Справа № 826/20167/16
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 жовтня 2017 року № 826/20167/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Купер Прайс"
до треті особи Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "КБ "Хрещатик" Костенка Ігоря Івановича Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецресурс-Інвест", Товариство з обмеженою відповідальністю "Конверсія"
провизнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Купер Прайс" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "КБ "Хрещатик" Костенка Ігоря Івановича, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецресурс-Інвест", Товариство з обмеженою відповідальністю "Конверсія" про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення відповідача оформлене у вигляді протоколу від 03.06.2016 № 14 засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом від 11.04.2016 № 42 та наказ від 03.06.2016 яким затверджено протокол від 03.06.2016 № 14 засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями прийняті відповідачем з порушення вимог чинного законодавства та з перевищенням наданих повноважень.

Представник позивача у судове засідання не прибув, через канцелярію суду подав заяву щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надав суду письмові заперечення на адміністративний позов в яких просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Свої заперечення на адміністративний позов відповідач обґрунтовує тим, що прийнявши погашення заборгованості за договором кредитної лінії банк надав позивачу переваги, прямо не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку та позивач набув право звільнення від обтяження іпотеки, переданої в забезпечення виконання зобов'язань за договором кредитної лінії.

У судове засідання представники відповідача та третіх осіб не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від третіх осіб надійшли клопотання щодо розгляду справи без їх участі.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд, ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Під час судового розгляду справи, суд,-

В С Т А Н О В И В:

21.12.2012 між Публічним акціонерним товариством «КБ «Хрещатик» та Товариство з обмеженою відповідальністю "Купер Прайс" укладено договір кредитної лінії № 32-10-12 до якого укладено додаткові угоди, відповідно до якого банком надано позичальнику в порядку передбаченому договором кредит в формі кредитної лінії з відновленням ліміту в розмірі 24 750 000,00 грн. терміном повернення по 22.12.2017.

У забезпечення виконання кредитних зобов'язань Товариством з обмеженою відповідальністю "Купер Прайс" перед Публічним акціонерним товариством «КБ «Хрещатик» було укладено договори іпотеки:

- № 08-47/1-11/02 від 15.12.2011, предметом іпотеки якого є нежитлові будинки: літра А, загальною площею 5 495,9 кв. м та літера Г, загальною площею 423,4 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Лаврська, 20 заставною вартістю 209 263 000,00 грн.;

- № 04-47/1-11/02 від 15.12.2011 предметом іпотеки якого є земельна ділянка (цільове призначення: для експлуатації та обслуговування адміністративно-виробничих будівель і споруд), загальною площею 2,0772 га, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Лаврська, 18,20 та належать ТОВ «Спецресурс -Інвест», заставною вартістю 176 732 000,00 грн.;

- договір іпотеки № 18-47/1-12/1 від 21.12.2012 предметом іпотеки якого є цілісний майновий комплекс загальною площею 3 722 кв. м., що розташований за адресою: м. Київ вул. Лаврська, 18, заставною вартістю 62 540 000,00 грн.;

Також, було укладено договір поруки від 21.12.2012 № 32-10-12/05 з ТОВ "УКГ" заставною вартістю 27 550 000,00 грн.

04.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Купер Прайс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Конверсія" було укладено договір № 04/01/1 пор надання безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі відповідно до якого останнє перерахувало зі свого рахунку відкритого в ПАТ "КБ "Хрещатик" на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Купер Прайс" кошти в сумі 34 919 000,00 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Купер Прайс" було погашено зі свого рахунку в ПАТ "КБ "Хрещатик" 04.04.2016 поточну заборгованість за кредитним договором від 21.12.2012 №32-10-12 та відсотки за користування кредитними коштами на загальну суму 34 919 000,00 грн.

Постановою Правління Національного банку України від 05.04.2016 № 234 «Про віднесення ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.04.2016 № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з зазначеним рішенням, розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05.04.2016 до 04.05.2016 включно.

Уповноваженою особою Фонду, якій делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», призначено службову особу відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенка Ігоря Івановича, строком на один місяць з 05.04.2016 до 04.05.2016 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.04.2016 № 560, продовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» з 05.05.2016 до 04.06.2016 включно.

За результатами засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 42 від 11.04.2016 складено протокол від 03.06.2016 № 14 в якому зазначено наступне: "1. Затвердити результати перевірки, якою виявлено, що наступний правочин (договір), має ознаки нікчемності згідно ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»: правочин переказу коштів в якості фінансової допомоги, здійснений банком 04.04.2016 за договором фінансової допомоги №04/01/1, укладеним між ТОВ "Конверсія" та ТОВ "Купер Прайс" з рахунку №830 ТОВ "Конверсія" на рахунок №9004, ТОВ "Купер Прайс, в сумі 34 919 000,00 грн.;

2. Правочини щодо погашення заборгованості за кредитом ТОВ "Купер Прайс" з рахунку №9004 ТОВ "Купер Прайс", згідно з Договором кредитної лінії №32-10-12 від 21.12.2012 р. на рахунки №9004 та №9004 ТОВ "Купер Прайс", в сумі 31 027 776,16 грн. та правочини щодо погашення нарахованих процентів ТОВ "Купер Прайс з рахунку №9004 ТОВ "Купер Прайс", згідно з Договором кредитної лінії №32-10-12 від 21.12.2012р. на рахунок №93600.5.00.01.69004, в сумі 3 891 313,28 грн., містить передбачені чинним законодавством ознаки нікчемності правочинів."

03.06.2016 відповідно до протоколу засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 42 від 11.04.2016 та визнання нікчемними договорів видано наказ № 194/7 "Про поновлення в бухгалтерському обліку операцій за договорами, визнаних нікчемними".

Товариство з обмеженою відповідальністю "Купер Прайс" вважаючи протиправними рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «ХРЕЩАТИК» Костенка Ігоря Івановича, оформлене у вигляді протоколу від 03.05.2016 № 14 засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 42 від 11.04.2016 та наказ від 03.06.2016, яким затверджено протокол від 03.06.2016 № 14 засідання з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями звернулось з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом другим частини першої статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що під виведенням неплатоспроможного банку з ринку слід розуміти заходи, які здійснює Фонд стосовно банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, щодо виведення його з ринку одним із способів, визначених статтею 39 цього Закону.

Згідно частиною першою статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, відповідно до пункту 16 частини першої статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", називається тимчасовою адміністрацією.

Відповідно до частини другої статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України".

Частинами третьою, п'ятою статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" також передбачено, що виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Частиною третьою статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

Відповідно до частин п'ятої та шостої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо:

виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті;

здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації.

Отже, чинним законодавством передбачено встановлення відповідних обмежень з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку та встановлення тимчасової адміністрації.

У відповідності до частини другої статті 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право:

1) вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку;

2) укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом;

3) продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій;

4) повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

5) заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи;

6) звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку;

7) залучати до роботи у процесі здійснення тимчасової адміністрації за рахунок банку на підставі цивільно-правових договорів інших осіб (радників, аудиторів, юристів, оцінювачів та інших) у межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. Такі договори можуть бути розірвані в односторонньому порядку у день повідомлення Фондом другої сторони про таке розірвання з наслідками, встановленими цивільним законодавством;

8) призначати проведення аудиторських перевірок та юридичних експертиз з питань діяльності банку за рахунок банку в межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду;

9) приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов'язки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю;

10) зупиняти розподіл капіталу банку чи виплату дивідендів у будь-якій формі;

11) вчиняти дії, спрямовані на виконання плану врегулювання, відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду.

За частиною четвертою статті 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду, зокрема, видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку.

Як передбачено частиною другою статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з частиною третьою статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Таким чином, Уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних.

Водночас, таке право не є абсолютним, а кореспондується із обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину. Одного лише твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно, у випадку який розглядається, нівелюється протилежним твердженням особи про його дійсність.

Відповідач визнав нікчемними правочини банку від 04.04.2016, під якими він має на увазі перерахування грошей між поточними банківськими рахунками згідно з розпорядженням його клієнтів.

Відповідно до протоколу №14 від 03.06.2016 засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 42 від 11.04.2016 такі правочини вчинено з порушенням норм чинного законодавства, однак, які обмеження порушив банк, якщо такі були, при здійсненні зазначених розрахункових банківських операцій, відповідач не вказав, водночас з посиланням на положення пунктів 1, 7 та 8 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" констатував факт їхньої нікчемності.

Тобто, відповідач фактично визнав нікчемними розрахункові банківські операції з перерахування коштів спершу з рахунку Товариство з обмеженою відповідальністю "Конверсія" на рахунок позивача, а потім на позиковий рахунок позивача, на який зараховуються кошти за кредитним договором останнього.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 70 цього Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В ході розгляду даної справи відповідач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження того, що ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК" уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку тощо, а тому не доведено обґрунтованості посилання на пункт 7 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як на підставу для нікчемності правочинів. При цьому суд зазначає, що одночасно з виконанням зобов'язань за договорами фінансової допомоги таку саму перевагу отримує неплатоспроможний банк (ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК") внаслідок дострокового повернення йому кредитних коштів, наданих позивачу згідно договору кредитної лінії від 21.12.2012 №32-10-12.

Аналогічного висновку дійшов Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 11.02.2016 по справі №804/6671/15.

Також, суду не надано доказів наявності інших підстав, визначених частиною третьою статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", внаслідок яких договори є нікчемними.

Посилання відповідача на пункти 1 та 8 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є також безпідставними, оскільки факти відчуження майна банком, прийняття ним на себе зобов'язань без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, або відмови від власних майнових вимог, або невідповідність вказаних правочинів вимогам законодавства України, відсутні.

Відповідачем, також, не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували недобросовісність позивача та його обізнаність щодо можливих неправомірних дій осіб, на яких вказує відповідач.

Матеріалами справи підтверджується, що процедура виведення ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК" з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у ньому розпочато з 05.04.2016, а тому суд не вбачає жодних обмежень у банку щодо розрахунково-касового обслуговування клієнтів станом на 04.04.2016.

При цьому, суд, не приймає до уваги посилання відповідача на постанову Правління Національного банку України № 231/БТ від 04.04.2016 "Про віднесення ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК" до категорії проблемних", оскільки вказана постанова є банківською таємницею, а тому вказані обставини не можуть свідчити про доведеність факту обізнаності посадових осіб банку, позивача та третіх осіб про віднесення ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК" до категорії проблемних на час вчинення спірних правочинів, які відповідачем визнано нікчемними, а відтак, свідчити про порушення ними обмежень, встановлених даною постановою.

Таким чином, відповідачем не доведено обставин наявності достатніх і обґрунтованих підстав для визнання нікчемними правочину переказу коштів в якості фінансової допомоги, здійсненого банком 04.04.2016 за договором фінансової допомоги №04/01/1, укладеним між ТОВ "Конверсія" та ТОВ "Купер Прайс" з рахунку №830 ТОВ "Конверсія" на рахунок №9004, позивача, в сумі 34 919 000,00 грн. та правочинів щодо погашення заборгованості за кредитом позивача згідно з договором кредитної лінії №32-10-12 від 21.12.2012 в сумі 31 027 776,16 грн. та щодо погашення нарахованих процентів в сумі 3 891 313,28 грн. з підстав, встановлених пунктами 1, 7 та 8 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З огляду на зазначене, враховуючи те, що твердження про нікчемність операції безготівкового перерахування грошових коштів як надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю ""Конверсія" за договорами про надання безвідсоткової фінансової допомоги від 04.04.2016 на рахунок позивача в сумі 34 919 000,00 грн. та з рахунку позивача в погашення заборгованості за договором кредитної лінії №32-10-12 від 21.12.2012, не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, суд прийшов до висновку про протиправність наказу відповідача № 194/7 від 03.06.2016, яким затверджено протокол від 03.06.2016 №14 засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, в частині визнання нікчемними правочинів переказу коштів в якості фінансової допомоги, здійснений банком 04.04.2016 на суму погашення заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками в загальній сумі 34 919 000,00 грн. та наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача, оформленого у вигляді протоколу від 03.05.2016 № 14 засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 42 від 11.04.2016, не підлягають задоволенню, оскільки в межах спірних правовідносин вказане рішення не створює для позивача жодних прав та обов'язків, а тому належним та достатнім способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування наказу від 03.06.2016 в частині застосування наслідків нікчемності до спірних операцій.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача відновити становище, яке існувало до прийняття наказу від 03.06.2016 № 194/7 Уповноваженої особи особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «ХРЕЩАТИК» Костенка Ігоря Івановича, яким затверджено протокол від 03.06.2016 № 14 засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 42 від 11.04.2016 суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову зокрема про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

За наслідками реалізації наказу відповідача від 03.06.2016 № 194/7 "Про поновлення в бухгалтерському обліку операцій за договорами, визнаних нікчемними", яким зокрема вирішено відкрити балансові рахунки та зарахувати на них кошти ТОВ "КОНВЕРСІЯ", списані на виконання зобов'язань позивача за кредитним договором; відновити в автоматизованій банківській системі кредитну заборгованість позивача за договором кредитної лінії від 21.12.2012 № 32-10-12 та нарахувати відсотки за кредитною заборгованістю.

Оскільки у межах спірних правовідносин суд встановив відсутність правових підстав для визнання нікчемними операцій безготівкового перерахування грошових коштів як надання фінансової допомоги з рахунку ТОВ "КОНВЕРСІЯ" на рахунок позивача, застосування наслідків такої нікчемності є безпідставним, що у свою чергу, є підставою для відновлення сторін у попередній стан, що існував до прийняття оскаржуваного наказу.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам, з урахуванням чого суд вважає, що іншого ефективного способу поновлення порушених прав позивача інакше ніж зобов'язання відповідача відновити становище, яке існувало до прийняття оскаржуваного наказу, не існує.

За таких підстав позовні вимоги про зобов'язання відповідача відновити становище, яке існувало до прийняття оскаржуваного наказу, підлягають задоволенню як похідні від задоволених вимог про скасування такого наказу та такі, що спрямовані на відновлення порушених прав та інтересів позивача.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на зазначене, оскільки відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного наказу з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Окремо суд вважає за необхідне висловитись щодо підсудності даного спору адміністративному суду.

Суду відома позиція Верховного Суду України, викладена у постановах від 16.02.2016 у справі №826/2043/15 та від 15.06.2016 у справі №826/20410/14, згідно з якою на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, а спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Поряд із цим, зазначена правова норма одночасно передбачає, що суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Проаналізувавши зміст постанови Верховного Суду України від 16.02.2016 у справі №826/2043/15, суд встановив, що вона не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки стосується обставин щодо включення грошових вимог органу Пенсійного фонду України до реєстру акцептованих вимог кредиторів; що стосується правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 15.06.2016 у справі №826/20410/14 з приводу включення фізичної особи - вкладника банку, до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суд вважає за можливе відступити від правової позиції, викладеної у цій постанові.

Висновок Верховного Суду України у постанові від 15.06.2016 у справі №826/20410/14 зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на правовідносини, які врегульовані нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а тому спори, які виникають на стадії ліквідації банку, належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Проте, на думку суду, застосування норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у контексті спірних правовідносин є помилковим, виходячи з такого.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" банкрутство - це визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури; неплатоспроможність - це неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Пункт 2 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що справи про банкрутство підвідомчі господарським судам.

З наведеного слідує, що Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Разом з цим, частиною третьою статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Суд звертає увагу, на те, що спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним Законом, що визначає правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України.

Частина восьма статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлює, що дія Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" на банки не поширюється.

У свою чергу норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачають особливу процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку, відмінну від порядку ліквідації банкрута, яка здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства згідно із Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а саме: виведення неплатоспроможного банку з ринку здійснюється на підставі відповідної постанови Правління Національного банку України за правилами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що не передбачає порушення справи про банкрутство в господарському суді.

Суд також зауважує, що за суб'єктним складом відповідача та характером виконуваних ним функцій дана справа є публічно-правовим спором.

Так, згідно з частиною першою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до визначення пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, спір набуває ознак публічно-правового за наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, які виконують владні управлінські функції.

За визначенням статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Частина перша статті 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлює, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює зокрема такі функції: здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Відповідно до положень частин першої-третьої статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України".

Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Усі або частина повноважень Фонду, визначені цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду. У разі делегування повноважень кільком уповноваженим особам Фонд зазначає обсяг повноважень кожної з них. Здійснення повноважень органів управління банку може бути делеговано тільки одній уповноваженій особі.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що Фонд та уповноважена особа Фонду виконують управлінські владні функції, визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у тому числі по виконанню дій із забезпечення виведення банку з ринку та організації виплат відшкодувань за вкладами.

Зазначене кореспондується із позицією, викладеною у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів", а саме у пункті 25 зазначеної постанови Пленум Вищого адміністративного суду України вказав наступне: "Відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону України від 23 лютого 2012 року №4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права.

Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України".

Отже, суд приходить до висновку, що даний спір є публічно-правовим та має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов - задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати наказ від 03.06.2016 № 194/7 Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «ХРЕЩАТИК» Костенка Ігоря Івановича, яким затверджено протокол від 03.06.2014 № 14 засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями в частині визнання нікчемними:

- правочину переказу коштів в якості фінансової допомоги, здійснений банком 04.04.2016 за договором фінансової допомоги №04/01/1, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Конверсія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Купер Прайс" з рахунку №830 Товариства з обмеженою відповідальністю на рахунок №9004, Товариства з обмеженою відповідальністю "Купер Прайс, в сумі 34 919 000,00 грн.;

- правочини щодо погашення заборгованості за кредитом Товариства з обмеженою відповідальністю "Купер Прайс" з рахунку №9004 Товариства з обмеженою відповідальністю "Купер Прайс", згідно з договором кредитної лінії №32-10-12 від 21.12.2012 на рахунки №9004 та №9004 Товариства з обмеженою відповідальністю "Купер Прайс", в сумі 31 027 776,16 грн.;

- правочини щодо погашення нарахованих процентів Товариством з обмеженою відповідальністю "Купер Прайс" з рахунку №9004 Товариства з обмеженою відповідальністю "Купер Прайс", згідно з Договором кредитної лінії №32-10-12 від 21.12.2012р на рахунок №93600.5.00.01.69004, в сумі 3 891 313,28 грн..

3.Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ХРЕЩАТИК» Костенка Ігоря Івановича відновити становище, яке існувало до прийняття наказу від 03.06.2016 № 194/7 Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича, яким затверджено протокол від 03.06.2016 № 14 засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями.

4.Присудити з Уповноваженої особи особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «ХРЕЩАТИК» Костенка Ігоря Івановича (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Купер Прайс" (02140, м. Київ, вул. Лариси Руденко, буд. 6А. ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2756,00 грн. (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість грн. 00 коп.).

5. В решті позовних вимог - відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов