Справа № 323/3769/16-а(2-а/323/4/17)
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" жовтня 2017 р. м. Київ К/800/27513/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Калашнікової О.В., Єрьоміна А.В., Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 березня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року у справі №232/3769/16-а за позовом ОСОБА_4 до управління соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

визнати протиправними дії управління соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області щодо застосування порядку визначення сукупного доходу на рівні двох прожиткових мінімумів при призначенні житлової субсидії за період з травня по вересень 2016 року;

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 21.07.2016 року та від 08.08.2016 року про призначенні житлової субсидії за період з травня по вересень 2016 року в сумі 0,00 грн.;

зобов'язати управління соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області призначити житлову субсидію з травня по вересень 2016 року з урахуванням фактичного розміру її доходів у вигляді соціальних виплат та провести перерахунок субсидії на наступні періоди.

Посилалася на те, що отримує соціальні виплати у розмірі меншому ніж прожитковий мінімум, відповідач відмовив їй у наданні субсидії, самостійно визначивши її середньомісячний дохід у розмірі двох прожиткових мінімумів, який вона не отримувала, в зв'язку такими протиправними діями вона була позбавлена права на субсидію.

Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскільки розмір отримуваної позивачем соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям є меншим від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відповідач правомірно визначив сукупний дохід позивача на рівні двох прожиткових мінімумів.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами попередніх інстанцій, просить рішення судів скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вказує на те, що її сукупний дохід має визначатися з розміру фактично отриманих виплат.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про задоволення касаційної скарги частково з урахуванням наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, позивач за 2015 рік отримувала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям: з 01.01.2015 року по 21.03.2015 року - 893,63 грн. щомісячно; з 01.04.2015 року по 31.08.2015 року - 879,94 грн. щомісячно; з 01.09.2015 року по 31.09.2015 року - 1063,14 грн.; з 01.10.2015 року по 31.12.2015 року 217,04 грн. щомісячно.

Вказана обставина не заперечується відповідачем і є встановленим фактом.

Рішенням управління соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області від 08.08.2016 року позивачу відмовлено у призначенні субсидії.

Підставою для відмови визначений пункт 12 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року №848 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Положення), а саме, середньомісячний сукупний дохід позивача визначений в розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб в розмірі 2004,24 грн., що, за твердженням відповідача, є підставою для відмови в наданні субсидії.

В наступному рішенні від 24.10.2016 року відповідач вже надав позивачу субсидію в розмірі 1283,58 грн. на місяць за період з травня 2016 року по квітень 2017 року.

Відповідно до пункту 12 Положення для працездатних осіб (крім осіб, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах і проживають разом з батьками чи іншими членами родини; осіб, призваних на строкову військову службу), середньомісячний дохід яких протягом періоду, за який визначається сукупний дохід, менший від прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на такий період, у розрахунок субсидії за кожний місяць зазначеного періоду включається місячний дохід на рівні двох розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб у відповідному періоді. В окремих випадках за рішенням районних, районних у мм. Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад або комісій, які ними утворюються, для осіб, які проживають у сім'ях, що опинились у складних життєвих обставинах, у розрахунок субсидії може включатися місячний дохід на рівні прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб у відповідному періоді.

Аналізуючи наведену норму закону, колегія суддів приходить до висновку, що у випадку коли середньомісячний сукупний дохід менший від прожиткового мінімуму, субсидія розраховується з включенням до її суми місячного доходу у розмірі двох прожиткових мінімумів. Тобто, за основу розрахунку береться не фактичний сукупний дохід, а його розрахунок на рівні двох прожиткових мінімумів, який фактично позивачем отриманий не був, проте розмір субсидії розраховується саме з нього.

За правилами пункту 4 Положення субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги, скраплений газ, тверде та рідке пічне побутове паливо у межах соціальної норми житла та соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами і обсягом визначеного Кабінетом Міністрів України обов'язкового відсотка платежу.

Субсидія не призначається, якщо будь-хто із зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб (осіб, які фактично проживають), яким нараховується плата за житлово-комунальні послуги, протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням субсидії (призначенням субсидії без звернення) здійснив купівлю земельної ділянки, квартири (будинку), автомобіля, транспортного засобу (механізму), будівельних матеріалів, інших товарів довгострокового вжитку або оплатив послуги (одноразово) з будівництва, ремонту квартири (будинку) або автомобіля, транспортного засобу (механізму), телефонного (в тому числі мобільного) зв'язку, крім житлово-комунальних послуг у межах соціальної норми житла та соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами та медичних послуг, пов'язаних із забезпеченням життєдіяльності, на суму, яка на дату купівлі (оплати) перевищує 50 тис. гривень (пункт 5 Положення).

Згідно статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Не дивлячись на те, що середньомісячний сукупний дохід позивача менший від прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, що є умовою для призначення субсидії, суд першої інстанції, як того вимагає частина п'ята статті 11 КАС України, не запропонував особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких не вистачає. Не вжив заходів до отриманні відомостей про те, на якій підставі, не дивлячись на вимоги закону відповідач позбавив позивача субсидії.

Апеляційний суд порушення норм процесуального права, допущені судом першої інстанції, не виправив, доводи, викладені в апеляційний скарзі, належним чином не перевірив, тому попередні судові рішення підлягають скасуванню з підстав, передбачених частиною другою (порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи) статті 227 КАС України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд касаційної інстанції відповідно до частини першої статті 220 КАС України позбавлений права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

При новому розгляді справи необхідно на підставі допустимих доказів з'ясувати на якій підставі, визначеній в законі, позивач була позбавлена субсидії за період з травня по вересень 2016 року і чи мала вона право на субсидію, враховуючи те, що її сукупний місячний дохід був меншим від розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Той факт, що на час розгляду справи рішення відповідача, яке оспорюється в судовому порядку не виконано, а прийнято нове рішення не свідчить про відсутність порушеного права та можливості його захисту. За правилами пункту 1 частини другої статті 162 КАС України при визнанні протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності, суд повинен скасувати зазначене рішення (дії чи бездіяльність) або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Тобто, скасування правового акту спрямоване на припинення настання юридичних і фактичних наслідків, які передбачалися, коли акт приймався і набував чинності.

Приймаючи до уваги, що обставини, які зумовили протиправність акта, існували на момент його прийняття, то зазначений акт підлягає скасуванню з моменту його прийняття.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Скасувати постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 22 березня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: