Справа № 826/19457/16
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

05 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариство "Українська залізниця" в особі філії "Дарницький вагоноремонтний завод" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Дарницький вагоноремонтний завод" до Державної аудиторської служби України про визнання протиправними та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Дарницький вагоноремонтний завод" до Державної аудиторської служби України про визнання протиправними та скасування вимог відповідача від 26.10.2016 року №05-14/310 "Щодо усунення порушень законодавства", що стосується діяльності філії "Дарницький вагоноремонтний завод" ПАТ "Укрзалізниця".

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, Держфінінспекцією відповідно до п. 2.6 Плану контрольно-ревізійної роботи на II квартал 2016 року, зі змінами, проведено планову виїзну ревізію фінансово-господарської діяльності ПАТ «Укрзалізниця» та його філій за період із 21.10.2015 року по 31.05.2016 року, якою встановлено низку порушень, що відображені в акті ревізії від 20.09.2016 №05-21/111.

На підставі п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» та п. 46 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою КМУ від 20.04.2006 № 550, Держаудитслужбою надіслано до ПАТ «Укрзалізниця» вимоги (лист від 26.10.2016 № 05-14/310) щодо усунення виявлених ревізією порушень (із зазначенням про необхідність повідомлення про вжиті заходи з усунення порушень разом з завіреними копіями підтвердних первинних, розпорядчих та інших документів до 14.12.2016), а саме, що стосується предмету даної справи: в порушення вимог ч. 4 ст. 10 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», абз. 1 ч. 1 ст. 21 та абз. 2, 4, 5, 6 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», абз. 1, 6 ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», п. 10, п. 21 ЩС)БО 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290, внаслідок покриття витрат фізичних осіб за спожиті комунальні послуги (теплопостачання (гаряча вода га опалення) за рахунок коштів Філії недоотримано плати з мешканців гуртожитків на загальну суму 568 874,04 грн., чим завдано збитків Позивачу (пункт 84 вимоги); у зв'язку із недотримання Філії ст.ст. 525,526,530.629,837 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, умов п. 3.1.1 договору від 09.04.2013 року №04/03/09/01-П щодо здійснення у 2014 році своєчасної оплати вартості виконаних ТОВ «Укр Мет-Центр» робіт з порізки вагонів Філією проведено зайвих витрат у квітні 2016 року на сплату 55796,57 грн. інфляційних витрат та 3% річних на суму 3378,24 грн., що призвело до збитків Позивачу на загальну суму 59174,81 грн. (пункт 85 вимоги).

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог у зв'язку із безпідставністю та необґрунтованістю.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що ревізією правильності формування та законності здійснення інших операційних витрат встановлено, що протягом ревізійного періоду, відповідно даних бухгалтерського обліку Позивача по рахунку 103 «Будинки та споруди», обліковувались житлові будівлі, а саме: гуртожитки по вул. Алма-Атинська № 72, Літинська № 1Б, Сергія Лазо № 11/9, Сергія Лазо № 7/10, Сергія Лазо № 3, Сергія Лазо № 9.

Відповідно до наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 01.12.2015 року № 027 «Про наділення майном філії «ДВРЗ» ПАТ «Укрзалізниця»», Позивачу передано житлові будівлі, а саме: гуртожитки по вул. Алма-Атинська № 72, Літинська № 1Б, Сергія Лазо № 11/9, Сергія Лазо № 7/10, Сергія Лазо № З, Сергія Лазо № 9. Вищевказані житлові будинки зареєстровані в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна (інвентарні справи №№ 41094, 41062, 41060, 126044, 40122,41061). Вказані гуртожитки використовуються для постійного проживання працівників Філії».

До вищевказаних гуртожитків здійснюється водопостачання гарячої та холодної води з водовідведенням, постачання теплової енергії, електроенергії та природного газу, яке сплачується філією на підставі виставлених рахунків та актів приймання-передавання товарної продукції. Нарахування мешканцям гуртожитків оплати за послуги з гарячого, холодного водопостачання та водовідведення, теплової енергії, електроенергії та газопостачання, вищезазначених будинків проводилася згідно розпорядження виконавчого органу Київської міської ради від 31.05.2011 року №857 «Про встановлення тарифів на теплову енергію та встановлення тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води виконавцям цих послуг усіх форм власності для здійснення розрахунків з населенням» зі змінами та реєстрів особових рахунків квартиронаймачів. При цьому, вартість сплачених комунальних послуг з теплопостачання (гаряча вода та опалення) мешканцями гуртожитків Філії є меншою від собівартості цих послуг.

Філією за період із 01.12.2015 року по 31.05.2016 року (протягом опалювального періоду) розрахунки фактичної собівартості наданих послуг, а саме: теплової енергії (з визначенням економічного обґрунтування витрат на її виробництво або надання житлово-комунальних послуг за їх видами) до органів, уповноважених здійснювати встановлення тарифів, позивачем не подавалися, а також не подавалися розрахунки відшкодування втрат Філії, що пов'язані зі встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку Філією в ревізійному періоді також не було.

Наведене вказує на те, що в порушення вимог п. 4 ст. 10 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», пп. 1 п. 1 ст. 21 та п.п. 2, 4, 5, 6 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», абзаців 1, 6 ст. 20 Закону України «Про теплопостачання», п. 10, п. 21 П(С)БО 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290 (зі змінами), позивачем за період із 01.12.2015 року по 31.05.2016 року, за рахунок різниці тарифів на комунальні послуги, встановлених відповідними рішеннями КМДА, та оплатою фактичної вартості комунальних послуг постачальникам послуг, недоотримано плати за спожиті комунальні послуги (теплопостачання (гаряча вода та опалення), з мешканців гуртожитків на загальну суму 568 874,04 грн. (з ПДВ).

Тобто, Філією протягом зазначеного періоду фактично здійснено покриття витрат фізичних осіб за рахунок коштів філії, що призвело до збитків філії «ДВРЗ» на зазначену вище суму.

Колегія суддів звертає увагу, що ПАТ "Укрзалізниця" в особі філії "ДВРЗ" із 01.12.2015 року є правонаступником усіх прав та обов'язків ДП "ДВРЗ".

Господарські відносини, як вже зазначено вище, між ДП "ДВРЗ" та ТОВ "Укр Мет-Центр" виникли на підставі договору від 09.04.2013 року № 04/13/09/01-П. Зобов'язання за вищенаведеним договором ДП "ДВРЗ" перед ТОВ "Укр Мет-Центр" не були припинені до реорганізації, тому після 01.12.2015 року по всіх зобов'язаннях ДП "ДВРЗ", у тому числі й за договором від 09.04.2013 року №04/13/09/01-П, несе відповідальність філія "ДВРЗ" ПАТ "Укрзалізниця".

Так, 09.04.2013 року між ТОВ «Укр Мет-Центр» (далі - підрядник) та Філією було укладено договір підряду № 04/03/09/01-П (далі - договір) про здійснення ТОВ "Укр Мет-Центр" порізки виключених вагонів Позивача у металобрухт. Згідно з актами виконаних робіт № 105 від 30.09.2014 року, № 112 від 31.10.2014 року та актом надання послуг №121 від 28.11.2014 року, ТОВ «Укр Мет-Центр» виконано порізку виключених вагонів у металобрухт.

Як вбачається з матеріалів справи, ДП "ДВРЗ" розрахувалося частково, а саме у розмірі 150 000,00 грн., внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 127 645,80 грн.

Оскільки ДП "ДВРЗ" не погасило наявну заборгованість, ТОВ "Укр Мет-Центр" подало до суду позов, в якому просило стягнути з ДП "ДВРЗ" 256 656,02 грн. боргу, з яких: 127 645,80 грн. - основного боргу, 124 233,66 грн. - інфляційних втрат, 4 773,81 грн. - 3% річних за період з 28.11.2014 року по 25.10.2015 року та судові витрати. На підставі рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2016 року у справі №910/28903/15 філією "ДВРЗ" ПАТ "Укрзалізниця" платіжними дорученнями від 14.04.2016 року №№ 1165 та 1166 сплачено на користь ТОВ "Укр Мет-Центр" штрафні санкції у загальній сумі 59 174,81 грн. у зв'язку із невиконанням господарських зобов'язань ДП "ДВРЗ" щодо своєчасної оплати у 2014 році за надані послуги з порізки виключених вагонів у металобрухт.

Отже, за рахунок порушення ДП "ДВРЗ" вимог п 3.1.1 договору від 09.04.2013 року №04/03/09/01-П, ст.ст. 525, 526, 530, 629, 837 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України щодо здійснення своєчасної оплати у 2014 році вартості виконаних ТОВ "Укр Мет-Центр" робіт з порізки вагонів, призвело до витрат у квітні 2016 року філії "ДВРЗ" на сплату 55 796,57 грн. - інфляційних втрат та 3 378,24 грн. - 3% річних, що призвело до збитків філії "ДВРЗ" у загальній сумі 59 174,81 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон) головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23.04.2011 року №499/2011 (далі - Положення №499), визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Згідно п. 7 Положення №499 Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах.

Відповідно до пункту 6 Положення №499 Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Крім того, Положенням №499 установлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

За змістом пунктів 1, 7, 10 статті 10 Закону органу державного фінансового контролю надається право перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Частиною 2 статті 15 цього ж Закону визначено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Приписи ч. 1 ст. 113 Бюджетного кодексу України визначають, що до повноважень органів державного фінансового контролю з контролю за дотриманням бюджетного законодавства належить здійснення контролю за: 1) цільовим та ефективним використанням коштів державного бюджету та місцевих бюджетів (включаючи проведення державного фінансового аудита); 2) цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), одержаних під державні (місцеві) гарантії; 3) достовірністю визначення потреби в бюджетних коштах при складанні планових бюджетних показників; 4) відповідністю взятих бюджетних зобов'язань розпорядниками бюджетних коштів відповідним бюджетним асигнуванням, паспорту бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі); 5) веденням бухгалтерського обліку, а також складанням фінансової і бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; 6) станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудита у розпорядників бюджетних коштів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль та контроль за: виконанням функцій з управління об'єктами державної власності; цільовим використанням коштів державного і місцевих бюджетів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), одержаних під державні (місцеві) гарантії; складанням бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів; усуненням виявлених недоліків і порушень.

Правомірність виставлених Держфінінспекцією вимог може оцінюватись лише під час вирішення справи за позовом органів державного фінансового контролю до підконтрольного суб'єкта про зобов'язання виконати ті чи інші вимоги контролюючого органу. В цьому випадку суд зобов'язаний перевірити, чи є вимоги Держфінінспекції обґрунтованими та чи вірно встановлений розмір збитків, які підлягають відшкодуванню.

Зазначена правова позиція неодноразово висловлювалась в постановах Верховного Суду України від 07.10.2014 (справа № 21-368а14), від 15.04.2014 (справа № 21-40а14), від 13.05.2014 (справа № 21 -89а14), від 20.05.2014 (справа № 21-93а14), від 24.03.2015 (справа № 21-1 ООаІ5), від 09.06.2015 (справа № 21-54а15).

Отже, Верховний Суд України вказує на те, що у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача, а оскільки оскаржувана вимога Інспекції вказує на виявлені збитки та їхній розмір, зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі вимоги відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позиція суду першої інстанції узгоджується з висловленою Верховним Судом України обов'язковою в силу ст. 244-2 КАС України правовою позицією щодо застосування норм матеріального права при вирішенні питання про правомірність письмової вимоги, яка вказує на виявлені збитки та їх розмір, а відтак постанова суду першої інстанції ухвалена у відповідності до норм матеріального та процесуального права і підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, які б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариство "Українська залізниця" в особі філії "Дарницький вагоноремонтний завод" - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 10.10.2017.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.