Справа № 553/1335/17
Суддя: Новак Ю. Д.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1335/17
Провадження № 2-а/553/90/2017
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12.10.2017м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Новака Ю.Д.,

при секретарі Каленіченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора ПП роти №3 батальйону УПП в м.Полтава ДПП лейтенанта поліції Тертичної Лілії Анатоліївни, третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України про визнання неправомірними дій посадової особи та скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву до Інспектора ПП роти №3 батальйону УПП в м.Полтава ДПП лейтенанта поліції Тертичної Лілії Анатоліївни, третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України про визнання неправомірними дій посадової особи та скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення.

Представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених в позові.

Відповідач в судове засідання не з"явилась надавши до суду заяву в якій просила справу слухати без її участі. Проте на минулих судових засіданнях проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на їх необгрунтованість та безпідставність.

Представник третьої особи в судовому засіданні також просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 зазначивши, що інспетор при складанні постанови діяла відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного прозову.

Виходячи з вимог ст. 62 Конституції України, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише у разі доведення її вини в установленому законом порядку належними та допустимим доказами, що є складовою справедливого правосуддя у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Згідно зі ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 280 КУпАП орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов»язаний з»ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом»якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з»ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За умовами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

При цьому, в силу положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.1 Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров»я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов»язком держави (ст.3 Конституції України).

У відповідності зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року (далі - ЄСПЛ ), не тільки Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), але й, практика ЄСПЛ застосовується судами України як джерело права, та має більшу юридичну силу чим норми КПК України, оскільки згідно ст.19 Закону, законодавчий орган держави (орган представництва) має здійснювати експертизу та перевірку чинних законів і підзаконних актів на відповідність Конвенції та практиці ЄСПЛ.

На підставі ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Окрім цього, згідно з рішенням Конституційного суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, яке є обов»язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо, є неналежними доказами.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (параграф 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, параграф 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що 08 травня 2017 року керуючи автомобілем «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Панянки, ОСОБА_1 була зупинена поліцейськими та відносно неї була винесена постанова за ч.1, ч.2 ст. 122 КУпАП, а саме, що остання здійснила обгін попутного транспортного засобу ближче 100 м. перед залізничним переїздом, який позначений дорожнім знаком 1.28, при цьому перетнула лінію дорожньої розмітки 1.1( вузька суцільна лінія), чим порушила вимоги п.8.5; дод.2; п.1.1 роз.34; 14.6.б Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ України №1306 від 10.10.2001 р.

(Правила дорожнього руху, відповідно до Закону України "Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України).

Проте, як вбачається із матеріалів справи та пояснень учасників судового процесу, ОСОБА_1 не здійснювала обгін транспортних засобів. Згідно з п.1.10 ПДР України обгін це випередження одного або кількох транспортних засобів, пов'язане з виїздом на смугу зустрічного руху. Випередження - рух транспортного засобу із швидкістю, що перевищує швидкість попутного транспортного засобу, що рухається поряд по суміжній смузі. Як вбачається із відеозапису подій, які відбулися 08.05.2017 року, який було переглянуто в судовому засіданні, авто, які на думку інспектора, обігнала ОСОБА_1 стоять, тобто вони не рухались, а отже обгону чи випередження транспортних засобів з боку ОСОБА_1 не було.

Постанова від 08.05.2017 року відносно ОСОБА_1 містить неконкретне формулювання суті правопорушення в частині здійснення останньою обгону, без зазначення конкретних обставин, а також доказів його вчинення, в тому числі пояснень свідків, а тому в цій частині підлягає скасуванню.

Завданнями і функціями Управління патрульної поліції в м. Полтава, Департаменту патрульної поліції (відповідно до розділу 2 Положення про Департамент Патрульної поліції, затвердженого наказом НП України від 18.11.2015 № 96 (далі - Положення) є: реалізація державної політики у сфері забезпечення публічної безпеки і громадського порядку, безпеки дорожнього руху, виявлення та припинення фактів порушення безпеки дорожнього руху, контроль за додержанням законів, інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Повноваженнями поліцейського патрульної поліції (відповідно до посадової інструкції, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 05.01.2016 р. за № 4/1) під час несення служби є: розгляд справи про адміністративні правопорушення та застосування заходів адміністративного впливу до правопорушників, які вчинили адміністративне правопорушення у випадках та в спосіб, які передбачені законодавством.

Як вбачається із пояснень учасників судового процесу, досліджених матеріалів справи та переглянутого відеозапису, позивач допустила порушення вимог безпеки дорожнього руху, а саме 08 травня 2017 року, керуючи автомобілем «ToyotaCamry», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Панянки, перед залізничним переїздом, який позначений дорожнім знаком 1.28, перетнула лінію дорожньої розмітки 1.1( вузька суцільна лінія), чим порушила вимоги п.1.1 роз.34 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ України №1306 від 10.10.2001 р.

Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху.

Розмітка є одним із найважливіших засобів регулювання дорожнього руху і значною мірою впливає на безпеку руху. Висока ефективність розмітки пояснюється насамперед тим, що вона постійно перебуває в полі зору водія, допомагає йому правильно вибирати положення транспортного засобу на проїзній частині багатосмугових доріг, сприяє кращому орієнтуванню в напрямку дороги, обмежує в необхідних місцях маневрування транспортних засобів, сприяючи тим самим підвищенню безпеки дорожнього руху.

Згідно п.1 розділу 34 ПДР горизонтальна розмітка має таке значення :

1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в'їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється.

Згідно з вимогами ДСТУ 2587:2010, розмітка 1.1 застосовується для позначення смуг руху та поділу транспортних потоків протилежних напрямків на дорогах, які мають не більше трьох смуг для руху в обох напрямках:

- На підходах до залізничних переїздів протяжністю не менше ніж 100м до розмітки 1.12 (стоп лінія) або 110м до найближчої рейки;

- На ділянках доріг, де заборонено обгін усім транспортним засобам;

Правила визначають залізничний переїзд як перехрещення дороги із залізничними коліями на одному рівні, але виходячи з того, що знаки 1.29 і 1.30 встановлюються безпосередньо перед залізничними переїздами, то зоною залізничного переїзду водіям нерейкових транспортних засобів слід вважати ділянку дороги між цими знаками, встановленими з обох боків дороги.

Враховуючи вказані вище норми законодавства інспектор роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Полтава, молодший лейтенант поліції Тертична Л. А. керуючись розділом ІV, главою 18 КУпАП, ст.ст. 252, 251 КУпАП, правомірно притягнула громадянку ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст.23 КУпАП).

Право на використання поліцейськими нагрудної відеокамери передбачено пп. 2 п.4.1 розділу IV Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 05.01.2016 р. за № 4/1. та ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

Зазначеними правовими нормами встановлено перелік засобів доказування, які можуть застосовуватися у адміністративному процесі, за допомогою яких суд може встановити наявність чи відсутність певних обставин. У даному випадку до постанови додається відеофіксація правопорушення, яка слугує беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ст. 122 ч.1 КУпАП.

Відповідно до п. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджену Наказом МВС України від 07.11. 2015 за № 1395 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Також відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається, якщо особа притягається до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху.

Згідно ч.1 ст. 276 КУпАП та п. 2 розділу 3 Інструкції, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У відповідності до ст. 252 КУпАП та п. 10 розділу 3 Інструкції, при розгляді справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Інші доводи представника позивача наведені в обґрунтування відсутності складу правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122 КУпАП в діях ОСОБА_1, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки носять оціночний характер, не узгоджуються з іншими доказами, зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні, суперечать фактичним обставинам, нічим не підтверджуються та спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6-14, 71, 159-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 122 ч.ч. 2,1, ст. 287-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Інспектора ПП роти №3 батальйону УПП в м.Полтава ДПП лейтенанта поліції Тертичної Лідії Анатоліївни, третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України про визнання неправомірними дій посадової особи та скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення -задовольнити частково.

Скасувати постанову серії АР за № 157851 від 08.05.2017 року, складену інспектором ПП роти №3 батальйону УПП в м.Полтава ДПП, лейтенанта поліції Тертичної Лілії Анатоліївни про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП України в частині здійснення обгону ближче 100 м. перед залізничним переїздом попутного транспортного засобу.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 у частині позовних вимог до Інспектора ПП роти №3 батальйону УПП в м.Полтава ДПП, лейтенанта поліції Тертичної Лілії Анатоліївни, третя особа:Департамент патрульної поліції Національної поліції України про закриття провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП України - відмовити.

У зв»язку із скасування постанови серії АР за № 157851 від 08.05.2017 року, складену інспектором ПП роти №3 батальйону УПП в м.Полтава ДПП, лейтенантом поліції Тертичною Лілією Анатоліївною в частині притягнення ОСОБА_1 за ст. 122 ч.2 КУпАП, вважати ОСОБА_1 такою на яку накладене стягнення у виді штрафу за ст. 122 ч.1 КУпАП в розмірі 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 255 гривень згідно постанови від 08.05.2017 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з моменту її проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Ю. Д. Новак