Справа № 826/9345/16
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

04 жовтня 2017 року м. Київ К/800/31870/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Швець В.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2017 року, залишеного без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що суди не дали належної правової оцінки обставинам справи та неправильно застосували норми законодавства, якими врегульоване питання оплати праці працівників апарату судів.

Вивчивши зміст касаційної скарги, суддя приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні справи або порушення норм процесуального права.

Як встановлено судами, позивач працював в апараті Шевченківського районного суду міста Києва. На його переконання, з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року та з 29 березня 2015 року по 21 грудня 2015 року йому заробітна плата нараховувалась і виплачувалась в супереч вимогам, передбаченим абзацом другим частини першої статті 144 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VІ) та частини першої статті 147 цього ж Закону.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що з 26 жовтня 2014 року по 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та її виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі - Постанова № 268) щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а законами України від 28 грудня 2014 року № 80-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ та частини першої статті 147 цього ж Закону у редакції з 28 березня 2015 року не передбачено, управління ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом України в постановах від 12 липня 2016 року (справа № 21-1726а16), від 13 липня 2016 року (справа № 21-1888а16).

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року №644 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» (далі - постанова № 644, яка набрала чинності 9 вересня 2015 року) були внесені зміни до постанови № 268, зокрема, у схемі посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів місячний посадовий оклад було визначено як коефіцієнт від місячного посадового окладу судді місцевого суду. Разом із тим, визначено, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду.

Отже, з 9 вересня 2015 року розмір окладу працівників апарату судів регулюється постановою № 644.

З урахуванням зазначених обставин, висновків Верховного Суду України, викладених у вище згаданих постановах, суди попередніх інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку про правомірність дій відповідача при обчисленні й виплаті заробітної плати позивачу.

Отже, підстави для задоволення позову відсутні, про що правильно зазначили суди першої та апеляційної інстанцій.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або порушили норми процесуального права.

Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

Касаційну скаргу та додані до неї матеріали повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Швець