада 2015 року (далі - Інструкція) організаційні заходи з підготовки та проведення атестування оголошуються наказами відповідних керівників і передбачають складання списків поліцейських, які підлягають атестуванню.

У цьому зв'язку з суд зазначає, що у Атестаційному листі щодо позивача відсутні посилання на наявність однієї з підстав (передумов), передбачених частиною другою статті 57 Закону України «Про Національну поліцію». Відсутні також інші накази голови Національної поліції України, які б передбачали атестування із зазначенням підстав, передбачених частиною другою статті 57 Закону України «Про Національну поліцію», окрім наказу № 7 від 01 грудня 2015 року «Про проведення атестування та створення атестаційних комісій» та наказу № 9 від 15 грудня 2015 року «Про доповнення до наказу ГУНП у місті Києві від 01 грудня 2015 року № 7», які містять у собі лише загальні положення щодо проведення атестування поліцейських, якими безпосередньо не створено обов'язків та обмежень стосовно позивача.

Отже, в зазначеній частині відповідачем не наведено підстав, які б були передбачені частиною другою статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» для проведення атестації позивача, а також не надано доказів виявлення ознак його службової невідповідності.

Судом також встановлено, що наказом Головного управління Національної поліції у місті Києві від 07 листопада 2015 року № 63 відповідно до пунктів 9,12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 прийнято на службу до Національної поліції України на посаду оперуповноваженого Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві з присвоєнням спеціального звання старшого лейтенанта поліції.

Порядок призначення на посади поліцейських працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, визначений у пункті 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначених цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Отже, пункт 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» не передбачає проведення атестування чи переатестування працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції.

Загальні вимоги до кандидатів на службу в поліції визначені у статтях 49, 61 Закону України «Про Національну поліцію», серед яких, зокрема: досягнення 18 років, наявність повної загальної середньої освіти, відповідність рівня фізичної підготовки вимогам, що затверджені Міністерством внутрішніх справ України.

Натомість, завданням атестування, згідно з частиною першою статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» є оцінка ділових, професійних, особистих якостей поліцейського, його освітній та кваліфікаційний рівні, фізична підготовка. Перелік обставин, що підлягають дослідженню під час атестування є ширшим, ніж передбачений статтями 49, 61 Закону України «Про Національну поліцію».

Окрім того, стаття 57 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає проведення атестування поліцейських, тобто громадян України, які відповідно до частини першої статті 17 вказаного Закону склади Присягу поліцейського, проходять службу на відповідних посадах у поліції, і яким присвоєно спеціальне звання поліції. Застосування процедури атестування до кандидатів на посаду поліцейського, у тому числі тих, які приймаються на службу в поліцію за пунктом 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», не передбачено.

Відповідно до статті 58 Закону України «Про Національну поліцію» призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків. Строкове призначення здійснюється у разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту.

Оскільки доказів перебування позивача на одній з посад, передбачених частиною другою статті 58 Закону України «Про Національну поліцію» відповідачем не надано, суд виходить з того, що позивач був прийнятий на роботу на постійній, а не на тимчасовій основі.

З огляду на такі обставини суд приходить до висновку, що проведення атестування стосовно позивача не відповідає вимогам Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до положень пунктів 10-13 розділу ІV Інструкції з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить тестування. За результатами тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийнятті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу.

При прийнятті рішення Атестаційна комісія розглядає атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського, який проходить тестування. За рішенням Атестаційної комісії поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією. Якщо поліцейський, який атестується, не з'явився на співбесіду з атестаційною комісією, то комісія приймає рішення без проведення співбесіди, про що робиться відповідний запис у протоколі засідання атестаційної комісії. Атестаційна комісія за підписом голови має право робити відповідно до законодавства запити про надання необхідних матеріалів і документів, що стосуються службової діяльності поліцейського, який атестується.

Пункт 15 розділу ІV Інструкції встановлює, що атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків:

- займаній посаді відповідає;

- займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду;

- займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність;

- займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Відповідно до пункту 16 розділу ІV Інструкції атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії:

- повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій);

- показники службової діяльності;

- рівень теоретичних знань та професійних якостей;

- оцінки з професійної і фізичної підготовки;

- наявність заохочень;

- наявність дисциплінарних стягнень;

- результати тестування;

- результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Атестаційна комісія проводить розгляд матеріалів за відсутності особи, щодо якої приймається рішення. Голосування проводиться за відсутності особи, щодо якої приймається рішення, і запрошених осіб. Рішення атестаційної комісії приймається більшістю голосів присутніх на засіданні членів. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови атестаційної комісії. Усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення (пункти 17-20 розділу ІV Інструкції).

Наведені норми Інструкції свідчать, що висновок атестаційної комісії про відповідність чи не відповідність поліцейського займаній посаді приймається за результатами розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, у тому числі: результати тестування за професійним тестом та тестом на загальні здібності та навички; атестаційний лист; матеріали співбесіди; документи, що надійшли на запити атестаційної комісії, результати тестування на поліграфі та матеріали особової справи поліцейського, з яких можна встановити повноту виконання функціональних обов'язків, показники службової діяльності, наявність заохочень та дисциплінарних стягнень.

Як вбачається з наданих до матеріалів справи документів, членами атестаційної комісії при проведенні атестування позивача було досліджено атестаційний лист та інші документи, зібрані на поліцейського, а саме: декларацію про доходи, послужний список, інформаційну довідку, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади»; інформацію з відкритих джерел.

Інших документів (заяви, скарги на дії позивача, акти службових розслідувань, відомості про притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо) атестаційна комісія не досліджувала, а протокол засідання атестаційної комісії та висновок (рішення) комісії не містять будь-яких відомостей про те, яким саме вимогам, що ставляться до особи, яка перебуває на посаді, що обіймає позивач, він не відповідає, у чому саме проявляється така невідповідність.

Натомість, з атестаційного листа ОСОБА_1 вбачається, що останній характеризується безпосереднім керівником як такий, що відповідає займаній посаді; за результатами тестування набрав наступні бали: застосування загальних навичок 25 балів з 60; професійне тестування 18 балів з 60.

Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору у тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв'язку з нездатністю забезпечити залежну дисципліну праці у відповідній структурі. Зазначений підхід можливо застосувати і при проходженні публічної служби, оскільки права працівника не звужені відповідними спеціальними законами.

Наведене означає, що недостатність кваліфікації має підтверджуватися фактичними доказами неможливості працівника виконувати свої службові обов'язки за посадою, тому висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі, а недостатня кваліфікація як причина невідповідності займаній посаді, є підставою для звільнення працівника лише тоді, коли він відмовився від переведення його на іншу посаду або роботу.

Як вбачається з фактичних обставин, відповідач, приймаючи оскаржуваний наказ, не пропонував позивачу іншої роботи, порушивши таким чином його право на працю, встановлене статтею 43 Конституції України.

Із змісту Інструкції слідує, що кінцевою метою проведення атестування поліцейського є не звільнення його з посади, а визначення його місця в системі органів поліції. Такої мети у даному випадку досягнуто не було.

Вказане, на думку суду, свідчить про те, що рішення (висновок) атестаційної комісії є необґрунтованим та таким, що прийняте без врахування всіх фактичних обставин справи, тому підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 77 закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через службову невідповідність.

У цій частині суд зазначає, що чіткого визначення терміну «службова невідповідність» Закон України «Про Національну поліцію» не надає. Разом з тим, виходячи з вимог та обмежень, що ставляться до поліцейського, та загального розуміння понять, можна дійти висновку, що під службовою відповідністю мається на увазі відповідність поліцейського встановленим вимогам, добросовісне виконання вимог законодавства та дисциплінованість. Отже, службова невідповідність - це невідповідність займаній посаді в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби тощо.

Оскільки метою проведення атестування для вирішення питання щодо переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність є вирішення можливості залишення на службі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв'язку з і службовою невідповідністю, в контексті норм Закону України «Про Національну поліцію» та Інструкції звільнення через службову невідповідність може бути застосоване як вид дисциплінарного стягнення, про що зазначено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2014 року у справі № 21-13а14.

Згідно з положеннями статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність згідно із законом.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також до заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом, який на момент прийняття оскаржуваного наказу не прийнятий, тому суд, керуючись аналогією закону, вважає за можливе застосувати норми Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися дисциплінарні стягнення, зокрема, у вигляді звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно з порядком накладання дисциплінарних стягнень, визначеним у статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладанням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. При призначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, а отже, на думку суду, поліцейський може бути звільнений через службову невідповідність на підставі пункту 5 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» лише у крайньому випадку та за умов дотримання порядку накладення дисциплінарного стягнення.

Разом з тим, відповідачем не доведено неможливості залишення позивача на службі в поліції, необхідності застосування крайньої міри у вигляді звільнення та порядку дотримання накладання дисциплінарного стягнення, а в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на невідповідність позивача займаній посаді.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову в частині визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції у місті Києві № 51 о/с від 26 січня 2016 року стосовно звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 5 (через службову невідповідність) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Протиправність оскаржуваного наказу прямо вказує на наявність правових підстав для поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно, тому постанова суду в частині поновлення позивача на посаді оперуповноваженого Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві підлягає негайному виконанню.

В частині позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у порядку.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію», Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, в редакції від 28 жовтня 2015 року, Порядком умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260.

Відповідно до пункту 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, враховуючи те, що вказані вище нормативно-правові акти не містять в собі положення, які б врегулювали порядок обчислення грошового забезпечення поліцейським за час вимушеного прогулу у разі поновлення останнього на роботі, суд застосовує аналогію права та керується приписами Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», а саме з пунктів 5 та 8 зазначеного Порядку, відповідно до яких основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні дні) на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.

Отже, виходячи із довідки про доходи від 17 червня 2016 року № 2542, яка міститься в матеріалах справи, за два останні місяці роботи (грудень 2015 року та січень 2016 року) середньоденний заробіток позивача складає: 5 207, 00 + 3 954, 52 = 9 161, 52 грн/ 40 робочих днів = 229, 03 грн.

Виходячи з поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, у даному випадку з 26 січня 2016 року по 02 жовтня 2017 року.

Оскільки час, протягом якого не нараховувалася заробітна плата позивачу, складає 400 робочих днів (середня кількість робочих днів в місяці складає 20, тому 20 х 20 = 400 днів), то середній заробіток за період з 01 лютого 2016 року по 30 вересня 2017 року складає суму у розмірі: 229, 03 грн х 400 робочих днів = 91, 612, 00 грн.

Враховуючи, що у зазначеній довідці про доходи ОСОБА_2 зазначено розмір нарахованої заробітної плати, то із вищевказаної суми середнього заробітку підлягає вирахуванню відповідачем суми податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску.

Згідно частин першої та третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження було надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивачем доведено суду у повній мірі та підтверджено належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги, натомість відповідачем доводи позивача не спростовано.

Керуючись ст. ст. 17, 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві № 51 о/с від 26 січня 2016 року «Щодо особового складу» в частині звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (М-174427) - оперуповноваженого Шевченківського управління поліції 26 січня 2016 року зі служби в поліції за пунктом 5 (через службову невідповідність) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

3. Зобов'язати Головне управління Національної поліції у місті Києві поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві з 27 січня 2016 року.

4. Стягнути з Головного управління Національної поліції у місті Києві на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 91 612 (дев'яносто одна тисяча шістсот дванадцять) грн. 00 коп. за вирахуванням з цієї суми податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску.

5. Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві та стягнення з Головного управління Національної поліції у місті Києві на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, що становить 4 580 (чотири тисячі п'ятсот вісімдесят) грн. 60 коп. допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда