Справа № 815/4328/17
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2017-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4328/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Завальнюка І.В.,

за участю секретаря Маковейчук Т. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Росла», ОСОБА_3, про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог, просить визнати протиправними дії відповідача про затвердження звіту про оцінку майна ТОВ «Росла» від 30.07.2017; визнати протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 в поверненні виконавчого документу; визнати протиправними дії щодо винесення постанови про передачу майна на зберігання іншому зберігачу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.04.2017 постановою державного виконавця Малиновського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 414 від 06.03.2017 про звернення стягнення на автомобіль ОСОБА_1: типу легковий універсал, марки Infininty, модель FX 35, 2008 року випуску, номер шасі (рами, кузова) JN8AS05Y28X018794, коричневий, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СЕ № 037558 від 31.08.2010, виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУВС України в Одеській області. Зазначений автомобіль був переданий позивачем в заставу ПАТ КБ «Порто-Франко» за договором застави, посвідченого 14.03.2014 приватним нотаріусом ОСОБА_4, зареєстрованим в реєстрі за № 416, право на яке було відступлене на підставі договору відступлення прав вимоги за іпотечними договорами та договорами застави, посвідченого 25.11.2015 приватним нотаріусом ОСОБА_5, зареєстрованого за № 2225, право на яке було відступлене на підставі договору відступлення прав вимоги за іпотечними договорами та договорами застави, посвідченого 26.01.2016 приватним нотаріусом ОСОБА_6, зареєстрованого за № 56, в забезпечення зобовязань ОСОБА_7 за кредитним договором № 166/1-14 від 14.03.2014, укладеним між ОСОБА_7 та ПАТ АБ «Порто-Франко», строк за яким настав 11.03.2016, прав на який також відступлене відповідно до договорів про відступлення прав вимоги № 2 від 17.02.2015, № 25/11/15-1 від 25.11.2015, від 26.01.2016 за рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля, задовольняються вимоги ОСОБА_3 станом на 12.08.2015 в розмірі 867654,69 грн. В червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про визнання вищевказаного виконавчого напису таким, що не підлягаю виконанню, оскільки існує спір між ОСОБА_3 та боржником за кредитним договором ОСОБА_7, що вирішується в судовому порядку. В червні 2017 року державним виконавцем був призначений субєкт оціночної діяльності ТОВ «Росла» в особі ОСОБА_8 і в серпні 2017 року на адресу позивача надійшло повідомлення від Малиновського ВДВС про вартість арештованого майна згідно звіту про оцінку майна від 30.07.2017, що становить 321245 грн. без ПДВ. На переконання позивача, вартість її майна суттєво зменшено у порівнянні з ринковими цінами на аналогічні транспортні засоби. В обґрунтування цього позивач наводить відомості з мережі Інтернет, згідно яких подібні автомобілі виставлені на продаж за ціною від 17800 дол. США до 26500 дол. США, тоді як згідно звіту про оцінку майна вартість автомобіля склала 12398 дол. США. В червні 2017 року позивач звернулася до органу ДВС із клопотанням про повернення виконавчого документу стягувачу через відкриття Приморським районним судом м. Одеси провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У відповідь листом від 03.08.2017 орган ДВС повідомив, що відкриття вищевказаного провадження не є підставою для повернення виконавчого документу. На переконання позивача, в даному випадку до застосування підлягає аналогія закону, а саме ст.38 Закону України «Про виконавче провадження», яка встановлює порядок повернення виконавчого документу за умови поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду. Крім того, в серпні 2017 року державним виконавцем прийнято постанову про передачу майна на зберігання іншому зберігачу у звязку із необхідністю припинення повноважень ОСОБА_9, як відповідального зберігача, та змінено його на ОСОБА_10 Однак позивач не була повідомлена про час та місце складання постанови про опис і арешт майна боржника від 18.05.2017, а також про винесення постанови про зміну зберігача її власності від 31.08.2017, чи відмови від прийняття майна на зберігання, у звязку із чим така зміна без її повідомлення, без її відмови від зберігання цього майна є протиправним обмеженням її права власності, у звязку із чим позивач звернулась за судовим захистом.

До суду з'явилася представник позивача, яка позовні вимоги із викладених вище підстав підтримала у повному обсязі та просила задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях проти адміністративного позову, зокрема зважаючи на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Представник третьої особи ТОВ «Росла» проти задоволення позову заперечував, пояснивши, що звіт складено відповідно до вимог п.7 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», який визначає врахування поведінки покупців на ринку, яка полягає у тому, що за придбання майна не сплачується сума, більша від мінімальної ціни майно такої ж корисності, яке продається на ринку.

Представник третьої особи - ОСОБА_3 проти задоволення позову також заперечувала, вважала його необґрунтованим та не підлягаючим задоволенню. Пояснила, що твердження позивача про результати звіту про оцінку майна ґрунтуються лише на припущеннях, а інформація з сайту продажу автомобілів не може бути належним та допустимим доказом невідповідності визначеної вартості автомобіля ринковим цінам.

Вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що 14.03.2014 між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_1, яка є майновим поручителем заставодавцем за ОСОБА_7 укладений договір застави транспортного засобу типу легковий універсал, марки Infininty, модель FX 35, 2008 року випуску, номер шасі (рами, кузова) JN8AS05Y28X018794, коричневий, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СЕ № 037558 від 31.08.2010, виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУВС України в Одеській області.

06.03.2017 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 вчинений виконавчий напис у безспірному порядку шляхом звернення стягнення на автомобіль типу легковий універсал, марки Infininty, модель FX 35, 2008 року випуску, номер шасі (рами, кузова) JN8AS05Y28X018794, коричневий, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СЕ № 037558 від 31.08.2010, виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУВС України в Одеській області. Зазначений автомобіль був переданий позивачем в заставу ПАТ КБ «Порто-Франко» за договором застави, посвідченого 14.03.2014 приватним нотаріусом ОСОБА_4, зареєстрованим в реєстрі за № 416, право на яке було відступлене на підставі договору відступлення прав вимоги за іпотечними договорами та договорами застави, посвідченого 25.11.2015 приватним нотаріусом ОСОБА_5, зареєстрованого за № 2225, право на яке було відступлене на підставі договору відступлення прав вимоги за іпотечними договорами та договорами застави, посвідченого 26.01.2016 приватним нотаріусом ОСОБА_6, зареєстрованого за № 56, в забезпечення зобовязань ОСОБА_7 за кредитним договором № 166/1-14 від 14.03.2014, укладеним між ОСОБА_7 та ПАТ АБ «Порто-Франко», строк за яким настав 11.03.2016, прав на який також відступлене відповідно до договорів про відступлення прав вимоги № 2 від 17.02.2015, № 25/11/15-1 від 25.11.2015, від 26.01.2016 за рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля, задовольняються вимоги ОСОБА_3 станом на 12.08.2015 в розмірі 867654,69 грн.

13.04.2017 головним державним виконавцем Малиновського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_11 за результатами розгляду заяви про примусове виконання виконавчого напису № 414 від 06.03.2017 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53763964.

18.05.2017 о 14:30 год. державним виконавцем Малиновського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_11 при примусовому виконання виконавчого напису № 414 від 06.03.2017 про звернення стягнення на автомобіль встановлено, що останній знаходиться на арешт-майданчику тимчасового зберігання за адресою: м. Одеса, Тираспольське шосе, 31А; необхідно провести арешт та вилучення майна для подальшого погашення боргу у примусовому порядку; винесено постанову про опис та арешт майна боржника, якою встановлено заборону відчужувати, приховувати, міняти, передавати іншим особам без дозволу державного виконавця; надавати транспортний засіб на вимогу виконавця. Також вказаною постановою призначено відповідальним зберігачем ОСОБА_9

21.06.2017 державним виконавцем Малиновського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_11 винесено постанову про призначення субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ТОВ «Росла».

Згідно повідомлення від 03.08.2017 № 30977 за підписом в.о. начальника Малиновського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_12, вартість автомобіля становить 321245 грн. без ПДВ. Розяснено порядок оскарження до суду результатів визначення вартості та оцінки майна, а саме: в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Вищезазначене повідомлення, як зазначає позивач у позові, ОСОБА_1 отримано 12.08.2017, втім, позивач не скористалась своїм правом оскаржити результати визначення вартості майна до суду.

Натомість позивачем було ініційовано визнання виконавчого напису № 414 від 06.03.2017 таким, що не підлягає виконанню, шляхом звернення до суду. Так, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.06.2017 відкрито провадження у справі № 522/11398/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

На підставі викладеного, позивач 30.06.2017 звернулася до державного виконавця Малиновського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_13 із заявою, в якій просила винести постанову про повернення виконавчого напису № 414, виданого 06.03.2017 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зважаючи на перебування в провадженні Приморського районного суду м. Одеси справи № 522/11398/17 та необхідності застосування аналогії закону відповідно до ст.38 Закону України «Про виконавче провадження».

Листом від 03.08.2017 № 30959 за підписом в.о. начальника Малиновського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_12 позивачці повідомлено, що відкриття провадження судом за заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не є підставою для повернення виконавчого документу.

Крім того, за результатами розгляду заявки № 32980 від 10.08.2017 щодо реалізації арештованого майна Одеської філії ДП «Сетам» направило до Малиновського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області лист від 23.08.2017 № 1567/31-12-17, згідно якого інформація про місце зберігання майна не підтвердилася, у звязку із чим заява на реалізацію арештованого майна повернута. В листі висловлені прохання перевірити зазначені у заявці відомості та пропозиція розглянути питання щодо вилучення майна у зберігача з подальшою передачею до Одеської філії ДП «Сетам».

На підставі викладеного 31.08.2017 державним виконавцем Першого Малиновського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_14 винесено постанову про припинення повноважень ОСОБА_9 як відповідального зберігача автомобіля; призначено іншого відповідального зберігача ОСОБА_10

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає дії та рішення органу виконавчої служби обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у звязку з наступним.

Спірні правовідносини у даній справі регулюються Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження", Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та іншими нормативно - правовими актами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 26 вказаного Закону, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Згідно ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Визначення вартості майна визначається ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, ч. 1 цієї статті передбачено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, у разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

Частиною 3 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Відповідно до ч. 5 цієї статті, виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

У відповідності до ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про правомірність дій державного виконавця, які на думку позивача є незаконними. Так, Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено затвердження державним виконавцем звіту про оцінку майна в будь-якій формі, що фактично свідчить про відсутність предмету спору в цій частині. Спеціальним законом передбачений певний алгоритм дій державного виконавця після визначення вартості чи отримання звіту про оцінку, а саме направити не пізніше наступного робочого дня повідомлення результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. Законодавство не уповноважує державного виконавця надавати власну оцінку такому звіту, результатам проведеної оцінки, оскільки така оцінка проводиться спеціально уповноваженим субєктом.

Отже посилання позивача на неправомірність дій державного виконавця в цій частині, які обґрунтовані тим, що ринкові ціни на оцінений автомобіль є більшими і з цих підстав державний виконавець мав діяти інакше, - не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

При цьому суд зазначає, що законодавством прямо передбачено право сторони виконавчого провадження оскаржити результати визначення вартості чи оцінки майна у судовому порядку, якщо вони вважають її несправедливою. Однак позивач таким правом не скористалась.

Не підлягають до задоволення також вимоги щодо визнання протиправними дії державного виконавця щодо відмови ОСОБА_1 в поверненні виконавчого документу на підставі поданої нею заяви.

Так, вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документу стягувачу визначений ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"; 11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

В якості правової підстави для такого повернення виконавчого документу, представник позивача послався на ч.1 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавчий документ, прийнятий виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

На думку позивача, її звернення до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про визнання виконавчого напису нотаріуса № 414 дозволяє застосування за аналогією закону вищевказаного законодавчого припису.

Вирішуючи спір, суд враховує, що аналогію закону можна застосовувати лише у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин.

Принцип законності, про який йдеться у статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України перебуває в органічній сув'язі з положенням частини першої статті 129 Конституції України і його не можна трактувати відірвано від цього припису. Саме тому законодавець у процесуальних кодексах, прийнятих на основі Конституції України, акцентував увагу безпосередньо (частина сьома статті 9 вказаного Кодексу, частина восьма статті 8 Цивільного процесуального кодексу України) або опосередковано (частина сьома статті 4 Господарського процесуального кодексу України) на застосуванні аналогії закону або аналогії права при вирішенні спірних питань.

Однак правовий аналіз змісту ч.1 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» та спірних правовідносин не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом, а тому відсутні підстави для застосування аналогії закону.

Встановлена ч.1 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» підстава для повернення виконавчого документу повязана з набранням законної сили відповідним судовим рішенням та гарантованим правом оскарження такого рішення в апеляційному порядку. Виокремлення такого конкретного випадку обумовлено саме гарантуванням сторони у справі права на апеляційне оскарження в судовому спорі про право, в якому вона мала б взяти участь.

Втім, виконавчі написи вчиняються нотаріусами у випадках, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. В такому випадку презюмується, що боржник був безумовно обізнаний щодо наявності відповідного боргу, який за встановлених судом обставин виник на підставі низки договорів застави, кредитних договорів, цесії тощо.

За таких обставин, суд відхиляє доводи представника позивача щодо можливості застосування до спірних правовідносин аналогії закону та повязану з цим неправомірну бездіяльність державного виконавця, оскільки вони побудовані на помилковому розумінні приписів законодавства.

Також не ґрунтуються на вимогах законодавства вимоги щодо визнання дій державного виконавця щодо винесення постанови про передачу майна на зберігання іншому зберігачу незаконними.

Так, згідно ч.2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Отже спеціальним законом державного виконавця наділено певною свободою розсуду під час здійсненням ним своїх обовязків - дискреційними повноваженнями. При цьому зазначена правова норма не ставить у залежність, як і не висуває певних умов (при врахуванні властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин), на яких наполягає представник позивача, як то особиста думка боржника з цього приводу, відсутність відмови від прийняття майна на зберігання.

Для прийняття державним виконавцем відповідного рішення він на власний розсуд визначає потребу в здійснення вилучення майна у боржника та передання на зберігання іншим особам, враховуючи властивості майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Посилання представника позивача на п.11 главиVIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, є помилковим, оскільки вказаною нормою регламентовано виконання опису та арешту майна на виконання рішення суду про забезпечення позову.

Згідно Рекомендацій Комітету ОСОБА_15 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_15 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, з огляду на положення ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України 21.10.2010 року № П-278/10.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб'єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до ст. 7 КАС України є принцип верховенства права. Відповідно до ст. 3 Конституції України та ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що оскаржувані дії вчинені з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень та з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення/дія, у звязку із чим позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.158-163, 181 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Росла», ОСОБА_3, про визнання дій протиправними відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2017 року.

Суддя І.В. Завальнюк