Справа № 334/1230/17
Суддя: Дубина Л. А.
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 12.09.2017

Справа № 334/1230/17
Провадження № 2-а/334/278/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2017 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Дубини Л.А., при секретарі Адаменко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Запоріжжі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, 3-тя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та мотивує його тим, що він є інвалідом 1 групи з 28.12.2015 року, внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язку військової служби в країні, де велись бойові дії, а саме в ДРА, згідно виписки Акту огляду МСЕК від 28.12.2015 серії АВ № 0548189.

06.01.2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності військовослужбовцю, яку адресував Міністерству оборони України через Запорізький обласний військовий комісаріат.

26.05.2016 р, отримав витяг з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги МО України №36 від 20.05.2016 р., згідно якого позивачу було повернуто документи на підставі відсутності документу, що свідчить про причину та обставини поранення.

Однак, позивач вважає, що такі дії МО України є протиправними і суперечить вимогам діючого законодавства.

Просить визнати протиправними дії МО України щодо не призначення йому виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності і стягнути з відповідача одноразову грошову допомогу у сумі344500 грн., а також 1550 грн. на оплату правової допомоги.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, просить його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засідання позов не визнав повністю, суду пояснив, що, виходячи з доданих позивачем до заяви документів, не вбачається підстав для виплати йому грошової допомоги, оскільки ним не надані документи на підтвердження обставин поранення, якою може бути довідка з Центрального військового архіву Російської Федерації, де зберігаються відомості про усіх військовослужбовців, їх поранення, тощо. Висновок експерта не підтверджує обставин поранень і не є належним доказом, експерт лише встановив, що була травма, пов`язана з виконанням військової служби, однак, за яких обставин і на підставі яких документів експерт прийшов до такого висновку, не вказано.

Також, інвалідність позивачу вперше встановлено в листопаді 2010 року і виплата одноразової грошової допомоги повинна проводитись в порядку, визначеному діючим законодавством в тій редакції, що діяла на момент встановлення інвалідності, а не на момент його звернення із заявою про виплату допомоги. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, заперечень на позов не надав.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши норми діючого законодавства, дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що з 28.04.1983 року по 28.03.1985 року згідно даних військового квитка, позивач проходив військову службу в Радянській армії.

Зі слів позивача, під час проходження військової служби в Афганістані був поранений, і згідно виписки Акту огляду МСЕК від 01.11.2010 року серії АД № 149623 йому первинно встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з травмою пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби.

22.10.2012 р. йому відповідно до виписки Акту огляду МСЕК серії ААБ № 480151 повторно встановлено другу групу інвалідності.

28.12.2015 р. йому відповідно до виписки Акту огляду МСЕК серії АВ № 0548189 встановлено першу групу інвалідності безстроково у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії.

06.01.2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності військовослужбовцю, яку адресував Міністерству оборони України через Запорізький обласний військовий комісаріат.

26.05.2016 р. позивач отримав витяг з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги МО України №36 від 20.05.2016 р., згідно якого позивачу було повернуто документи на підставі відсутності документу, що свідчить про причину та обставини поранення.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безпосередньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.

Ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 46 Конституції зазначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставина також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі, (смерті), інвалідності, або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, згідно з ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.16 вказаного Закону (в редакції, що діяла станом на 04.11.2013 р.) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаних вимог Закону 28.05.2008р. КМУ прийняв постанову №499, якою затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - Порядок №499).

П.2 вказаної постанови встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

П.3 та 7 Порядку №499 передбачено, що особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військкомату (далі - уповноважений орган) такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності та рішення відповідної військово-медичної установи щодо визнання поранення (контузії, травми або каліцтва); копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності: копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

Керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в п.3 і 4 цього Порядку.

Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до п.9 Порядку №499 фінансування витрат, пов`язаних з виплатою одноразової грошової допомоги, здійснюється відповідно до ст.23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, відповідно до ст.23 Закону фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Отримання ОСОБА_1 поранення підтверджується виписками з актів огляду МСЕК, витягом з протоколу засідання Центрально військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, висновком спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи, інших документів, які б доводили факт отримання поранення під час проходження військової служби на території країни, в якій велись бойові дії позивачем суду не надано.

Системний аналіз норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку №499 свідчить про те, що заява на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності та необхідний перелік документів подаються до обласного військового комісаріату, керівник якого у 15-денний строк направляє до Міністерства оборони України вказані документи із висновком щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги. У свою чергу, Міністерство оборони України у місячний строк після надходження зазначених документів приймає рішення про призначення допомоги або про відмову в призначенні допомоги.

Судом встановлено, що позивач звернувся до ЗОВК, як уповноваженої особи, із відповідною заявою з додавання відповідних документів, котрі були направлені до головного розпорядника бюджетних коштів Міністерства оборони України, що відповідає вимогам Порядку №499.

Однак, як встановлено в судовому засіданні і не спростовано сторонами, вказана заява позивача Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби (далі - Комісія), не розглядалась, протокольне рішення, яке в подальшому підлягає затвердженню Міністром оборони України, про призначення або про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги не приймалось.

У зв`язку з чим у суду немає підстав вважати, що витяг з протоколу від 20.05.2016 року є рішенням Міністерства оборони України про відмову у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у раз інвалідності військовослужбовця.

Також суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 344500 грн., є фактично вимогою про призначення такої допомоги , але з урахуванням конкретних обставин даної справи, є формою втручання у виключні повноваження суб`єкта владних повноважень - Міністерства оборони України і суд не може перебирати на себе функцію іншого державного органу.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, сформульованою в постановах від 18 березня 2014р. справа №21-11а14 та від 22 квітня 2014р. справа №21-484а13 у подібних правовідносинах, згідно з якою підставою для повідомлення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є рішення суб`єкта владних повноважень, прийняте з цього питання.

Оскільки звернення про виплату одноразової грошової допомоги відповідач не розглянув та відповідного рішення не прийняв, то суд не може підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 71, 86, 94, 99, 100, 158-167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В і д м о в и т и ОСОБА_1 у задоволенні позову до Міністерства оборони України, 3-тя особа Запорізький обласний військовий комісаріат про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії
Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії цієї постанови.
Суддя: Дубина Л. А.