Справа № 819/1121/17
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1121/17

09 жовтня 2017 р.м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Подлісної І.М. , судді Дерех Н.В. , судді Мартиць О.І.

при секретарі судового засідання Павловського Ю.Б.

за участю:

позивача ОСОБА_2

представника відповідача Калашник Н.Я.

представника відповідача Осадчук П.І.

представника відповідача Литвинчук Л.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Пенсійного фонду України про скасування наказу поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії, скасування подання № 2351/06 від 16.03.2017 р.-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Пенсійного фонду України в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

- визнати дії Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Пенсійного фонду України щодо звільнення ОСОБА_2 з посади заступника начальника Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області неправомірними;

- визнати неправомірним та скасувати подання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 2351/06 від 16.03.2017 про звільнення ОСОБА_2;

- скасувати наказ Пенсійного фонду України № 380-о від 06.06.2017 "Про звільнення ОСОБА_2" та наказ Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області № 97-ос від 06.06.2017 "Про оголошення наказу Пенсійного фонду України від 06 червня 2017 року "Про звільнення ОСОБА_2";

- поновити ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області з 07.06.2017;

- зобов'язати Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області надати позивачу довідку про нараховані суми, належні йому при звільненні;

- стягнути з Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення (з 06.06.2017) до часу поновлення на посаді.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом № 97-ос від 06.06.2017 "Про оголошення наказу Пенсійного фонду України від 06 червня 2017 року "Про звільнення ОСОБА_2" оголошено наказ Пенсійного фонду України від 06.06.2017 № 380-о та визнано позивача таким, що звільнений з посади заступника начальника Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області у зв'язку з реорганізацією на підставі пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).

Видані оскаржені накази позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки одночасно з попередженням про можливе вивільнення роботодавець повинен був запропонувати позивачу іншу посаду, яка відповідає його кваліфікації. Проте, від моменту його попередження про вивільнення, тобто з 17.03.2017 і до видання оскаржених наказів про його звільнення йому була запропонована лише одна посада начальника відділу адміністрування, супроводження інформаційних систем та захисту інформації Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, незважаючи на те, що в період з 17.03.2017 по дату його звільнення в Тернопільському об'єднаному УПФУ були наявні інші вакансії, які йому не пропонувались. Також йому не пропонувались інші наявні вакансії, які були і в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства, роботодавець протягом двох місяців повинен був запропонувати позивачу всі наявні вакансії, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Позивач також вказує на те, що при створенні профспілкової організації Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду у 2016 році позивач був обраний заступником голови профспілкового комітету, а тому відповідно до статті 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" від 15.09.1999 № 1045-XIV (далі - Закон № 1045-XIV) звільнення з ініціативи роботодавця працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення терміну, на який він обирався, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи, або вчинення працівником дій, за які законодавством передбачена можливість звільнення з роботи чи зі служби.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог підтримав в повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві та додаткових пояснень, просить позов задовольнити.

Представники відповідачів Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Пенсійного фонду України в судовому засіданні, заперечуючи проти позову, суду пояснили, що позивача звільнено з посади у зв'язку з реорганізацією державного органу та скорочення чисельності або штату державних службовців, на підставі пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII, а тому оскаржені накази видані на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та посилаючись на пояснення викладені у письмових запереченнях, просили у задоволені позову відмовити.

Додатково зазначили, що позивач був належним чином та в строки попереджений про можливе вивільнення, а також одночасно з попередженням про звільнення йому було запропоновано іншу посаду. Однак, позивач відмовився від запропонованої посади, про що свідчить акт Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області від 05.05.2017.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача та представників сторін по справі, суд встановив такі обставини.

Позивач з 26.09.2002 р. працював на різних посадах в органах Пенсійного фонду України, а з 30.03.2016 ОСОБА_2 був призначений на посаду заступника начальника Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області за переведенням та з 01.05.2016 р. йому присвоєно шостий ранг державного службовця.

Наказом Пенсійного фонду України № 380-о від 06.06.2017 "Про звільнення ОСОБА_2" позивача звільнено з посади заступника начальника Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області у зв'язку з реорганізацією на підставі пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII.

Водночас, наказом № 97-ос від 06.06.2017 "Про оголошення наказу Пенсійного фонду України від 06 червня 2017 року "Про звільнення ОСОБА_2" оголошено наказ Пенсійного фонду України від 06.06.2017 № 380-о та визнано позивача таким, що звільнений з посади заступника начальника Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області у зв'язку з реорганізацією на підставі пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII.

Не погоджуючись із оскарженими наказами позивач звернувся з позовом у суд.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даний спір виник з відносин проходження публічної служби ОСОБА_2, як державного службовця в органах Пенсійного фонду України, відтак спір підсудний Тернопільському окружному адміністративному суду.

Відповідно до пункту 11 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2, що зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 41/26486 штатний розпис та кошторис видатків на утримання управління Фонду затверджуються начальником відповідного головного управління Фонду.

Як випливає з матеріалів справи, штатний розпис Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на 2017 рік, затверджений начальником головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області вводився в дію з 01.01.2017, налічував дві штатних посади заступника начальника об'єднаного управління.

27.02.2017 начальником головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області затверджений штатний розпис Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, який вводився в дію з 01.03.2017 та передбачав одну штатну посаду заступника начальника об'єднаного управління.

Таким чином, з двох посад заступника начальника Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишилася одна посада, відбулося скорочення однієї з посад заступника начальника зазначеного Фонду.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Пунктом 1 частиною першою статті 40 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 (далі - КЗпП) визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Як випливає з матеріалів справи та не заперечується позивачем по справі, позивач був попереджений про наступне вивільнення працівників Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області 17.03.2017, тобто не пізніше ніж за два місяці, про що свідчить також підпис позивача у відповідному попередженні.

Також суд встановив, що позивачу була запропонована вакантна посада начальника відділу адміністрування, супроводження інформаційних систем та захисту інформації Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, що підтверджується Додатком № 2 до наказу від 01.03.2017 № 38 "Про попередження про наступне вивільнення працівників Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області".

Однак, з акта Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 05.05.2017 випливає те, що позивач фактично відмовився від запропонованої посади.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Абзацом 2 частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Таким чином, враховуючи те, що позивач був попереджений не пізніше ніж за два місяці про його вивільнення, а також те, що позивачу була запропонована вакантна посада начальника відділу адміністрування, супроводження інформаційних систем та захисту інформації Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області від якої особисто відмовився, суд дійшов висновку, що оскаржені накази видані з дотриманням вимог Кодексу законів про працю України та Закону України "Про державну службу".

Твердження позивача про те, що йому не пропонувалися інші вакантні посади у Тернопільському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області не відповідає дійсності, а вимоги позивача про те, що він повинен був бути забезпечений роботою у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області, не хзаслуговують на увагу, оскільки відповідно до частини третьої статті 49-2 КЗпП України власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, де він працював, а не у вищестоящому органі.

Враховуючи те, що позивач звільнявся з посади заступника начальника Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області у зв'язку з реорганізацією на підставі пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII, то відповідач відповідно до частини третьої статті 49-2 КЗпП України правомірно пропонував вакантну посаду начальника відділу адміністрування, супроводження інформаційних систем та захисту інформації Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області.

Також, суд критично ставиться до твердження позивача про те, що на нього поширюється абзац перший частини четвертої статті 41 Закону № 1045-XIV, оскільки така гарантія не надається працівникам у разі дострокового припинення повноважень у цих органах у зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків або за власним бажанням, за винятком випадків, коли це обумовлено станом здоров'я (абзац другий частина четверта статті 41 Закону № 1045-XIV).

Як випливає з матеріалів справи, що на момент звільнення позивача його повноваження у складі профспілкового органу були достроково припинені у зв'язку з неналежним виконанням своїх обов'язків заступника голови профспілкової організації згідно протоколу № 7 від 23.05.2017 позачергових загальних зборів Первинної профспілкової організації працівників Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, а тому відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 41 Закону № 1045-XIV на позивача не поширюється абзац перший частини четвертої статті 41 Закону № 1045-XIV.

Доказів оскарження чи скасування зазначеного протоколу позачергових загальних зборів Первинної профспілкової організації працівників Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області позивач не надав, а суд не здобув.

З огляду на викладене відповідачі ужили усіх передбачених законом заходів при звільненні позивача, дотримались процедури його проведення та правомірно прийняли про це накази, відтак вимоги позивача є безпідставними.

Відповідно до статей 11, 71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач видав оскаржені накази у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Пенсійного фонду України про скасування наказу Пенсійного фонду України №380-о від 06.06.2017 р., наказу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області 397-ос від 06.06.2017 р., поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання неправомірним та скасування подання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, №2351/06 від 16.03.2017 р., визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 17 жовтня 2017 року.

Головуючий суддя Подлісна І.М.

судді: Дерех Н.В.

Мартиць О.І.