Справа № 357/10558/17
Суддя: Бондаренко О. В.
Дата ухвалення: 2017-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Бондаренко О. В. ,

при секретарі Бондаренко Н. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обласної державної адміністрації, третя особа: Департамент соціального захисту населення ОСОБА_2 обласної державної адміністрації, про визнання протиправною відмову та зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом 11.09.2017 року мотивуючи тим, що вона пенсіонер, являється інвалідом 2 групи з 29.11.2016 року. Відповідно до довідки обласної спеціалізованої МСЕК причиною інвалідності є захворювання, повязане з впливом аварії на ЧАЕС. Звязок захворювання повязаного з впливом аварії на ЧАЕС встановлено експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного звязку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на ЧАЕС № 655 від 18.11.2016 року. В звязку з цим в листопаді 2016 року, вона звернулася до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради із заявою щодо видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, до заяви нею були долучені відповідні документи згідно п.10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, але листом № 9480 від 21 грудня 2016 р. управління СЗН відмовило їй у прийняті документів для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, оскільки Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76 від 28.12.2014 року виключено абзац пятий частини другої ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2017 року було визнано відмову УСЗН Білоцерківської міської ради Київської області у прийнятті її документів протиправною та зобовязано управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області прийняти її документи для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, підготувати подання до Департаменту соціального захисту населення ОДА для вирішення питання щодо видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.Постанова суду набрала законної сили07.03.2017 року. На виконання судового рішення УСЗН було направлено до Департаменту СЗН подання та її документи, але листом № 05-59-925 від 27.04. 2017 року їй відмовлено у видачі посвідчення потерпілої особи категорії 1, оскільки немає законних підстав для надання статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 із числа осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4. Відмова мотивована тим, що 28.12.2014 року Верховна ОСОБА_3 України прийняла Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України, на підставі якого виключено абз. 5 ч.2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: з переліку територій, що зазнали радіоактивного забруднення, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. Цим же Законом із Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виключено ст.. 23, яка передбачала компенсації та пільги громадянам віднесеним до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4. Відповідач вважає, що він на даний час не проживає на території забрудненої зони, а тому не належить до потерпілих від Чорнобильської катастрофи. Позивач просить визнатипротиправноювідмовуКиївськоїобласноїдержавноїадміністрації в особі Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_2 обласної державної адміністрації у встановленні їй, статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та зобовязати ОСОБА_2 обласну державну адміністрацію повторно розглянути подання виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області щодо встановлення їй статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видати відповідне посвідчення.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, до канцелярії суду подала письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 обласна державна адміністрація до суду свого представника не направила, про дату, час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Третя особа Департамент соціального захисту населення до суду свого представника не направив, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, надали до суду заперечення на позов та клопотання про розгляд справи без участі їх представника.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, має посвідчення Серії В-П № 671590, видане ОСОБА_2 облдержадміністрацією, згідно якого їй присвоєно статус громадянина, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю ( категорія 4), що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 15, 17).

Згідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 10.11.2016 року № 40 ( а.с. 13), захворювання, виявлені у позивача, пов'язані з випливом аварії на ЧАЕС.

На підставі зазначеного висновку позивачу встановлено з 29.11.2016 року 2 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС, що вбачається з копії довідки до акту огляду МСЕК серії АВ № 0198314 ( а.с.7).

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.02.2017 року, у справі № 357/500/17, за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради, виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, третя особа - Департамент соціального захисту населення ОСОБА_2 обласної державної адміністрації, про визнання відмови неправомірною та зобовязання вчинити дії, визнано протиправною відмову управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради у прийнятті документів ОСОБА_1 для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та зобовязано управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради прийняти відповідні документи та зобовязано виконавчий комітет Білоцерківської міської ради для подальшого внесення подання до Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_2 обласної державної адміністрації щодо встановлення ОСОБА_1 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1. Постанова набрала законної сили 07.03.2017 року ( а.с. 7-12).

Листом від 27.04.2017 року № 05-59-925 ( а.с. 5-6) Департамент соціального захисту населення ОСОБА_2 обласної державної адміністрації з приводу розгляду подання виконавчого комітету Білоцерківської міської ради відмовив позивачу у видачі посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, мотивуючи тим, що 28.12.2014 року Верховна ОСОБА_3 України прийняла Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України, на підставі якого виключено абз. 5 ч.2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: з переліку територій, що зазнали радіоактивного забруднення, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. Цим же Законом із Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виключено ст. 23, яка передбачала компенсації та пільги громадянам віднесеним до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4. Отже, статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 та відповідне посвідчення діє на час проживання або роботи чи постійного навчання у зоні посиленого радіоекологічного контролю, позивач, враховуючи зміни у законодавстві, з 01.01.2015 року не проживає на території забрудненої зони та до потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії не належить, а його посвідчення фактично втратило чинність. Причинний зв'язок захворювання та інвалідність з наслідками Чорнобильської катастрофи позивачу було встановлено після набуття чинності Закону про внесення змін від 28.12.2014 року № 76-VIII, тобто за відсутності статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі ст.ст. 9,11,14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи. До потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: 4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років. Для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: 1) інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1; 4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Стаття 15 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачає підстави для визначення статусу громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 зазначеної статті підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, врегульований постановою КМУ № 51 від 20 січня 1997 року.

Відповідно до п.п.1,2, 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Видача посвідчень потерпілим від Чорнобильської катастрофи, провадиться обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання, зокрема, інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1А, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Суд зазначає, що в звязку з прийняттям Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76 від 28.12.2014 року жодна з наведених вище правових норм чинність не втратила та діє в редакції, вказаній вище в постанові суду.

Таким чином, посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії видане позивачу ОСОБА_2 обласною адміністрацією, дане посвідчення уповноваженим органом не вилучалось, не визнавалось недійсним, і на даний час залишається чинним.

Так, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року виключено абзац 5 ч.2 статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. Закон набрав чинності з 01 січня 2015 року.

Однак, зазначена норма жодним чином не впливає на спірні правовідносини.

Як передбачено п.10 Порядку, видача посвідчень інвалідам-потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, здійснюється на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Як зазначалося вище, дана довідка позивачем була надана, причинний звязок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи щодо позивача встановлено експертною комісією.

Аналізуючи зміни у законодавстві, зокрема, внесені Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», суд дійшов до висновку про те, що виключення із правового регулювання такої зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зона посиленого радіоекологічного контролю, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 01.01.2015 року.

А тому виключення законодавцем з 01.01.2015 року з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015 року.

Таким чином, суд вважає, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 року відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015 року.

Враховуючи викладене, а саме те, що у позивача наявні документи, необхідні для встановлення йому статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, а також чинність норм законодавства, що дозволяють здійснити захист прав позивача, суд вважає необґрунтованою відмову відповідача у видачі посвідчення для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Суд зазначає, що матеріали справи свідчать про наявність у позивача всіх юридичних підстав для встановлення статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі посвідчення потерпілого 1 категорії, оскільки в статтях 14 та 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії можуть бути віднесені інваліди з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою.

Позивач проходила огляд в МСЕК у 2016 році, а довідка до акту огляду МСЕК була видана 29.11.2016 року тобто, після набрання чинності Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VІІІ, однак для вирішення питання про встановлення позивачу статусу потерпілого 1 категорії не має правового значення факт проходження позивачем огляду у МСЕК після 01.01.2015, оскільки на момент проходження огляду МСЕК позивач мала статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, який зберігається у неї довічно, якщо не буде змінений на іншу категорію.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проаналізувавши все вищенаведене суд вважає, що відповідач відмовляючи позивачу у вирішенні питання щодо надання йому відповідного статусу та видачі відповідного посвідчення, діяв всупереч приписам норм Законів України та підзаконних нормативно-правових актів.

Згідно з Рекомендаціями ОСОБА_3 Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої ОСОБА_3 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Повноваження відповідача в частині організації та координації роботи, пов'язаної з визначенням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи за своєю правовою природою є дискреційним.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Водночас, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, на думку суду, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адміністративні послуги» від 06.09.2012 №5203-VI (далі - Закон № 5203-VI) адміністративна послуга - результат здійснення владних повноважень суб'єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов'язків такої особи відповідно до закону.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, з метою захисту прав позивача, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, тому підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 8,19,22 Конституції України, Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", постановою КМУ від 20 січня 1997 року № 51 " Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст.ст. 2, 6, 17, 71, 158-163,167,185,186 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову ОСОБА_2 обласної державної адміністрації у встановленні статусу особи та видачі ОСОБА_1 посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Зобов'язати ОСОБА_2 обласну державну адміністрацію повторно розглянути подання виконавчого комітету Білоцерківської щодо встановлення ОСОБА_1, статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Постанова може бути оскаржена до ОСОБА_2 апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_4