Справа № 408/3094/17-а
Суддя: Цимбал Ю. Ю.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БІЛОВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 408/3094/17-а
Провадження №2-а/408/98/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області в складі:

головуючого-судді Цимбал Ю.Ю.

при секретареві Багрій А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області про визнання протиправним рішення Управління соціального захисту населення Станично-Луганської РДА у Луганській області та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області (далі по тексту - УСЗН) про визнання протиправним рішення Управління соціального захисту населення Станично-Луганської РДА у Луганській області та зобов'язання вчинити певні дії, в обґрунтування якого посилається на те, що 14 червня 2014 року був вимушений залишити місце свого постійного проживання у АДРЕСА_2 через проведення АТО та фактичними бойовими діями та переміститися до с. Колесниківка Станично-Луганського району Луганської області, де з 2014 року мешкає по теперішній час. З 04 вересня 2015 року працює вчителем фізичної культури в Нижньовільхівському НВК Станично-Луганського району Луганської області.

Вказував, УСЗН припинило йому виплату адресної допомоги на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки він згідно довідки Камишенської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області № 82 від 30 березня 2017 року проживає з рідними з 2006 року на території вказаної сільської ради і переміщення з тимчасово окупованої території ним не здійснювалося.

У травні 2017 року він повторно звернувся до УСЗН про відновлення виплати адресної допомоги, однак знову отримав відмову.

Зазначав, що як внутрішньо переміщена особа (далі по тексту - ВПО) зареєстрований та проживає у АДРЕСА_3 у будинку, власником якого є ОСОБА_2, який не є йому родичем.

У зв'язку з наведеним просив суд зобов'язати УСЗН виплатити йому заборгованість по адресній допомозі внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з дати неправомірного припинення її виплати, а саме з 05 грудня 2016 року по дату винесення рішення судом.

Представником відповідача до суду надано заперечення, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що ОСОБА_1 з 02 грудня 2016 року зареєстрований в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб за адресою фактичного місця проживання АДРЕСА_4. Із заявою про отримання адресної допомоги звернувся 12 грудня 2016 року, однак при перевірці даних було встановлено, що позивач проживає у будинку вітчима ОСОБА_2 з 2006 року, а тому підстав для отримання виплат немає.

Оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що є достатньо підстав винести рішення у порядку скороченого провадження, задовольнивши позов у повному обсязі, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяли лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в Україні людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

ОСОБА_1 з 08 липня 2006 року зареєстрований у АДРЕСА_2

Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» №254-VIII від 17 березня 2015 року, визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких, відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680-VII від 16 вересня 2014 року, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Місто Луганськ, відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р від 07 листопада 2014 року (зі змінами та доповненнями), є тимчасово окупованою територією, не підконтрольною українській владі.

02 грудня 2016 року ОСОБА_1 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, згідно довідки № за фактичним місцем проживання АДРЕСА_5

Із довідки № 68 від 24 травня 2017 року вбачається, ОСОБА_1 працює вчителем фізичної культури в Нижньовільхівському НВК Станично-Луганського району Луганської області (а.с. 8).

Довідкою № 468 від 21 червня 2017 року, виданою Камишенською сільською радою Станично-Луганського району Луганської області підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрований у АДРЕСА_6, однак проживає у АДРЕСА_7

За таких обставин, доводи відповідача, що позивач не здійснював переміщення з тимчасово окупованої території, викладені у запереченні спростовуються вищенаведеними та встановленими судом обставинами, оскільки позивач дійсно зареєстрований у м. Луганську з 2006 року та перемістився з тимчасово окупованої території у 2014 році у с. Колесниківка Станично-Луганського району Луганської області.

20 квітня 2017 року УСЗН відмовило позивачу з підстав наявності у членів сім'ї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах інших, ніж тимчасово окупована територія згідно протоколу № 40 від 06 квітня 2017 року засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО (а.с. 10).

Як вбачається із Свідоцтва про право на спадщину за законом, будинок АДРЕСА_4 належить ОСОБА_2 (а.с. 13).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно п. п. 2, 3 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Як вбачається з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішнього переміщення осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Пунктом 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01 жовтня 2014 року, визначено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Відповідно до п. 3 вказаного Порядку, грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї.

Відповідно до п. 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Згідно ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р від 02 грудня 2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», визначено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого, в тому числі, входить м. Луганськ та с. Колесниківка Станично-Луганського району Луганської області.

Тобто, будинок в якому фактично проживає позивач, перебуває в населених пунктах, на території яких здійснюється антитерористична операція.

На даний час АТО триває, рішення про її припинення не прийнято. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1275-р від 02 грудня 2015 року, с. Колесниківка Станично-Луганського району Луганської області включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція. Таким чином, оскільки на теперішній час с. Колесниківка Станично-Луганського району Луганської області згідно затвердженого переліку є територією, де проводилася антитерористична операція, а будинок АДРЕСА_4 в якому фактично проживає ОСОБА_1 - знаходиться в районі проведення антитерористичної операції.

За таких обставин, відповідачем необґрунтовано відмовлено позивачу в наданні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст. 8 КАС України, суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України, встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування того, що позивач або будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України.

Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінивши наявні у матеріалах справи докази за правилами, встановленими ст. 86 КАС України, суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 11 КАС України суд виходить за межі позовних вимог ОСОБА_1 з метою повного захисту прав свобод та інтересів позивача та вважає за необхідне визнати дії відповідача щодо припинення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі протиправними та визнати неправомірним із скасуванням рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам від 06 квітня 2017 року № 40 про призупинення призначення щомісячної адресної допомоги ОСОБА_1

Відповідно до ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З врахуванням положень ст. 94 КАС України, сума сплаченого позивачем судового збору підлягає стягненню з відповідача по справі.

Керуючись ст.ст. 4, 8, 11, 17, 86, 94, 128, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області про визнання протиправним рішення Управління соціального захисту населення Станично-Луганської РДА у Луганській області та зобов'язання вчинити певні дії-задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області щодо припинення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі - ОСОБА_1, який мешкає за АДРЕСА_4

Визнати неправомірним та скасувати рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам від 06 квітня 2017 року № 40 про призупинення призначення щомісячної адресної допомоги ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської областіздійснити виплату ОСОБА_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_4 Луганської області щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з 05 грудня 2016 року.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської областіза рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Біловодський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.Ю. Цимбал