Справа № 637/344/17
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 р.Справа № 637/344/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області на постанову Шевченківського районного суду Харківської області від 17.08.2017р. по справі № 637/344/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області

про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1, звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області, в якому, з урахуванням уточнень, просила суд: поновити пропущений строк звернення до суду з позовною заявою; визнати рішення відповідача від 22 березня 2017 року про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи виданої на її ім'я неправомірними та скасувати його; зобов'язати відповідача взяти позивача на облік як внутрішньо переміщену особу та внести відповідні відомості до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Постановою Шевченківського районного суду Харківської області від 17 серпня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Визнано рішення Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області від 22 березня 2017 року про скасування довідки про взяття на облік ОСОБА_1 неправомірним та скасувати його.

Зобов'язано Управління соціального захисту населення Шевченківської районної державної адміністрації взяти ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщену особу та внести відомості до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, відповідач просить постанову Шевченківського районного суду Харківської області від 17 серпня 2017 року скасувати та прийняти нове рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції приписів ст.ст. 1, 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", п. 9, пп. 4 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, ст. 19 Конституції України, що призвело до неправильного вирішення справи, з підстав та обставин викладених в апеляційній скарзі.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1, з 19 січня 2015 року перебувала на обліку в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб Управління соціального захисту населення Шевченківської районної державної адміністрації в Харківській області, що підтверджується відповідною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19 січня 2015 року (а.с.6).

22 березня 2017 року Управлінням соціального захисту населення Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області з посиланням на ст.ст. 1, 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", п. 9 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08.056.2016 № 365 прийнято рішення про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 та внесено відомості про це до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (а.с. 5).

Не погодившись з прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернулась з даним позовом до суду про його скасування.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_1 мешкала на території Борівської сільської ради з 2010 року.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ст. 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім"ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.

З наданої до матеріалів справи копії довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 19.01.2015 № НОМЕР_1 та копії паспорта позивача вбачається, що позивач перемістилась з тимчасово окупованої території, де була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5, та на даний час починаючи з 15 червня 2014 року мешкає за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_2

Пунктом 4 частини 2 розділу І Закону України від 24 грудня 2015 року "Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" доповнена частина 1 статті 4 Закону України від 20 жовтня 2014 року "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", яка наголошує, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Згідно ст. 12 зазначеного Закону підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки;

2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Згідно п. 9 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", за наявності підстав для скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", що підтверджується письмовою інформацією Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Національної поліції, ДМС, Мінфіну, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, громадських об'єднань, волонтерських, благодійних організацій, інших юридичних і фізичних осіб, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам, керівник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення приймає рішення про скасування такої довідки.

У день прийняття рішення про скасування довідки керівник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення припиняє призначені структурним підрозділом з питань соціального захисту населення соціальні виплати такій особі та інформує про прийняте рішення органи, що здійснюють соціальні виплати, які припиняють соціальні виплати такій особі до прийняття остаточного рішення комісією.

Як встановлено судом, підставою для прийняття цього рішення слугувало те, що позивач подала завідомо недостовірну інформацію щодо місця і часу проживання, тобто мешкала в с.Борівськом Шевченківського району Харківської області починаючи з 2010 року.

Обґрунтовуючи правомірність прийнятого Управлінням рішення та подання позивачем недостовірних відомостей, відповідач посилається на акт Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 06.03.2017 № 143/02-29 яким встановлено, що ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6, з 2010 року фактично проживає за адресою АДРЕСА_7. Станом на 06.03.2017 ОСОБА_1 зі слів співмешканця ОСОБА_2 знаходиться в Білорусії в гостях у сина. (а.с. 36) Також, Управлінням надано до матеріалів справи довідки за сплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 на двох осіб, починаючи з 2010 року.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, з метою повного з'ясування обставин справи, допитано в судовому засіданні свідків.

Так, допитана у якості свідка ОСОБА_3 - колишній голова Борівської сільської ради, зазначила, що знає ОСОБА_1 як мешканку с. Борівського і мешкає вона постійно з 2008 року. На запитання як часто вона бачила позивача та з приводу чого спілкувались, пояснити не змогла.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні засвідчила, що ОСОБА_1 мешкає на території сільської ради з 2008 року, з 2015 року вона є внутрішньо перемішеною особою. ОСОБА_1 звернулась до сільської ради з заявою про встановлення їй відповідного статусу. Вона написала акт, депутат, свідки підписали його, після чого його підписала вона. Також пояснила що в 2016 році розглядалась справа в суді де ОСОБА_1, виступала у якості свідка пояснювала, що вона мешкає в Борівському з 2008 року. Щодо акту від 6 березня 2017 року, пояснила, що до сільської ради звернулось Управління соціального захисту населення з питанням перевірки місця проживання ОСОБА_1 Вона зробила заготовку акту, залишивши місце для необхідних даних. Зі слів співмешканця було зазначено, що ОСОБА_1 фактично мешкає з 2010 року. Також комунальними підприємствами були надані довідки про те, що АДРЕСА_3 нарахування за водопостачання та водовідведення проводиться на 2 осіб з 2008 року.

ОСОБА_5, яка була допитана в судовому у засіданні засвідчила, що є сусідкою ОСОБА_6 підпис в акті від 2015 року вона ставила, але подробиці його складання сказати не може. Щодо акту від 6 березня 2017 року пояснила, що їй постукали у квартиру, була комісія, запитали знає чи вона де зараз перебуває ОСОБА_1, вона знала, що остання у сина в Білорусії, більше у неї нічого не запитували, сам акт їй ніхто не зачитував. Також зазначила, що ОСОБА_1 раніше бачила але не постійно, спілкуватися вони більш близько стали з березня 2015 року, коли вона стала постійно мешкати.

ОСОБА_6 допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка пояснив, що ОСОБА_1 його колишня дружина. Після 20 років розлуки вони вирішили жити разом, цей процес тривав десь з 2010 року, дружина цей час мешкала в Луганської області, приїжджала коли могла, допомагала йому, коли його матір хворіла. Після оголошення Луганської області окупованою територією в червні 2014 році, переїхала і мешкає постійно. Пояснив, що при складанні акту він не зрозумів питання щодо фактичного часу з якого проживає дружина, а йому ніхто не пояснював за для чого цей акт складається, запитали де ОСОБА_1 він пояснив, що у сина в Білорусії. Підтвердив факт того, що остання постійно мешкає з 2014 року.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона була депутатом сільської ради і приймала участь у складанні акту від 6 березня 2017 року, коли прийшли до ОСОБА_2 запитали де дружина, він сказав, що вона у сина в Білорусії, також запитали з якого часу він з нею живе він сказав років 7. Питання чи постійно вона мешкає чи тимчасово не задавалось.

ОСОБА_8 в якості свідка зазначила, що приймала участь у складанні акту від 6 березня 2017 року щодо ОСОБА_1,. Коли вони прийшли, вдома був чоловік . Його запитали де ОСОБА_1 , він пояснив що вона у сина в Білорусії, запитали з якого часу вони разом - він відповів років 7 тому вона і записала що мешкає з 2010 року. Також зазначила, що бачила ОСОБА_1 і в 2011 році і в 2012 році, вона проводила оплату земельного податку, привозила людям речі та збирала гроші.

Свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_10 - представники комунальних служб "Водолій" та "Верба 2013" пояснили суду, що працюють в комунальному підприємстві з 2011 року, вносили відомості щодо нарахувань за адресою АДРЕСА_4 на двох осіб, зі слів представників сільської ради будь яких документів на підтвердження цих відомостей не надавались.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач зазначила, що дійсно раніше мешкала в с. Борівському, працювала в дитячому садочку. В 1981 році переїхала до Луганської області. Вона 20 років не спілкувалась з колишнім чоловіком, потім вони вирішили відновити відносини, тому вона періодично приїжджала на 10 днів, два тижні, допомагала йому, платила за комунальні послуги, тощо. В Луганській області вона мала родину, батьків похилого віку за якими доглядала, працювала, тому не мала можливості з зазначеного часу постійно мешкати в селі, переїхала в червні 2014 року, а в січні 2015 року звернулась до управління.

Відповідно до ст. ст. 69, 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободі в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищевикладене, враховуючи, що допитані в судому засіданні суду першої інстанції свідки достовірно не володіють інформацією щодо постійного проживання ОСОБА_1 саме з 2010 року на території с. Борівського, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не надано належних і беззаперечних доказів того, що ОСОБА_1 були надані недостовірні відомості щодо часу її проживання на території Борівської сільської ради з 2010 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області - залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду Харківської області від 17.08.2017р. по справі № 637/344/17 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 17.10.2017 р.