Справа № 804/3816/17
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2017 р. Справа № 804/3816/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді судді суддіСидоренко Д.В. Гончарова І.А. Кононенко О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -
Обставини справи: До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, в якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо нарахування компенсації ОСОБА_4 за порушення строку перерахування коштів по виконавчому листу у справі №2а-3590/11, виданому Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області 06.12.2012 року;
- зобов'язати Державну казначейську службу України нарахувати та виплатити ОСОБА_4 компенсацію за порушення строку перерахування коштів по виконавчому листу у справі №2а-3590/11, виданому Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області 06.12.2011 року, за період з 20.05.2013 року до 01.06.2017 року;
- стягнути через Державну казначейську службу України з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 завдані протиправними діями матеріальні збитки, а саме: за канцелярські товари - у розмірі 522,80 грн.; за поштові послуги - у розмірі 165,35 грн.; за витрачений час - у розмірі 2555,55 грн.; відшкодування за завдану моральну шкоду - у розмірі 3876,00 грн. Стягнути загалом всього - у розмірі 7119,70 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернувся з заявою від 06.03.2017 року до Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, в якій просив, орган казначейства, що не виконав постанову суду протягом трьох місяців, а саме починаючи з 20.05.2013 року (протягом п'яти років) нарахувати та виплатити мені як позивачу-стягувачу згідно статті 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" компенсацію в розмірі трьох відсотків річних (155,04 грн.) від несплаченої суми 5168,00 грн. за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, за кожен прострочений рік, починаючи з 2013 року, тобто за п'ять років загалом у розмірі 775,20 грн. 31.03.2017 року ОСОБА_4 були перераховані кошти в сумі 5168,00 грн., однак листом-відповіддю від ГК ДКСУ в Дніпропетровській області 23.03.2017 року відмовлено в нарахуванні та виплаті компенсації в розмірі трьох відсотків. Не погодившись з отримаю відповіддю, ОСОБА_4 звернувся зі скаргою до ДКС України про нарахування та виплату компенсації в розмірі трьох відсотків річних від своєчасно несплаченої суми. Як зазначає позивач, листом-відповіддю від ДКС України від 18.05.2017 року йому також відмовлено в нарахуванні та виплаті компенсації. Не погодившись з даним рішенням, ОСОБА_4 змушений звернутись до суду.
Ухвалами Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2017 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання призначене на 03.10.2017 року з'явився позивач. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, письмових заперечень на адресу суду не надходило.

Ухвалою суду від 03.10.2017 року доповнення до позовної заяви від 22.08.2017 року були повернуті позивачу.

В ході судового засідання, судом поставлено питання щодо можливості подальшого розгляду справи за відсутності відповідача в порядку письмового провадження.

Позивач щодо подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.

У зв'язку з вищевикладеним, на підставі ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2012 року у справі № 2а-3590/11 позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано протиправними дії, зобов'язано Головне управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_4 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня 2010 року, у відповідності до вимог частини 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII.

Виконавчий лист отримано позивачем 06.12.2012 року.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2013 року задоволено заяву ОСОБА_4 про зміну способу і порядку виконання постанови Новомосковського міськрайонного суду від 25 січня 2012 року у справі № 2а-3590/11, змінено в резолютивній частині постанови обраний захист порушеного права «зобов'язати», на спосіб виконання рішення шляхом «стягнення» нарахованої суми.

З огляду на те, що Рішення про стягнення коштів виконуються органами Державного казначейства України, адресованою суду письмовою заявою Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області подано клопотання про зміну способу виконання судового рішення шляхом стягнення на користь Позивача щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2010 року у розмірі 5168,00 грн.

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області своєю ухвалою від 16 грудня 2013 року відмовив у задоволенні заяви.

Ухвала мотивована, тим що питання про зміну способу виконання судового рішення вже розглянуто судом, про що є відповідна ухвала від 06 вересня 2013 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2014 року апеляційну скаргу Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області залишено без задоволення, ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2013 року у справі № 183/9175/13-а ( 6а/183/125/13) без змін.

Листом від 24.02.2017 року №12-12/786-1832. Головне управління ДКС України в Дніпропетровській області звернулось до ОСОБА_4 з повідомлення, що найближчим часом планується проведення операції з перерахування коштів відповідно до виконавчого листа Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.12.2012 року по справі №2а-3590/11, що знаходиться на виконанні за бюджетною програмою "Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою". Тому на підставі викладеного, просить підтвердити актуальність наданих реквізитів банківського рахунку для перерахування коштів, а у разу їх зміни надати оновлені повні реквізити.

06.03.2017 року ОСОБА_4 на лист від 24.02.2017 року №12-12/786-1832 звернувся з заявою (№12-648) до ГУ ДКС України в Дніпропетровській області, якою надав уточнені повні банківські реквізити, а також, у зв'язку з тим, що орган казначейства протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішення суду про стягнення коштів, з моменту надходження заяви з усіма необхідними документами, просить, як стягувачу згідно статті 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" нарахувати та виплатити компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду за кожен прострочений рік, починаючи з 2013 року, а саме з моменту надання заяв з документами та відомостями, необхідними для перерахування коштів, ії реєстрацією згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрі України.

Листом від 23.03.2017 року №12-08/1699-3190 ГУ ДКС України у Дніпропетровській області розглянуло заяву ОСОБА_4 від 06.03.2017 року та повідомило, що до повноважень Головного управління не покладено функцій з нарахування та виплати компенсації в розмірі 3 відсотка річних від несплаченої суми.

01.04.2017 року ОСОБА_4 звернувся зі скаргою до Державної казначейської служби України.

Листом від 18.05.2017 року №5-13/3042-8136 на скаргу позивача від 01.04.2017 Державна казначейська служба України повідомила, що казначейством нарахована компенсація за порушення строку перерахування коштів відповідно до виконавчого листа, виданого 06.12.2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області по справі №2а-3590/11 в сумі 502,07 грн., яка виплачується за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Також зазначено, що безспірне списання кошті державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством, зокрема, за черговістю надходження таких рішень до органів Казначейства. Тому, після виконання рішень судів, що надійшли раніше рішення про виплату компенсації, Казначейство здійснить заходи щодо перерахування коштів на користь позивача.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Як вбачається з статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов'язковість рішень суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV чинного на час пред'явлення виконавчого листа до виконання (зі змінами та доповненнями) та ч.2 ст.6 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Підпунктом 1 пункту 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України установлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету: рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Зазначені рішення передаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. Видатки бюджетних установ, щодо яких прийнято рішення про накладення на них арешту, дозволяється здійснювати в частині видатків, які статтею 55 цього Кодексу визначено як захищені, у разі зазначення про це у судовому рішенні.

Центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - Міністр) є Державна казначейська служба України (Казначейство України) (п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011).

Згідно із пп. 5 п. 4 наведеного Положення, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

У свою чергу, механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено в Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (зі змінами та доповненнями, надалі - Порядок).

У відповідності до пункту 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання встановлені Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 № 4901-VI, який набрав чинності з 01.01.2013 (зі змінами та доповненнями, далі - Закон № 4901-VI).

У даному випадку таким, що підлягає застосуванню, є саме Закон України «Про гарантії Держави щодо виконання судових рішень», оскільки він є спеціальним у сфері гарантування державою виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (Закон № 4901-VI), держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким державний орган, державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство), юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.3 (Закон № 4901-VI), виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до Державної казначейської служби України необхідних для цього документів та відомостей (ч.4 ст.3 Закону № 4901-VI).

Згідно ч.1, 2 ст.5 даного Закону, разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Як видно з позовної заяви, ОСОБА_4 просить визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо нарахування компенсації ОСОБА_4 за порушення строку перерахування коштів по виконавчому листу у справі №2а-3590/11 та зобов'язати Державну казначейську службу України нарахувати та виплатити ОСОБА_4 компенсацію за порушення строку перерахування коштів по виконавчому листу у справі №2а-3590/11.

Судом встановлено, що листом від 18.05.2017 року №5-13/3042-8136, Державна казначейська служба України повідомила позивача, що йому нараховано компенсацію за порушення строку перерахування коштів відповідно до виконавчого листа, виданого 06.12.2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області в сумі 502,07 грн. та зазначено, що безспірне списання кошті державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством, зокрема, за черговістю надходження таких рішень до органів Казначейства. Тому, після виконання рішень судів, що надійшли раніше рішення про виплату компенсації, Казначейство здійснить заходи щодо перерахування коштів на користь позивача.

Частиною 3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

§ на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

§ з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

§ обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

§ безсторонньо (неупереджено);

§ добросовісно;

§ розсудливо;

§ з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

§ пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

§ з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

§ своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що в діях відповідача - Державної казначейської служби України немає ознак бездіяльності щодо ненарахування компенсації ОСОБА_4 за порушення строку перерахування коштів по виконавчому листу у справі №2а-3590/11, оскільки відповідачем згідно листа від 18.05.2017 року №5-13/3042-8136 повідомлено про здійснення такого нарахування, а відповідно до норм законодавства, виплата такої компенсації здійснюється в порядку черговості, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльності Державної казначейської служби України щодо нарахування компенсації та зобов'язання Державну казначейську службу України нарахувати та виплатити ОСОБА_4 компенсацію за порушення строку перерахування коштів по виконавчому листу у справі №2а-3590/11 слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про стягнення через Державну казначейську службу України з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 завдані протиправними діями матеріальні збитки, а саме: за канцелярські товари - у розмірі 522,80 грн.; за поштові послуги - у розмірі 165,35 грн.; за витрачений час - у розмірі 2555,55 грн. суд вважає за необхідне відмовити, оскільки судом не встановлена протиправність в діях чи бездіяльності відповідача.

Щодо вимоги про відшкодування завданої моральної шкоди - у розмірі 3876,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 постанови Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. за №4 моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Згідно з абзацом 2 п. 5 постанови Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. за № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом не встановлено заподіяння моральної шкоди позивачу, адже на підтвердження наявності порушення звичної душевної рівноваги позивача, наявності негативного психічного впливу, значних хвилювань, позивачем доказів надано не було.

На підставі викладено, керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Судді Д.В. Сидоренко І.А. Гончарова О.В. Кононенко