Справа № 760/7139/17
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 760/7139/17 Головуючий у 1-й інстанції: Шереметьєва Л.А. Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А
10 жовтня 2017 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Літвіної Н.М.
суддів Ганечко О.М.
Коротких А.Ю.
при секретарі Архіповій Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа Адміністрація Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, 3-я особа: Адміністрація державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2017 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії Міністерства оборони України в частині нерозгляду документів, направлених 25 липня 2016 року Київським міським військом комісаріатом, щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року; зобов`язання Міністерства оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 , подану з висновком Київського міського військового комісаріату 25 липня 2017 року, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року; в решті позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач Міністерство оборони України, звернулось до суду з апеляційною скаргою, у якій, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З досліджених судовою колегією матеріалів справи вбачається, що позивач з 19 травня 1982 року до 25 червня 1984 року проходив строкову військову службу в військовій частині НОМЕР_1 , що входила до складу Прикордонних військ КДБ СРСР.
З 09 листопада 1982 року по 18 червня 1984 року проходив військову службу в Демократичній республіці Афганістан.
З витягу з Протоколу № 2946 від 06 липня 2016 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв вбачається, що захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
Відповідно до довідки МСЕК № 0636237 від 22 червня 2016 року позивачу встановлена 2 група інвалідності в зв`язку з ураженням опорно-рухового апарату внаслідок отримання травми при виконанні обов`язків військової служби.
В кінці червня ОСОБА_1 звернувся до Адміністрації державної прикордонної служби України з заявою про виплату одноразової грошової допомоги, до якої були надані документи, необхідні для нарахування та виплати цієї допомоги.
Листом № 11/В-4400 від 12 липня 2016 року йому було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги з тих підстав, що прикордонні війська КДБ СРСР відповідно до 21 березня 1989 року були складовою частиною Збройних Сил СРСР.
Не погоджуючись з вказаною відповіддю, позивач звертався до уповноваженого органу ІНФОРМАЦІЯ_1 та надав всі необхідні документи, які були направленні останнім до Міністерства оборони України.
З відповіді, наданої Департаментом фінансів Міністерства оборони України від 21 жовтня 2016 року вбачається, що призначення та виплату одноразової грошової допомоги має здійснювати Адміністрація Держприкордонслужби України.
Вважаючи таку відмову Міністерства оборони України протиправною, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання перед військовослужбовцями, які проходили строкову військову службу в прикордонних військ Збройних Силах СРСР, які були передані в зв`язку з її розформуванням до Міністерства оборони України, в тому числі щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», має нести саме Міністерство оборони України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Повертаючи без реалізації документи, Міністерство оборони України зазначило, що ОСОБА_1 проходив військову службу в ДРА у військовій частині НОМЕР_1 (Прикордонні війська). Згідно наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2014 року № 51 «Про організацію в Державній прикордонній службі України роботи з призначення та виплати одноразової грошової допомоги» виплата одноразової грошової допомоги здійснюється особам звільненим з прикордонних військ. Посилаючись на ст. 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМ України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Порядок, затверджений постановою № 975) апелянт зазначив, що Міністерство оборони України не здійснює виплату одноразової грошової допомоги особам, які звільнилися з прикордонних військ.
Відповідно до п. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з пп. 4 п. 2 ст. 16 вказаного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до ст. 23 Закону фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Відповідно до п. 13 вказаного Порядку керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року № 21-446а14 та від 21 квітня 2015 року № 21-135а15.
Відповідно до п. 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України.
З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що входила до складу Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР та звільнений з військової частини НОМЕР_1 в запас.
В свою чергу Прикордонні війська КДБ СРСР структурно входили до складу Комітету державної безпеки СРСР (КДБ СРСР, до 1978 КДБ при Раді Міністрів СРСР).
Відповідно до ст. 4 Закону СРСР «Про всезагальний військовий обов`язок» від 12 жовтня 1967 року, Прикордонні війська КДБ СРСР вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР в період з 01 вересня 1939 року по 21 березня 1989 року.
Після розпаду СРСР прикордонні загони і частини Середньоазіатського прикордонного округу на території Узбекістану і Туркменії відійшли під їх юрисдикцію відповідно в березні і в серпні 1992 року.
Указом Президента Російської Федерації від 08 листопада 1992 року, був розформований Середньоазіатський прикордонний округ. Прикордонні загони колишнього Середньоазіатського прикордонного округу знаходилися на території Республіки Таджикістан, через Громадянську війну тривалий період перебували під юрисдикцією Росії.
У листопаді 2004 році всі прикордонні загони колишнього Середньоазіатського прикордонного округу передані до складу Збройних сил Республіки Таджикістану.
У зв`язку з зазначеними обставинами, колегія суддів вважає, що Державна прикордонна служба України немає відношення до Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР.
Поряд із цим, згідно з пунктом 1 Указу Верховної ради України від 30 серпня 1991 року № 1464 XII всі дислоковані на території республіки (УСРСР) військові частини прикордонних військ СРСР та їх органи управління з озброєнням і матеріально технічною базою переведені у відання України.
Приписами п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 січня 1992 року № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України» встановлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником лише колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР.
Колегія суддів зазначає, що призов позивача на строкову військову службу та звільнення з цієї служби відбувалися на підставі наказів Міністерства оборони колишнього СРСР і відповідно до законодавства ОСОБА_1 перебував на військовому обліку у відповідному військовому комісаріаті Міністерства оборони України, що підтверджується військовим квитком позивача серії НОМЕР_2 (а.с. 24).
За таких підстав, приймаючи до уваги, що позивач проходив службу саме у збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, то в силу ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25 грудня 2013 року № 975, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з боку відповідача наявна протиправність, яка полягає поверненні документів ОСОБА_1 без реалізації.
Аналогічна правова позиція міститься в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2017 року (справа №642/6577/16-а), та від 14 червня 2017 року (справа № 820/3079/16).
Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Посилання апелянта на пропуск позивачем строку звернення до суду, колегія суддів вважає безпідставним оскільки оскаржувані позивачем дії та рішення відповідача про повернення поданих документів без реалізації було прийнято відповідачем у жовтні та доведено до відома позивача листом від 14 листопада 2016 року № ВСЗ/2794, а позов подано до суду 20 квітня 2017 року, що відповідає вимогам ч. 6 ст. 99 КАС України.
Також колегія суддів вважає необгрунованими доводи апелянта щодо порушення правил предметної підсудності даного спору, виходячи з наступного.
Одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена ч. 4 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та про зобов`язання виплати якої ставить питання ОСОБА_1 в позовній заяві, відноситься до соціальних виплат, а тому даний спір належить розглядати місцевим загальним судом як адміністративним в порядку, встановленому КАС України.
Аналогічна правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 21 жовтня 2015 року по справі № 813/8236/14.
Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд, -
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2017 року без змін.
Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Ганечко О.М.

Коротких А.Ю.

Повний текст ухвали виготовлено 11 жовтня 2017 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Коротких А. Ю.

Ганечко О.М.