Справа № 184/1116/17 (2-а/184/82/17)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 жовтня 2017 рокусправа № 184/1116/17(2-а/184/82/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Кругового О.О. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції на постанову Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2017 року у справі №184/1116/17(2-а/184/82/17) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти №8 батальйону №4 Управління патрульної поліції у м. Дніпрі Департаменту патрульної служби ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконними дії інспектора роти 8 батальйону 3 Управління патрульної поліції у м.Дніпрі Департаменту патрульної служби ОСОБА_2 щодо складання постанови серії ЕАА №123671 від 11 липня 2017 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за порушення частини 1 статті 122 КУпАП та скасувати зазначену постанову, провадження по справі закрити.

Постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Суд визнав протиправною та скасував постанову серії ЕАА №123671 від 11 липня 2017 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, відмовивши у задоволені позову. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що відповідач безпосередньо бачив факт руху позивача по території лікарні і, у встановлений законодавством спосіб, відреагував на виявлене правопорушення.

У судовому засіданні позивач заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Апелянт, належним чином повідомлений про день, місце і час розгляду апеляційної скарги, доказом чого є повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, до суду не прибув, про причини неприбуття не повідомив.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для його скасування, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі письмових доказів, що наявні у матеріалах справи, постановою серії ЕАА №123671 від 11 липня 2017 року, прийнятою інспектором роти 8 батальйону 3 Управління патрульної поліції у м.Дніпрі Департаменту патрульної служби ОСОБА_2, до гр. ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.4). Зі змісту спірної постанови вбачається, що 11 липня 2017 року ОСОБА_1, керував автомобілем НОМЕР_1, на території КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня», порушивши вимогу знаку «Вїзд заборонено» 3.21 та п.8.4 «в» ПДР України.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав доказів на підтвердження скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відсутність яких виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за вимогами статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (частина 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (частина 1 статі 70 Кодексу адміністративного судочинства України). Речовими доказами є предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи (частина 1 статі 80 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) також визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із статтею 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, вихованням громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, у тому числі, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 Кодексу. Частиною 2 зазначеної статті КУпАП визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Здійснивши аналіз наведених вище положень Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання протиправною спірної постанови, оскільки принцип презумпції винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, посилаючись на належні та допустимі докази (стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідачем, як субєктом владних повноважень, належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності суду не надано. З відеозапису нагрудної відеокамери, яка використовується на підставі статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», не вбачається факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме п.8.4 «в» ПДР України. Доводи апелянта про те, що інспектор Гранатир А.Ю. бачив вчинення позивачем даного правопорушення на власні очі, колегія суддів оцінює критично, оскільки Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачена можливість включення до кола доказів пояснень особи посадової особи, яка уповноважена накладати адміністративні стягнення.

Письмові пояснення свідка ОСОБА_3 також не підтверджують скоєння позивачем адміністративного правопорушення, оскільки з відеозапису вбачається автомобіль, яким керував свідок, приїхав після того, як інспектори поліції почали зясовувати обставини події. Таким чином, ОСОБА_3 не може вважатись особою, яка безпосередньо була свідком скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене рішення суду першої інстанції про визнання протиправною та скасування спірної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідає критеріям законності та обґрунтованості, визначеним статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевірка правильності рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання дій відповідача протиправними та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не здійснювалась у звязку із неоскарженням його апеляційному порядку.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, вірно застосований матеріальний закон та не допущено порушень процесуального права, оскаржене судове рішення має бути залишено без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м.Дніпрі Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2017 року у справі №184/1116/17(2-а/184/82/17) - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: Т.С. Прокопчук