Справа № 520/7852/17
Суддя: Куриленко О. М.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

___________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/7852/17
Провадження № 2-а/520/619/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2017 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Одеси про зобов'язання призначити виплату пенсії за віком,

ВСТАНОВИВ:

07.07.2017 року позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просив зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 16.12.2016 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що вона є громадянкою України, проте на теперішній час мешкає в Державі Ізраїль. 16.12.2016 року її представник, діючи на підставі належним чином посвідченої та апостильованої довіреності, звернувся особисто безпосередньо до Відповідача із особистою її заявою про призначення пенсії разом з оригіналами усіх необхідних документів для призначення пенсії. На що листом Управлення їй було відмовлено, вказано що вона особисто повинна була звернутися до органу Пенсійного фонду України за призначенням пенсії, а також не надала оригіналів документів.

Позивач вважає, що Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м Одесі при відмові їй в призначенні пенсії допустило порушення норм законодавства, у зв'язку з чим вона звернулась до суду з даним позовом

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, наполягала на його задоволенні.

Представник відповідача Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Одеси у судове засідання не з`явився про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заперечення, в яких просив залишити позов без задоволення. Розгляд справи просив здійснити без участі представника Управління.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Правовідносини між сторонами по справі є адміністративно-правовими та урегульовані положеннями КАС України та Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, 1953 року народження є громадянкою України, яка на теперішній час виїхала на постійне місце проживання до Держави Ізраїль.

31 жовтня 2016 року позивач, в інтересах якої діяв представник ОСОБА_4, звернулася до Управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, яка була переадресована до головного управління Пенсійного фонду України, які в свою чергу вказану заяву переадресували до Управління пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси.

Окрім того, 16 грудня 2016 року представник позивача ОСОБА_5 звернулась до Управління пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси з заявою про призначення пенсії за віком гр. ОСОБА_1.

Однак, листом від 12.12.2016 р. № 677/Г-01 Управлінням пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси було відмовлено у призначенні пенсії, у зв'язку з тим, що до звернення додані документи, які не відповідають Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії від 25.11.2005 року № 22-1 (в редакції від 08.09.2015 року), а від так відсутні підстави для його розгляду по суті.

Слід зазначити, що виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 року №988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» та наказу Пенсійного фонду України № 1 від 03.01.2017 року «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 року № 988», 31.03.2017 року відбулася реорганізація управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси шляхом злиття з управлінням Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси в Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі.

Судом досліджено надані позивачем письмові докази, а саме: копію трудової книжки, з якої вбачається що загальний сукупний стаж роботи на території України становить більше 20 років.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей. Право на отримання довічної пенсії та одноразової виплати за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування мають застраховані особи і члени їхніх сімей та/або спадкоємці на умовах та в порядку, визначених цим Законом. Особи, які не підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, але добровільно сплачували страхові внески в порядку та розмірах, встановлених законом, до солідарної системи та/або накопичувальної системи пенсійного страхування, мають право на умовах, визначених цим Законом, на отримання пенсії і соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду та/або отримання довічної пенсії чи одноразової виплати за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відмовляючи у призначенні пенсії відповідач посилається на те, що до звернення про призначення пенсі додані документи які не відповідають Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії від 25.11.2005 року № 22-1 (в редакції від 08.09.2015 року) (надалі Порядок).

Відповідно до п.1.1 Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації)

В пункті 1.6 Порядку зазначено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Судом встановлено, що позивач як особисто так і через свого представника, який діяв на підставі належним чином посвідченої та апостильованої довіреності, звернулась до Управління пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.

Згідно п. 1.7. Порядку днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

07 жовтня 2009 року Конституційний Суд України своїм рішенням визнав такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у зв'язку з чим відповідно до статті 152 Конституції України ці положення Закону втратили чинність з дня винесення Конституційним Судом України свого рішення.

Так, у вказаному рішенні Конституційний Суд України наголосив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України» право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод( далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції. Суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Згідно частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Наведене вище, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, свідчить про те, що вданому випадку права позивача, яка не отримує пенсію в Україні, порушені. Її право на отримання пенсії повинно бути поновлено незалежно від того чи існує механізм, який забезпечує виплату пенсії особам, які не проживають постійно на території України.

За таких обставин суд вважає неправомірною відмову відповідача у нарахуванні та виплати пенсії позивачу, у зв'язку з чим її вимоги щодо визнання цих дій неправомірними та зобов'язання провести нарахування і виплати їй пенсії підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, в тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст.ст. 71, 159-163 КАС України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Одеси про зобов'язання призначити виплату пенсії за віком - задовольнити.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 16.12.2016 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання до Одеського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Одеси апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Куриленко О. М.