Справа № 144/1255/17
Суддя: Герман О. С.
Дата ухвалення: 2017-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 144/1255/17
провадження № 2-а/144/51/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2017 14 год. 45 хв. смт. Теплик

Теплицький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Германа О.С.,

секретаря Злотник А.С.,

за участю представника позивача Управління ДМС України у Вінницькій області - Порхун Л.М.,

відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Теплицького районного суду Вінницької області справу за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області до ОСОБА_3 про примусове видворення з України,-

В С Т А Н О В И В:

Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3 про примусове видворення з України, мотивуючи позов тим, що в ході проведення заходів, направлених на протидію нелегальній міграції, співробітниками Теплицького РС УДМС України у Вінницькій області, при перевірці виконання рішень про примусове повернення з України у АДРЕСА_1 виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 Подальшою перевіркою правомірності перебування останнього на території України та згідно пояснень, наданих ОСОБА_3 встановлено, що останній прибув на територію України у 2000 році до своєї матері де по теперішній час і проживає. Після прибуття на територію України, а саме з 2000 року відповідач не звертався до територіальних органів або підрозділів Державної міграційної служби за місцем проживання із заявою про продовження строку перебування на території України, чим порушив законний термін перебування іноземців на території України. ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 510 грн. 00 коп. штрафу. 16.05.2017 року було прийнято рішення про примусове повернення відповідача в країну походження та зобов'язано останнього покинути територію України у 30-денний термін, однак відповідач до цього часу ухиляється від його виконання. Просить примусово видворити відповідача з України, з метою виконання постанови суду затримати та помістити відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб, які незаконно перебувають в Україні терміном до одного року.

Представник позивача Порхун Л.М. в судовому засіданні позов підтримала із зазначених у позові підстав та просила його задовольнити. Пояснила, що у відповідача немає законних підстав для проживання в Україні, немає дозволу на працевлаштування та достатнього фінансового забезпечення для подальшого перебування в Україні, ніяких дій для отримання громадянства України не вчиняє, з громадянкою України у шлюбі відповідач не перебуває, рішення про примусове повернення в країну походження відповідачем добровільно не виконане, відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що прибув в Україну у 2000 році до своєї матері. У встановлений законодавством строк не виїхав з України по сімейних обставинах, хоча про рішення про примусове повернення був повідомлений, не працює, в шлюбі з громадянкою України не перебуває, дітей немає, проживає в будинку покійної матері. До територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання із заявою про продовження строку свого перебування на території України не звертався. В країні походження жодних небезпек для нього немає. Українську мову розуміє, послуг перекладача не потребує. Проти задоволення позову не заперечує.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення позову частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що співробітниками Теплицького РС УДМС України у Вінницькій області в АДРЕСА_1 виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який незаконно перебував на території України.

Теплицьким РС УДМС України у Вінницькій області було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, якою відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. 00 коп.

16.05.2017 року головним спеціалістом Теплицького РС УДМС України у Вінницькій області було прийнято рішення про примусове повернення відповідача в країну походження та зобов'язано покинути територію України у термін до 15.06.2017 року.

Про прийняте рішення відповідач був повідомлений16.05.2017 року та йому було роз'яснено, що у випадку не виїзду з України у вказаний термін він буде видворений за межі України в примусовому порядку. Дана обставина підтверджується розпискою за підписом відповідача від 16.05.2017 року.

Проте відповідач у встановлений термін добровільно з території України не виїхав.

Вказані постанову про накладення адміністративного стягнення і рішення про примусове повернення відповідач, у встановленому чинним законодавством порядку, не оскаржив.

Згідно із ч. 4 ст. 50 Кодексу адміністративного судочинства України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Частиною 15 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали на територію України на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період, наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Стаття 9 вказаного Закону встановлює, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародними договорами України.

Відповідно до Угоди про взаємне визнання віз держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав від 09 жовтня 1992 року, встановлюється безвізовий порядок в'їзду для громадян країн-учасниць СНД.

Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 150 від 15.02.2012 року (далі -Порядок), визначено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду з держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами.

У пункті 8 вказаного Порядку зазначено, що заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, громадянин РФ ОСОБА_3 прибув до України 2000 року, однак після завершення встановленого терміну перебування на території України до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання із заявою про продовження строку свого перебування на території України не звертався.

Згідно із ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частиною 1 статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач був ознайомлений з рішенням головного спеціаліста Теплицького РС УДМС України у Вінницькій області від 16.05.2017 року, затвердженим завідувачем Теплицького РС УДМС України у Вінницькій області про примусове повернення відповідача в країну походження, що підтверджується розпискою відповідача від 16.05.2017 року. Разом із тим, як у визначений зазначеним рішенням строк, так і станом на час розгляду цієї справи, воно не виконане відповідачем без поважних причин, що вказує на наявність підстав для його примусового видворення за межі України.

Крім цього, відповідно до підпункту 1 пункту 6 Порядку строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули за короткостроковою візою, а також з держав з безвізовим порядком в'їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обов'язків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в'їзду в Україну.

При розгляді справи встановлено, що відповідач не звертався до територіальних підрозділів УДМС у Вінницькій області з клопотанням щодо продовження строку тимчасового перебування на території України.

Особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

В ході розгляду даної справи судом не встановлено, а відповідачем не доведено існування обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", що унеможливлюють примусове видворення відповідача за межі України. Крім того, в судовому засіданні відповідач зазначив, що жодної небезпеки для його життя та здоров'я у країні походження немає.

Також матеріалами справи не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту". При цьому, відповідачем визнається те, що із заявою про набуття статусу біженця або визнанні особою, яка потребує додаткового захисту, до відповідних державних органів він не звертався.

Таким чином, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог та примусового видворення відповідача за межі території України.

В той же час позовні вимоги в частині затримання та поміщення відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб, які незаконно перебувають в Україні терміном до одного року з метою виконання постанови суду, жодним чином необґрунтовані та не доведені, та стосуються виконання постанови суду, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", ст.ст. 70, 71, 79, 86, 162, 163, 167, 183-5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області до ОСОБА_3 про примусове видворення з України задовольнити частково.

Примусово видворити з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в країну походження.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 186, ч. 5 ст. 183-5 КАС України, апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення через Теплицький районний суд Вінницької області до Вінницького апеляційного адміністративного суду.

Суддя