Справа № 752/3299/16-а
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 752/3299/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Шумко А.В. Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
У Х В А Л А

Іменем України

11 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Коротких А.Ю., Літвіної Н.М.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - відповідач) про визнання протиправною відмови відповідача у переведенні позивача на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність»; зобов'язання відповідача призначити пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» з 03.02.2016 року.

Голосіївський районний суд міста Києва своєю постановою від 14 лютого 2017 року адміністративний позов задовольнив повністю.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 02 червня 2017 року та постановити нову про відмову у задоволенні позову. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку у відповідача з 2006 року та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

22.12.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення його з пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

11.01.2016 року відповідач своїм листом № 285/11 відмовив позивачу у переведенні його з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком, у відповідності до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

Свою відмову відповідач обґрунтував тим, що станом на 01.12.2015 року загальний розмір пенсії ОСОБА_2 за віком, обчислений відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» становить 1 685, 14 грн. Якщо позивача перевести на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» з врахуванням довідок про заробітну плату № 269 від 02.12.2015 року, № 245/1-110 від 22.12.2015 року, № 264 та № 265 від 08.12.2015 року, розмір пенсії буде становити 1 682, 54 грн.

Таким чином, в переведенні на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» позивачу було відмовлено, так як розмір його пенсії у разі переведення зменшиться.

03.02.2016 року представник позивача звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

Відповідач своїм листом № 2154/11 від 11.02.2016 року відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», оскільки йому вже була призначена пенсія за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач, не погоджуючись з такою відмовою, звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

У відповідності до ст. 37 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» від 26.11.2015 № 848-VIII, Держава встановлює для наукових (науково-педагогічних) працівників, які мають необхідний стаж наукової роботи, пенсії на рівні, що забезпечує престижність наукової праці. Пенсія науковому (науково-педагогічному) працівнику призначається за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», після досягнення чоловіками 62 років за наявності стажу наукової роботи не менш як 20 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності стажу наукової роботи не менш як 15 років. До досягнення віку, встановленого цим абзацом, право на пенсію за віком мають чоловіки - наукові (науково-педагогічні) працівники 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 60 років - які народилися до 31 грудня 1952 року включно.

Пенсії науковим (науково-педагогічним) працівникам призначаються в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати наукового (науково-педагогічного) працівника, яка визначається відповідно до статті 35 цього Закону та частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на яку відповідно до законодавства нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування (внески).

У відповідності до ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особі яка має одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, якщо вони дістали їх при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов'язку.

Згідно ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Згідно з п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 22-1 від 25.11.2005 року заява про переведення з одного виду пенсії на інший подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, який призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком, відповідно до Закону «Про наукову та науково-технічну діяльність» з 03.02.2016 року є протиправною, оскільки ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок саме переведення з одного виду пенсії, призначеного за цим Законом, на інший.

Окремо, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що апелянт у своєму листі № 2154/11 від 11.02.2016 року повідомив позивача про те, що йому необхідно було ставити питання не про первинне призначення пенсії, а про перехід з одного виду пенсії на інший.

Проте, як було зазначено вище, 22.12.2015 року позивач вже звертався до відповідача з заявою про переведення його з пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» та 11.01.2016 року відповідач своїм листом № 285/11 йому відмовив.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у справах, в яких позивач оскаржує протиправні дії чи бездіяльність відповідача у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов'язати суб'єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Обрана судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Втручанням у дискреційні повноваження суб'єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов'язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24.03.2016 року у справі № 826/17109/13-а.

При цьому, колегією суддів враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі № 804/14800/14.

У зв'язку з тим, що позивач вже звертався до відповідача про переведення його з одного виду пенсії на інший та йому було в цьому відмовлено, то колегія суддів, з метою повного захисту прав споживача, погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов'язання відповідача призначити йому пенсію за віком відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність». Тим більше, що факт наявності умов та підстав виходу на пенсію наукового працівника відповідач не заперечує, що підтверджується його листом № 285/11 від 11.01.2016 року.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві - залишити без задоволення.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: А.Ю. Коротких

Н.М. Літвіна

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Коротких А. Ю.

Літвіна Н. М.