Справа № 591/1558/17
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 р.Справа № 591/1558/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 04.07.2017р. по справі № 591/1558/17

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:

поновити строк звернення до суду, визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням 2-ї групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби; зобов'язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей » та у Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» у розмірі 30 місячного грошового забезпечення, стягнути судові витрати.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 04.07.2017р. по справі № 591/1558/17 позов задоволено частково.

Зобов'язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.01.2016 року щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням інвалідності ІІ групи, внаслідок травми та поранення, отриманих під час виконання обов'язків військової служби, згідно з вимогами чинного законодавства України, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499.

Стягнуто з Міністерства Оборони України на користь ОСОБА_1 500,00 грн. витрати на правову допомогу. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Зарічного районного суду м. Суми від 04.07.2017р.та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач з 13.01.1980 року по 26.12.1981 року проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан в складі діючої армії в період бойових дій, що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_1 та довідкою Міністерства оборони України від 21.02.2017 року № 25/53 (а.с. 11-13,62).

При виконанні службового обов'язку в Демократичній Республіці Афганістан 10.08.1981 році, під час мінометного обстрілу колони рядовий в/ч пп 44585 Гардез ДРА ОСОБА_1 отримав закриту черепну - мозкову травму: струс головного мозку середнього ступеню тяжкості, осколкові поранення м'яких тканин шиї та лоба, що підтверджено медичними та військово-обліковими документами (а.с. 9).

Згідно довідки до акту огляду МСЕК Серія 10 АББ № 215066 від 17.07.2012 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, пов'язану з травмами та пораненнями, отриманими при виконанні обов'язків служби, безтерміново, (а.с.10).

У січні 2016 року позивач звернувся до Сумського ОВК з заявою про направлення особистих документів до Міністерства оборони України для прийняття рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно відповіді Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 16.02.2016 року № 248/3/6 /625 на № 11/146 від 20.01.2016 року Сумському обласному військовому комісаріату - інвалідність ОСОБА_1 встановлено у 2007 році, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якої прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975. Отже він не має права на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до нової норми згаданого Закону та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 (а.с 15).

Таким чином, висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, позивачу, у зв'язку із встановленням у 2012 році інвалідності відповідачем не зроблено, рішення з цього приводу не прийнято.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Розділом ІІ цього Закону, зокрема, встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що встановлення військовозобов'язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов'язаному або резервісту при виконанні обов'язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві.

14 січня 2014 року набрав чинності Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі по тексту - Порядок № 975), яким визначено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 встановлено, що особи, які до набрання чинності Порядку, затвердженого цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Згідно п. 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:- у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення інвалідності, що зазначена у довідці МСЕК.

Враховуючи те, що позивачу встановлено ІІ групу інвалідності 17.07.2012 року, то до спірних відносин слід застосовувати Порядок №499, оскільки право на отримання зазначеної допомоги по ІІ групі інвалідності позивач набув саме 17.07.2012 року.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивачеві повинна нараховуватися і виплачуватися одноразова грошова допомоги по інвалідності відповідно до Порядку № 975, є помилковим і таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Згідно з пп. 4 п.2 Порядку № 499 одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Відповідно до п. 3 Порядку № 499 особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військкомату (далі - уповноважений орган) такі документи:

заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності;

довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності та рішення відповідної військово-медичної установи щодо визнання поранення (контузії, травми або каліцтва);

копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов'язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження;

довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності;

копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації;

копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

Абзацом третім підпункту 4 пункту 2 Порядку № 499 (в редакції, яка діяла на час встановлення інвалідності) передбачено, що грошове забезпечення визначається: для військовослужбовців строкової служби - за максимальним посадовим окладом за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення.

Отже, виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону № 2011-ХІІ колегія суддів дійшла висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, яке мало місце в період її проходження.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18.11.2014 року № 21-446а14 та від 21.04.2015 року № 21-135а15, врахування якої згідно ст. 244-2 КАС України є обов'язковим.

Як вбачається з матеріалів справи, захворювання позивача пов'язане з проходженням військової служби, внаслідок якого ОСОБА_1 з 17.07.2012 року встановлено ІІ групу інвалідності (безстроково).

У відповідності до п. 7 Порядку № 499 керівник уповноваженого органу (за місцем проходження служби (зборів) або до військкомату) подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.

Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Слід відмітити, що за змістом п.7 Порядку № 499 рішення про призначення або відмову у призначенні та виплаті одноразової допомоги приймається розпорядником бюджетних коштів (в даному випадку - Міноборони України), а не уповноваженою особою, якою в даному випадку, є Харківський обласний військовий комісаріат.

Разом з тим, відповідач, всупереч наведеній нормі, не прийняв рішення щодо призначення позивачеві вказаної допомоги, склавши лист про повернення документів без реалізації, без надання оцінки обставині встановлення позивачу у 2012 році 2 групи інвалідності безстроково.

Враховуючи викладене, колегія суддів констатує, що відповідачем по справі не було дотримано процедури розгляду документів, встановленої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком № 499.

При цьому судовою колегією враховується, що Верховний Суд України у постановах від 18.03.2014 року у справі №21-11а14 та від 22.04.2014 року у справі №21-484а13 висловив правову позицію у подібних правовідносинах, згідно якої підставою для повідомлення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є рішення суб'єкта владних повноважень, прийняте з цього питання. Оскільки останній не розглянув звернення про виплату у одноразової грошової допомоги та відповідного рішення не прийняв, то суд повинен був зобов'язати його розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення зазначеного питання.

Оскільки відповідачем за результатами розгляду заяви позивача не було прийнято рішення у межах його компетенції, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про зобов'язання Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.01.2016 року щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням інвалідності ІІ групи, внаслідок травми та поранення, отриманих під час виконання обов'язків військової служби, згідно з вимогами чинного законодавства України, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499.

З приводу доводів апеляційної скарги відповідача про те, що ОСОБА_1 пропущено строк на звернення до суду, встановлений ст. 99 КАС України, яке відповідач пов'язує з обставиною отримання у лютому 2016 року позивачем листа Міністерства Оборони України від 16.02.2016 року за № 248/3/6/625, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, абз 1 ч. 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для вирішення питання про правильність застосування судом строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи слід з'ясувати яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску строку на звернення з адміністративним позовом, колегія суддів зазначає, що позивач 22.02.2017 року звернувся до суду з даним позовом з приводу захисту його порушених та невизнаних прав, пов'язаних з невиплатою одноразової грошової допомоги, яка відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є гарантованою державою виплатою, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Заявлені вимоги позивач пов'язує із тим, що він у зв'язку отриманою травмою під час проходження військової служби, втратив здоров'я та йому встановлена 2 група інвалідності.

З огляду на викладене, даному випадку, спір виник щодо виплати соціальної гарантії від держави, яка пов'язана з втратою здоров'я та каліцтвом, яка виражається в передбачуваному приватному інтересі на отримання компенсації у вигляді коштів, що є правом власності і на які, в контексті рішень Європейського Суду з прав людини не розповсюджуються строки давності, позивач за умови статусу ветерана війни- інваліда війни, незалежно від строків має право на отримання такої компенсації.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що судом при розгляді даної справи встановлено, що відповідачем, фактично, допущена протиправна бездіяльність, оскільки з часу звернення позивача у січні 2016 року із заявою про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги, відповідачем рішення по суті вказаної заяви не прийнято, а отже, порушення прав позивача носять ознаки триваючих, у зв'язку з чим не можуть пов'язуватись лише із фактом отримання листа від Міністерства Оборони України.

За таких підстав, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не пропущено строк звернення до суду.

Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно п.1 ч.3 ст.87 КАС до витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на правову допомогу.

Витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, котрі беруть участь у справі.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин, суду повинні бути надані відповідні докази, оформлені у встановленому законом порядку.

При визначенні розміру компенсації суд має врахувати (а сторони мають довести) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду має бути надано, як доказ, докладний письмовий звіт адвоката по конкретній справі, із зазначенням вартості наданої правової допомоги, адресований клієнту.

Статтею 90 КАС України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно ч.ч.1,3 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу-відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" N 4191-VI від 20 грудня 2011 року, який набрав чинності з 01 січня 2012 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем ОСОБА_2 та адвокатським об'єднанням «ДОВІРА» укладено договір про надання правової допомоги від 21.03.2017 року (а.с.19-20).

Пунктом 1.2. передбачено, що замовник звертається до виконавця за юридичною допомогою з питання виплати моральної шкоди та одноразової грошової допомоги (а.с.19).

В матеріалах справи міститься акт про прийняття грошових коштів за надання юридичних послуг згідно договору № 101 від 21.03.2017 року на суму 1500 грн. та квитанція до прибуткового касового ордеру № 101 від 21.03.2017 року на суму 1500 грн. (а.с. 16-17).

Визначаючи розмір, що підлягає стягненню, судом враховано, що представником позивача в даній справі проведено дії, необхідні для розгляду справи, в тому числі складено адміністративний позов, а також взято участь у судових засіданнях: 07.06.2017 року (66 хв.); 04.07.2016 року (55 хв.).

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розмір витрат на правову допомогу підлягає стягненню в сумі 500,00 грн. та саме в цій сумі відповідає вимогам Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", є співмірним з кількістю вчинених адвокатом процесуальних дій та часу витраченого для підготовки документів по справі і участі в судових засіданнях.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 04.07.2017р. по справі № 591/1558/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Подобайло З.Г. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 17.10.2017 р.