Справа № 815/2316/17
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 р.м. ОдесаСправа № 815/2316/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Свида Л. І.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Бойка А.В.

За участю: секретаря - Недашковської Я.О.

представника апелянта - Кучеренка І.В. (довіреність від 02.10.2017 року)

представника позивача - Соломон Т.С. (довіреність від 25.11.2016 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський завод залізобетонних виробів» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеський завод залізобетонних виробів» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 02.02.2017 року №, №, № від 01.02.2017 року, №, №.

Позовні вимоги обґрунтовані неправомірними висновками податкового органу щодо відсутності всіх необхідних документів для застосування зменшеної ставки податку на прибуток для нерезидентів по операціям позивача з компанією «Franconian Limited» (Республіка Кіпр) за кредитним договором, наявністю помилок в податковому повідомленні-рішенні, неправомірними висновками податкового органу щодо неможливості віднесення до податкового кредиту суми податку на додану вартість сплаченого у складі компенсації витрат за користування земельною ділянкою.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року адміністративний позов задоволено. Суд визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 02.02.2017 року №, №, № від 01.02.2017 року, №, №.

В апеляційній скарзі Головне управління ДФС в Одеській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 15.12.2016 року по 05.01.2017 року ГУ ДФС в Одеській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Одеський завод залізобетонних виробів» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 13.12.2013 року по 30.09.2016 року, за результатами якої складений акт перевірки №12/15-32-14-01/39020883 від 13.01.2017 року (Том І, а.с. 45-103).

Зазначеною перевіркою встановлено порушення ТОВ «Одеський завод залізобетонних виробів», зокрема, п. 198.1, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, тобто, заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 19572 грн. в квітні - червні 2014 року, завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних періодів по рядку 23.2 декларації за березень 2014 року у розмірі 13048 грн., завищення від'ємного значення по рядку 21 декларації за вересень 2016 року, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у розмірі 151540 грн., п. 160.2 ст. 160 Податкового кодексу України (в редакції до 01.01.2015 року) та п. п. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України (в редакції з 01.01.2015 року), що призвело до заниження податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 926717 грн. за 2014 - 2016 роки.

Позивач не погодився з висновками акту перевірки та подав свої заперечення до ГУ ДФС в Одеській області, за результатами розгляду яких висновки стосовно порушення позивачем вимог п. 198.1, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, п. 160.2 ст. 160 Податкового кодексу України (в редакції до 01.01.2015 року) та п. п. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України (в редакції з 01.01.2015 року) залишені податковим органом без змін (Том І, а.с. 104-126).

На підставі виявлених порушень, ГУ ДФС в Одеській області винесено податкове повідомлення - рішення № від 01.02.2017 року, яким позивачу визначена сума грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 19 572 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 4 893 грн., № від 01.02.2017 року, яким позивачу зменшена сума бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 13 048 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 6 524 грн., № від 01.02.2017 року, яким позивачу встановлено завищення від'ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду в розмірі 151 540 грн., № від 02.02.2017 року, яким позивачу визначені грошові зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб за податковим зобов'язанням в розмірі 926 717 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 414614 грн. та нарахована пеня в розмірі 1 341 331 грн., № від 02.02.2017 року, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції за платежем податку на додану вартість в розмірі 3 259 грн. (Том І, а.с. 28-33, 43-44).

За результатами адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, скарги позивача залишені без задоволення, а рішення без змін (Том І, а.с. 127-176), що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем правил оподаткування не знайшли свого підтвердження під розгляду справи, у зв'язку із чим оскаржувані рішення суб'єкта владних повноважень підлягають скасуванню.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову вважає правильними, з огляду на наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, між ТОВ «Одеський завод залізобетонних виробів» та компанією «Franconian Limited» (Республіка Кіпр) 30.12.2013 року укладений кредитний договір №0113001, відповідно до умов якого компанія «Franconian Limited» надає ТОВ «Одеський завод залізобетонних виробів» кредитні кошти, а ТОВ «Одеський завод залізобетонних виробів» приймає на себе зобов'язання повернути суму кредиту та сплатити відсотки за користування зазначеними коштами (Том І, а.с. 177-192).

Відповідно до умов зазначеного договору валюта кредиту - долари США, ліміт заборгованості за кредитом 2000000 доларів США, витрати, що пов'язані з обслуговуванням кредиту несе ТОВ «Одеський завод залізобетонних виробів», мета надання кредиту - поповнення обігових коштів позивача, відсотки за наданим кредитом складають 11% річних, кредит надається строком на 72 місяця з 20.01.2014 року по 19.01.2020 року включно.

Згідно листа Управління НБУ в Одеській області від 16.01.2014 року №18-28/380 кредитний договір №0113001 від 30.12.2013 року зареєстрований в Управлінні НБУ в Одеській області 16.01.2014 року за №3 (Том І, а.с. 210).

За умовами кредитного договору №0113001 позивач отримав кредитні кошти в сумі 1650000 доларів США, в періоді, охопленому перевіркою, позивач нарахував відсотки за користування кредитом в сумі 486554,07 доларів США та сплатив на користь компанії «Franconian Limited» відсотки за користування кредитом в сумі 360367,25 доларів США.

Станом на 30.09.2016 року кредиторська заборгованість позивача по розрахунках за кредитною угодою складає 1650000 доларів США основної суми боргу за кредитом та 118832,39 доларів США відсотків, нарахованих на основну суму боргу.

Податковий орган в акті перевірку зазначає, що позивачем при сплаті відсотків за кредитним договором №0113001 від 30.12.2013 року неправомірно утримувався та сплачувався до бюджету податок на прибуток іноземних юридичних осіб за ставкою 2%, оскільки такий податок мав сплачуватися до бюджету в розмірі 15%, що призвело до його заниження на суму 926717 грн.

Разом з цим, судом першої інстанції вірно враховано те, що відповідно до п. п. 134.1.2 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (в редакції до 01.01.2015 року) та п. п. 134.1.3 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (в редакції з 01.01.2015 року) об'єктом оподаткування податком на прибуток є доходи нерезидента з джерелом походження з України, які оподатковуються згідно із ст. 160 цього Кодексу (до 01.01.2015 року) та згідно із п. п. 141.4 с. 141 цього Кодексу (з 01.01.2015 року).

Згідно із положеннями п. 160.1, 160.2 ст. 160 Податкового кодексу України та п. п. 141.4.1, 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України у відповідних редакціях, під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України розуміються, в тому числі, проценти, що сплачуються на користь нерезидента.

При цьому, резидент, який здійснює на користь нерезидента виплату з доходу з джерелом його походження з України зобов'язаний утримувати податок з таких доходів за ставкою 15% їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 11 Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи, яка дії з 01.01.2014 року, проценти, що виникають у Договірній Державі і сплачуються резиденту іншої Договірної Держави, можуть оподатковуватись у цій іншій Державі, якщо такий резидент є особою - фактичним власником таких процентів.

Однак такі проценти можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо особа - фактичний власник процентів є резидентом іншої Договірної Держави, податок, що стягується таким чином, не повинен перевищувати 2 відсотків від загальної суми процентів. Спосіб застосування цих обмежень встановлюється компетентними органами Договірних Держав за взаємною домовленістю.

Згідно із положеннями п. 103.2, 103.3, 103.4, 103.5 ст. 103 Податкового кодексу України особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів.

При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.

Підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України, а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

Довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

Як вірно встановив суд першої інстанції, позивачем під час перевірки надавалися податковому органу нотаріально завірені копії свідоцтв від 15.04.2014 року, від 02.02.2015 року, від 25.02.2016 року, виданих Департаментом оподаткування Міністерства фінансів Республіки Кіпр, засвідчених апостилем, які підтверджують, що компанія «Franconian Limited» є резидентом Кіпру згідно з Конвенцією між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та підлягає оподаткуванню на Кіпрі стосовно доходів з усіх джерел з дати 14 березня 2013 року, яка є датою реєстрації компанії у реєстратора компаній та арбітражного керуючого (Том І, а.с. 198-206).

Також, в матеріалах справи міститься свідоцтво від 03.02.2017 року, яке підтверджує той самий статус компанії «Franconian Limited» станом на 2017 рік (Том І, а.с. 207-209) та позивачем наданий до суду та надавався до податкового органу разом із запереченнями іпотечний договір, укладений 20.03.2015 року між ТОВ «Одеський завод залізобетонних виробів» та компанією «Franconian Limited» (Республіка Кіпр), яким забезпечено виконання зобов'язань за кредитним договором №0113001 від 30.12.2013 року нерухомим майном позивача (Том І, а.с. 211-214).

Таким чином, судом першої інстанції зроблено правильним висновок про те, що позивачем при самостійному зменшенні ставки податку на прибуток іноземної юридичної компанії додержані вимоги Податкового кодексу України, оскільки у позивача наявні документи, які належним чином легалізовані та перекладені і які підтверджують, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України, що передбачає оподаткування виплачених компанії «Franconian Limited» процентів податком, що не перевищує 2% від суми доходу.

Посилання податкового органу на відсутність документів, які підтверджують, що компанія «Franconian Limited» є особою - фактичним власником виплачених процентів (бенефіціаром), суд вважає не обґрунтованим, оскільки Податковим кодексом України та Конвенцією між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи не передбачено отримання таких документів для встановлення зменшеної ставки податку та підтвердженням цих обставин є укладений кредитний договір №0113001 від 30.12.2013 року, за яким компанія «Franconian Limited» надає кредитні кошти та ТОВ «Одеський завод залізобетонних виробів» має сплатити цій компанії відсотки за користування кредитом.

Зазначений кредитний договір по своїй суті не є посередницьким договором, він не є договором комісії, доручення, агентським договором, тощо, за його умовами відсотки сплачуються кредитору, тобто компанії «Franconian Limited», а тому у позивача є всі підстави для застосування ст. 103 Податкового кодексу України та Конвенції про уникнення подвійного оподаткування.

Позивач 03.01.2017 року звернувся до ДФС України із запитом про надання податкової консультації, в якому зазначив всі наявні документи для самостійного застосування зменшеної ставки податку на прибуток для нерезидентів за кредитним договором №0113001 від 30.12.2013 року та отримав податкову консультацію №3478/99-99-01-02-02-15 від 20.02.2017 року, в якій зазначено про наявність у позивача права на застосування зменшеної ставки податку на прибуток за наявності довідки про резиденцію кредитора - нерезидента, яка відповідає вимогам ст. 103 Податкового кодексу України (Том І, а.с. 215-219).

Таким чином, ДФС України в податковій консультації підтвердила право позивача на застосування зменшеної ставки податку на прибуток при виплаті процентів компанії «Franconian Limited» та відсутність при цьому порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Відповідно до ст. 24 Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи компетентні органи Договірних Держав обмінюються інформацією, необхідною для виконання положень цієї Конвенції або національних законодавств, що стосуються податків будь-якого виду та визначення, що стягуються від імені Договірних Держав або їхніх адміністративно-територіальних одиниць чи місцевих органів влади настільки, наскільки оподаткування не суперечить цій Конвенції. Обмін інформацією не обмежується статтями 1 та 2.

При цьому, відповідач не скористався правом на отримання інформації від компетентних органів Республіки Кіпр щодо діяльності компанії «Franconian Limited», не довів правомірність своїх висновків в акті перевірки, не довів, що зазначена компанія є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо отриманого доходу, вимагав від позивача надання документів, наявність яких не передбачена нормами законодавства, а тому є всі підстави для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 02.02.2017 року.

Крім того, суд першої інстанції вірно врахував наявність помилок в податковому повідомленні-рішенні № від 02.02.2017 року в номері акту перевірки, на підставі якого прийнято зазначене рішення, сумі нарахованої пені та відсутності посилання на норму законодавства, яка передбачає строк сплати зобов'язань, що не заперечується податковим органом та на усунення цих помилок 07.03.2017 року ГУ ДФС в Одеській області прийнято рішення №1685/10/15-32-14-08-03 «Щодо змісту податкового повідомлення-рішення», однак такі виправлення, не передбачені нормами законодавства (Том І, а.с. 247).

Також, між ТОВ «Одеський завод залізобетонних виробів» та ПАТ «ЧОРНОМОРГІДРОЗАЛІЗОБЕТОН» 24 січня 2014 року та 30 січня 2014 року укладені договори купівлі-продажу нерухомого майна, за якими ПАТ «ЧОРНОМОРГІДРОЗАЛІЗОБЕТОН» передало у власність позивача по ? частині нежилих будівель і споруд, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Миколи Боровського, 33, які розташовані на земельній ділянці площею 9,4582 гектарів, що знаходиться у користуванні ПАТ «ЧОРНОМОРГІДРОЗАЛІЗОБЕТОН» відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії І-ОД №005160, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради Одеської області 12 травня 1999 року (Том ІІ, а.с. 13-24).

Після укладення зазначених договорів позивач звернувся до Одеської міської ради із заявою про переоформлення земельної ділянки під придбаним нерухомим майном, однак до цього часу переоформлення договору оренди не відбулося (Том ІІ, а.с. 41-46).

Між ТОВ «Одеський завод залізобетонних виробів» та ПАТ «ЧОРНОМОРГІДРОЗАЛІЗОБЕТОН» 30.01.2014 року укладений договір компенсування витрат по сплаті земельного податку, відповідно до якого ТОВ «Одеський завод залізобетонних виробів» компенсує ПАТ «ЧОРНОМОРГІДРОЗАЛІЗОБЕТОН» витрати по сплаті земельного податку за користування земельною ділянкою площею 9,4582 гектарів, право користування якої належить ПАТ «ЧОРНОМОРГІДРОЗАЛІЗОБЕТОН» на підставі Державного акту на право постійного користування в зв'язку із відчуженням об'єктів нерухомого майна, які розташовані на цій земельній ділянці за договорами від 24 січня 2014 року та 30 січня 2014 року позивачу (Том ІІ, а.с. 10-13).

Відповідно до умов договору позивач компенсує ПАТ «ЧОРНОМОРГІДРОЗАЛІЗОБЕТОН» витрати по сплаті земельного податку до яких входить земельний податок за користування земельною ділянкою та податок на додану вартість на підставі виставлених рахунків.

Положеннями п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку сплачені/нараховані в разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені, зокрема, податковими накладними

Згідно із п. п. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України постачання послуг це будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкт права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Судом першої інстанції вірно враховано те, що ПАТ «ЧОРНОМОРГІДРОЗАЛІЗОБЕТОН» виписувано позивачу податкові накладні, які зареєстровані належним чином, що не заперечується податковим органом та встановлено під час перевірки та на підставі таких податкових накладних позивач формував податковий кредит у відповідності до ст. 198 Податкового кодексу України.

Податкові накладні виписувано ПАТ «ЧОРНОМОРГІДРОЗАЛІЗОБЕТОН» на підставі угоди, яка є діючою, не визнавалася не дійсною, тощо та на підставі цієї угоди між сторонами складені акти наданих послуг, які досліджувалися під час перевірки, а тому у позивача не було підстав для не включення суми податку на додану вартість за зареєстрованими накладними до податкового кредиту.

Таким чином, враховуючи наявність податкових накладних, виписаних позивачу, укладення договору купівлі продажу на нерухоме майно, укладення угоди про компенсацію витрат з користування земельною ділянкою, яка є діючою, та не можливість з незалежних від позивача причин вчасно переоформити право користування земельною ділянкою під придбаним нерухомим майном, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у позивача підстав для включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість в складі такої компенсації.

Враховуючи викладене, оскільки доводи контролюючого органу про порушення позивачем правил оподаткування не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються наданими первинними і бухгалтерськими документами підприємства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість та невідповідність оскаржуваних рішень суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, що є безумовною підставою для їх скасування.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству та доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Повний текст ухвали складено та підписано 17.10.2017 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

А.В. Бойко