Справа № 2а-4707/12/1370
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" жовтня 2017 р. м. Київ К/800/21385/14

К/800/40538/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача), Загороднього А.Ф., Стародуба О.П.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці, Державної казначейської служби України, треті особи: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні,

за касаційними скаргами Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці та Державної казначейської служби України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2014 року, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці (далі - УМВС України на Львівській залізниці), Державної казначейської служби України, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_4 суму одноразової грошової допомоги, невиплаченої при звільненні з органів внутрішніх справ, у розмірі 104188,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на незаконність дій УМВС України на Львівській залізниці при звільненні його з органів внутрішніх справ за віком з підстав невиплати йому одноразової грошової допомоги за період роботи з 28 березня 1978 року по 2 жовтня 2003 року, та з квітня 2004 року по 2 листопада 2010 року, всупереч нормам частини шостої статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-XII (далі - Закон № 2262-XII).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2014 року, адміністративний позов задоволено. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_4 суму одноразової грошової допомоги, невиплаченої при звільненні з органів внутрішніх справ, у розмірі 104188,00 грн.

У касаційній скарзі УМВС України на Львівській залізниці, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує на правомірність своїх дій щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги при повторному його звільненні зі служби, в період календарної служби з квітня 2004 року по 2 листопада 2010 року та з дня останнього зарахування на службу, без урахування періоду попередньої служби з 28 березня 1978 року по 2 жовтня 2003 року. Також відповідач вказував на порушення позивачем місячного строку звернення до суду, встановленого частиною третьою статті 99 КАС України. Зазначає, що суди, стягуючи з відповідача конкретну суму, всупереч листа Вищого адміністративного суду України від 13 червня 2012 року №1483/12/13-12, статей 21, 105, 162 КАС України не визнали такі дії відповідача неправомірними та не зобов'язали здійснити нарахування та виплату належних сум відповідно до закону. При цьому вказує, що УМВС України на Львівській залізниці не видано жодного фінансового документу (розрахунку) на підтвердження суми, яку позивач уточнив при зміні позовних вимог.

У касаційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що казначейство не є належним відповідачем у справі, з якого необхідно стягувати одноразову грошову допомогу при звільнені, оскільки позивач перебував у трудових відносинах з ГУМВС України у Львівській області, тому така виплата здійснюється за рахунок роботодавця.

Заперечення на касаційні скарги не надходили.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 наказом УМВС Львівської області №63о/с від 30 березня 1978 року прийнято на роботу з 18 березня 1978 року в Управління МВС України у Львівській області та наказом управління №717 о/с від 2 жовтня 2003 року позивача у званні полковника міліції відповідно до підпункту «а» пункту 65 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення №114), звільнено за віком зі служби.

В подальшому ОСОБА_4 з 5 квітня 2004 року прийнято на службу в органи внутрішніх справ України (наказ УМВС України на Львівській залізниці від 5 квітня 2004 року №162 о/с) та відповідно до підпункту «а» пункту 65 Положення №114 звільнено у відставку за віком з 2 листопада 2010 року (наказ УМВС України на Львівській залізниці від 2 листопада 2010 року №106о/с).

У наказі від 2 листопада 2010 року №106о/с вказано, що станом на 2 листопада 2010 року позивач мав вислугу років 34 роки 1 місяць 5 днів - у календарному вирахуванні, та 6 років 6 місяців 27 днів - для виплати одноразової грошової допомоги.

На день звільнення позивача у 2010 році зі служби у відставку за віком одноразову грошову допомогу відповідач нарахував лише за час перебування на службі в органах внутрішніх справ з 5 квітня 2004 року по 2 листопада 2010 року, тобто за 6 повних календарних років служби, в сумі 22326,00 грн. та виплатив її у березні 2011 року.

ОСОБА_4, вважаючи такі дії неправомірними, звернувся до суду з даним позовом. Зазначав що йому необхідно нарахувати одноразову грошову допомогу при звільненні з органів внутрішніх справ відповідно до частини шостої статті 9 Закону № 2262-XII за весь період календарної служби - 34 роки, у розмірі 104188,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився Львівський апеляційний адміністративний суд, дійшов висновку про те, що позивач, як особа, яка набула право та не отримувала одноразову грошову допомогу при попередньому звільненні у 2003 році, а при повторному звільнені 2 листопада 2010 року йому здійснено виплату допомоги в розмірі 50 відсотків від суми у розмірі 7442,00 грн. лише за 6 років (без врахування періоду попередньої служби), має право на її виплату з різницею у розмірі 104188,00 грн.

Проте, з таким висновком не можна погодитися, з огляду на наступне.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на службі в органах внутрішніх справ, визначає Закон № 2262-XII, що має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Згідно з вимогами статті 9 Закону № 2262-XII, в редакції чинній на час звільнення позивача зі служби у жовтні 2003 року, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які звільняються зі служби, членам сімей відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та пенсіонерам з їх числа, які втратили годувальника, виплачується допомога в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року №393 (далі - Постанова № 393) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з військової служби або з органів внутрішніх справ за вислугою строку служби, за віком, за станом здоров'я, у зв'язку із скороченням штатів або з проведенням організаційних заходів у разі неможливості використання на службі (в органах) виплачується грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

На час звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ у листопаді 2010 року редакція статті 9 Закону № 2262-XII змінилась та частиною першою встановлено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до частини шостої статті 9 Закону особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Суди попередніх інстанцій при вирішенні спору вказали на те, що при звільненні позивача зі служби 2 жовтня 2003 року допомога, передбачена статтею 9 Закону №2262-XII, не виплачена. На підтвердження цього факту суди послались на лист прокуратури Львівської області за №04/3-1032-11 від 17 червня 2011 року, покази сторін по справі, грошовий атестат № 155, який на відміну від атестату № 8 містить дані про отримання ОСОБА_4 виплати такої допомоги, та на акт про знищення бухгалтерських документів від 25 липня 2008 року.

Проте, такий висновок є передчасним, оскільки судами не враховано, що за нормою частини шостої статті 9 Закону, необхідною умовою для виплати позивачу одноразової грошової допомоги при повторному звільненні за весь період його служби з 18 березня 1978 року по 2 жовтня 2003 року, з 5 квітня 2004 року по 2 листопада 2010 року є ненабуття ним права на отримання такої допомоги при попередньому звільненні.

Судами попередніх інстанції підтверджено право позивача на отримання грошової допомоги при звільненні у 2003 році.

З грошового атестату № 8, що міститься у матеріалах справи, вбачається, що при попередньому звільненні позивача з органів внутрішніх справ за віком на підставі наказу №717 від 2 жовтня 2003 року, вихідна допомога при звільненні йому нарахована у розмірі 16412,63 грн.

За грошовим атестатом ОСОБА_4 №155 при його повторному звільненні у 2010 році встановлено нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 22326,00 грн., ці відомості він вважав правильними і скріпив своїм підписом.

Виплату йому нарахованої суми одноразової грошової допомоги при звільненні в 2010 році позивач визнає.

Непідтвердженим є висновок судів щодо встановленого факту невиплати позивачу допомоги при звільненні у 2003 році, так як судами не у повному обсязі перевірені вказані обставини, зокрема, не з'ясовано, чи подавав ОСОБА_4 грошовий атестат №8 за жовтень 2003 року до органу Пенсійного фонду для можливого призначення йому пенсії, чи врахована вихідна допомога при можливому призначенні пенсії в 2003 році, чи пред'являв він позов про стягнення суми вихідної допомоги, яка за його словами, була нарахована, але не виплачена, та чи не втрачена можливість подачі такого позову.

Суди не здійснили перевірку грошових атестатів №155 та №8 на предмет їх ідентичності щодо наявності реквізитів про обов'язковість підпису особи про отримання нарахованої виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

Стягуючи на користь позивача суму одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 104188,00 грн. з Державної казначейської служби України, яка здійснює розрахунково-касове обслуговування державного та місцевого бюджетів, суди не врахували, що позивач перебував у трудових відносинах з Управлінням Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці, яке є стороною у справі, та не аргументували такий висновок.

Доводи касаційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до суду є помилковими, оскільки, як правильно зазначено в ухвалі Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року, спори щодо невиплати нарахованих та невиплачених сум заробітної плати, грошового утримання, пенсії та інших виплат не обмежені будь-якими строками звернення до суду.

З огляду на те, що судами не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а суд касаційної інстанції відповідно до частини першої статті 220 КАС України не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, то в силу частини четвертої статті 227 цього Кодексу прийняті ними рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційні скарги Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці та Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2014 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді: Черпак Ю.К.

Загородній А.Ф.

Стародуб О.П.