Справа № 161/15153/16-а
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/6981/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Яворського І.О.,

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 квітня 2017 року за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Луцької міської ради (за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору виконавчий комітет Луцької міської ради) про визнання протиправним та скасування окремих положень правил благоустрою,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ФОП ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати п.9.3.5, п.9.4.2, п.9.4.3, п.9.4.4 та п.9.4.5 Правил благоустрою м. Луцька, затверджених рішенням Луцької міської ради № 44/2 від 29.07.2009.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.04.2017 в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що оспорювані положення Правил благоустрою не відповідають вимогам Законів та Конституції України. Тому просить скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.04.2017 та прийняти нову, якою задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Заява Луцької міської ради про відкладення розгляду справи визнана судом необґрунтованою.

З урахуванням наведеного, керуючись ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що рішенням Луцької міської ради № 44/2 від 29.07.2009 «Про Правила благоустрою м. Луцька» були затверджені Правила благоустрою м. Луцька.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Правила благоустрою м. Луцька прийняті компетентним органом у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законом України «Про місцеве самоврядування». Крім того, оскаржувані пункти Правил благоустрою м. Луцька жодним чином не порушують права власника на тимчасову споруду, а лише регулюють порядок розміщення та утримання малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій та не наділяють департамент муніципальної поліції Луцької міської ради по демонтажу (знесення) обєкта, що є власністю позивача, правових підстав для їх скасування суд не вбачає, а тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Виходячи з положень ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах (п. 6 ч.1 ст. 3 КАС України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Враховуючи положення законодавства, під актом державного чи іншого органу слід розуміти юридичну форму рішень цих органів - офіційний письмовий документ, який породжує певні наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положень КАС України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правові акти - рішення, дію яких поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб і які призначені для неодноразового застосування щодо цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії - рішення, які є актом одноразового застосування норм права і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації, за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Таким чином, враховуючи наведені вище положення норм процесуального права, колегія суддів вважає, що Правила благоустрою м. Луцька, в розумінні КАС України, не є рішення суб'єкта владних повноважень та не може бути предметом спору.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме рішення субєкта владних повноважень, яким були затверджені Правила благоустрою м. Луцька, можуть бути оскаржені особою, яка вважає, що таким порушено її права, свободи або інтереси.

Стосовно інших доводів апелянта та висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що на такі не слід давати відповіді, з урахуванням мотивів, за яких апеляційний суд прийшов до висновку про безпідставність апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

З огляду на викладене вище, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному зясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст.41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 квітня 2017 року по справі № 161/15153/16-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4

Повний текст ухвали виготовлений 13.10.2017.