Справа № 805/2480/17-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 р. Справа №805/2480/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., за участю секретаря судового засідання Мангуш З.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Красногорівський вогнетривкий завод»

до Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області

про скасування податкового повідомлення-рішення від 30 грудня 2016 року № /3344

за участю представників сторін:

від позивача: Ярошевич І.С. - за дов. від 10.05.2016р.

від відповідача: Вовченко С.П. - за дов. від 14.06.2017р.

ВСТАНОВИВ:

Публічним акціонерним товариством «Красногорівський вогнетривкий завод» заявлено позов до Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення від 30 грудня 2016 року № /3344, прийнятого Мар'їнською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області на підставі акту від 2 грудня 2016 року № 1488/05-38-1530/00191744 «Про результати проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ПАТ «Красногорівський вогнетривкий завод» щодо документального підтвердження господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку із платниками податків ТОВ «ДІАС-АГРО» за період з 1 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року».

Позивач не погоджується з висновками, фактами та даними, викладеними в акті перевірки, вважає, що ним були дотримані спеціальні вимоги щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту та складу витрат, з огляду на наявність усіх первинних документів, що стосуються господарських операцій за участю контрагента - ТОВ «ДІАС-АГРО», які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення підприємством законної мети їх здійснення - придбання на підставі цивільно-правової угоди з постачання - для здійснення господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку та реальне користування цими товарами під час здійснення господарської діяльності.

Відповідач у письмових заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, зазначає, що податковим органом була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача щодо документального підтвердження господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку із платниками податків ТОВ «ДІАС-АГРО» за період з 1 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року. Податковий орган вважає, що позивач здійснював діяльність спрямовану на здійснення операцій пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам, у зв'язку з чим просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство «Красногорівський вогнетривкий завод» зареєстроване як юридична особа, включене до ЄДРПОУ за номером 00191744, перебуває на податковому обліку у Мар'їнській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

Судом встановлено, що з 21 по 25 листопада 2016 року відповідачем була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача щодо документального підтвердження господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку із платниками податків ТОВ «ДІАС-АГРО» за період з 1 листопада 2014 року по 3 листопада 2014 року, на підставі якої складено акт від 2 грудня 2016 року № 1488/05-38-1530/00191744 (надалі - акт перевірки).

За результатами перевірки відповідачем встановлено допущення позивачем порушень податкового законодавства, зокрема, підпункту «а» пункту 198.1 та абзаців першого та другого підпункту 198.3 статті 198, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, пункту 5 розділу ІІІ, підпункту 1 пункту 4 розділу V, підпункту 5 пункту 4 розділу Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказ Міністерства фінансів України від 23 вересня 2014 року № 966 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 23січня 2015 року № 13), зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 жовтня 2014 року за № 1267/26044, внаслідок неправомірного визначення податкового кредиту у податковій звітності, а саме занижено податок на додану вартість задекларованого показника позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до Державного бюджету в розмірі 190880 грн. за листопад 2014 року, в тому числі по взаємовідносинам з ТОВ «ДІАС-АГРО» на суму 190880 грн.

За висновками акту перевірки та згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, частини 2 пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України відповідачем було прийняте спірне податкове повідомлення-рiшення від 30 грудня 2016 року № /3344, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем ПДВ на суму 286320 грн., з яких за податковим зобов'язанням на суму 190880 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 95440 грн.

Так, судом встановлено, що 20 листопада 2014 року між позивачем як покупцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІАС-АГРО» як продавцем був укладений договір постачання № 188/14, відповідно до якого продавець зобов'язується поставити і передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення або інші товарно-матеріальні цінності, а покупець прийняти і оплатити цей товар. Асортимент, кількість, ціна товару вказується в специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до цього договору, які є невід'ємною його частиною. Відповідно до специфікацій від 28 листопада 2014 року до зазначеного договору від 20 листопада 2014 року позивачем була придбана матриця виробу КВКБ-13.

На виконання умов договору від 20 листопада 214 року позивачем були отримані податкові накладні від 28 листопада 2014 року № 178 на суму 59880 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., № 179 на суму 59880 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., № 180 на суму 59880 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., № 191 на суму 59880 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., № 182 на суму 59880 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., № 183 на суму 59880 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., № 184 на суму 59880 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., № 185 на суму 59880 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., № 186 на суму 59880 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., № 187 на суму 59880 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., № 188 на суму 59880 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., № 189 на суму 59880 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., № 190 на суму 59880 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., № 191 на суму 59880 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., № 192 на суму 59880 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., № 193 на суму 46800 грн., у тому числі ПДВ на суму 7800 грн., № 194 на суму 46800 грн., у тому числі ПДВ на суму 7800 грн., № 195 на суму 46800 грн., у тому числі ПДВ на суму 7800 грн., № 196 на суму 46800 грн., у тому числі ПДВ на суму 7800 грн., № 177 на суму 46800 грн., у тому числі ПДВ на суму 7800 грн. Розрахунок за отриманий товар було здійснено у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням від 22 грудня 2014 року № 3641 на суму 76733 грн. 76 коп. Крім того, факт виконання умов договору від 20 листопада 2014 року підтверджується видатковими, податковими накладними та рахунками від 28 листопада 2014 року № 196 на суму 46800 грн., у тому числі ПДВ на суму 7800 грн., від 28 листопада 2014 року № 195 на суму 46800 грн., у тому числі ПДВ на суму 7800 грн., від 28 листопада 2014 року № 194 на суму 46800 грн., у тому числі ПДВ на суму 7800 грн., від 28 листопада 2014 року № 193 на суму 46800 грн., у тому числі ПДВ на суму 7800 грн., від 28 листопада 2014 року № 192 на суму 59800 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., від 28 листопада 2014 року № 191 на суму 59800 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., від 28 листопада 2014 року № 190 на суму 59800 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., від 28 листопада 2014 року № 189 на суму 59800 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., від 28 листопада 2014 року № 188 на суму 59800 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., від 28 листопада 2014 року № 187 на суму 59800 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., від 28 листопада 2014 року № 186 на суму 59800 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., від 28 листопада 2014 року № 185 на суму 59800 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., від 28 листопада 2014 року № 184 на суму 59800 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., від 28 листопада 2014 року № 183 на суму 59800 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., від 28 листопада 2014 року № 182 на суму 59800 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., від 28 листопада 2014 року № 181 на суму 59800 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., від 28 листопада 2014 року № 180 на суму 59800 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., від 28 листопада 2014 року № 179 на суму 59800 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., від 28 листопада 2014 року № 178 на суму 59800 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., від 28 листопада 2014 року № 177 на суму 59800 грн., у тому числі ПДВ на суму 9980 грн., товарно-транспортними накладними від 28 листопада 2014 року № 196, № 195, № 194, № 193, № 192, № 191, № 190, № 189, № 188, № 187, № 186, № 185, № 184, № 183, № 182, № 181, № 180, № 179, № 178, № 177, № 176, товарно-матеріальними відомостями. Відповідно до журналу обліку довіреностей позивача за 2014 рік позивачем була виписана довіреність № 691, строком дії з 28 листопада 2014 року по 7 грудня 2014 року на водія ОСОБА_3, що підтверджує факт отримання придбаного товару відповідно до договору від 20 листопада 2014 року. Позивач у письмових поясненнях від 12 жовтня 2017 року пояснив, що вказана продукція виготовляється зі сталі марки Х12Ф1 або Х12МФ за кресленнями замовника та за своєю суттю є пресовою оснасткою, що встановлюється на пресуючи обладнання для виготовлення вогнетривких виробів. Придбання товару за спірним договором для використання зазначеної продукції у власній господарській діяльності також узгоджується з основним видом економічної діяльності відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме виробництво вогнетривких виробів.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-ХІV (надалі - Закон № 996). Відповідно до статті 1 Закону № 996 господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період. Згідно зі статтею 3 Закону № 996 метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Частина 2 даної статті передбачає, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Долучені до матеріалів справи податкові накладні підтверджують право позивача та правильність формування ним податкового кредиту відповідно до норм Податкового кодексу України.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для висновків податкового органу щодо відсутності реального характеру господарських операцій, здійснених між позивачем та ТОВ «Діас-Агро» стала, зокрема, податкова інформація Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «Діас-Агро» по взаємовідносинам з контрагентами постачальниками та покупцями за жовтень, листопад, грудень 2014 року.

Суд зазначає, що акти чи податкові інформації не є тим самим, що і результати проведеної зустрічної звірки, які є джерелом отримання податкової інформації, що статтею 83 Податкового кодексу України визначене в якості підстави для висновків під час проведення перевірок. Сама по собі неможливість реалізації контролюючими органами визначеної законодавством компетенції щодо проведення зустрічних звірок чи перевірок не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства платником податків. Суд також зазначає, що податковими органами взагалі не перевірялися первинні документи контрагента позивача, внаслідок чого є безпідставним висновок щодо відсутності реальності господарських операцій.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15 травня 2003 року № 755-ІV якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості. Отже, належними та допустимими доказами відсутності платника податків за його місцезнаходженням в розумінні статті 70 КАС України у даному випадку є відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. На момент здійснення господарських операцій контрагент позивача знаходився в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Факт декларування податкових зобов'язань контрагентом позивача по взаємовідносинам з позивачем підтверджуються додатком 5 до декларації з податку на додану вартість за спірний податковий період, наданий суду відповідачем.

Суд не приймає посилання відповідача на наявність недоліків у накладних, товарно-транспортних накладних, суд зазначає, що дані документи ніяким чином не впливають на формування платником податку податкового кредиту відповідно до норм Податкового кодексу України, та не свідчать про відсутність реального характеру господарських операцій по придбанню позивачем товару у ТОВ «ДІАС-АГРО». Суд також не приймає посилання відповідача на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука від 28 березня 2016 року про надання доступу слідчому до оригіналів документів ПАТ «Харьківська ТЕЦ-5» з огляду н6а те, що в даній ухвалі не міститься жодного посилання на взаємовідносини між позивачем та ТОВ «ДІАС-АГРО», не досліджені обставини господарської діяльності по взаємовідносинам даного підприємства із позивачем, та не досліджено доказів на підтвердження таких обставин, а отже, дана ухвала не стосується предмету спору. Відповідачем вирок суду по цій кримінальній справі не наданий. Суд також зазначає, що покупець не може нести відповідальність за порушення податкового законодавства продавцем-контрагентом, за умови необізнаності першим щодо таких порушень. Відповідачем не надано доказів того, що позивач знав або міг дізнатися про те, що його контрагент порушує вимоги податкового законодавства, а також доказів того, що позивач був безпосередньо залучений до зловживань контрагента у системі оподаткування. Податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач як платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даним підприємством було одержання позивачем податкової вигоди. Дана правова позиція суду узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини. Так, основним висновком у рішенні від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» № 3991/03 Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. Доказів чи доводів того, що позивачем укладені угоди, які суперечать діючому законодавству, відповідачем не наведено. Суд також зазначає, що Податковий кодекс України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника від інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання віднесення певних сум до податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Якщо контрагент якимось чином порушив діюче законодавство або не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Податковий кодекс України також не зобов'язує платника податків (покупця) перевіряти від яких підприємств та коли отриманий товар, що є предметом договору, платником податків (продавцем). Висновки відповідача ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені належними доказами.

Вищевказані обставини та докази, які суд оцінює у їх сукупності відповідно до статті 86 КАС України, спростовують посилання відповідача щодо відсутності реального характеру у спірних господарських операціях.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність спірного податкового повідомлення-рішення від 30 грудня 2016 року № /3344 в порядку частини 2 статті 71 КАС України, внаслідок чого позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивачем сплачений судовий збір у сумі 4294 грн. 80 коп. відповідно до платіжного доручення від 4 липня 2017 року № 730.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Красногорівський вогнетривкий завод»

до Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення від 30 грудня 2016 року № /3344 задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 30 грудня 2016 року № /3344, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 286320 грн., у тому числі за податковими зобов'язаннями у сумі 190880 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 95440 грн.

Стягнути з Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Публічного акціонерного товариства «Красногорівський вогнетривкий завод» витрати по сплаті судового збору у розмірі 4294 грн. 80 коп.

Вступна та резолютивна частини постанови прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 12 жовтня 2017 року. Постанова у повному обсязі складена 17 жовтня 2017 року.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Смагар С.В.