Справа № 580/1977/15-а
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2017-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

12 жовтня 2017 р. Справа № 580/1977/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Григорова А.М.
Суддів: Тацій Л.В. , Подобайло З.Г.
за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду питання про прийняття додаткової постанови в адміністративній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Лебединського районного суду Сумської області від 08.12.2015р. по справі № 580/1977/15-а
до Голови Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області Шкурко Володимира Олексійовича
про визнання дій протиправними, зобов'язання надати відповідь на заяву, стягнення моральної шкоди та судових витрат,
Позивач звернувся до суду з вищезазначеним адміністративним позовом до відповідача мотивуючи свої вимоги тим, що 5 червня 2015 року він звернувся із заявою до голови Будильської сільської ради - Шкурко Володимира Олексійовича, в якій просив надати інформацію на дев`ять запитань.
На його звернення Будильська сільська рада надала відповідь листом від 3 липня 2015 року в якому замість запитуваної інформації були викладені хаотично вибрані чотири статті з трьох законів, які завершуються висновком про те, що заява не відповідає вимогам інформаційного законодавства.
Позивач вважає, що сільський голова навмисно не надав йому відповідь на поставлені запитання, чим порушив його право на отримання інформації.
Тому позивач уточнивши позовні вимоги просить суд визнати відповідь голови Будильської сільської ради не по суті запиту, визнати неправомірною відмову в наданні інформації, зобов`язати відповідача протягом п`яти днів надати обґрунтовану відповідь на дев`ять запитань, що містяться в його заяві № 47 від 5 червня 2015 року, стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду в розмірі 425 грн., а також стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.
Постановою Лебединського районного суду Сумської області від 08.12.2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
ОСОБА_1, не погоджуючись з вказаним рішенням суду подав апеляційну скаргу.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2016 р. апеляційну скаргу задоволено частково. Постанову Лебединського районного суду Сумської області від 08.12.2015р. по справі № 580/1977/15-а скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Визнано відповідь Будильського сільського голови Шкурка В.О викладену у листі № 02-20/607 від 03.07.2015р. не по суті запиту, визнати неправомірною відмову в наданні інформації. Зобов`язано голову Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області Шкурко Володимира Олексійовича повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № 47 від 5 червня 2015 року. В іншій частині у позові відмовлено .
На адресу Харківського апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткової постанови, якою вирішити питання щодо стягнення судових витрат.
В обґрунтування вищезазначеного клопотання ОСОБА_1 послався на постанову Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27.04.2006 №590 (далі - постанова КМУ № 590) та просив, з урахуванням часткового задоволення позову, стягнути на його користь судові витрати в сумі 313 грн.70 коп. (3/4 від 418,27 грн., з яких 41,5 грн. - витрати на проїзд, 120 грн. - добові, 418,27 грн. - компенсація за відрив від звичайних занять).
Сторони в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином.
Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 6 ст. 12 КАС України та ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази у справі, прийшла до висновку, що заява про ухвалення додаткової постанови підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 168 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Щодо вимог про відшкодування добових витрат, то колегія суддів зазначає наступне.
Добові - це витрати на харчування та фінансування інших особистих потреб сторони та (або) її представника у разі переїзду до іншого населеного пункту. Ці витрати можуть бути підтверджені касовими чеками, рахунком готелю тощо.
Частиною 1 ст. 87 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Пунктом 2 частини третьої цієї статті встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду.
Колегія суддів зазначає, що відрядженням є поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства (організації, установи) для виконання службового доручення поза місцем роботи. На весь період відрядження, у тому числі часу перебування в дорозі, за працівником зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток і сплачуються добові за кожен день перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення й назад та витрати за найм житла.
При цьому, Постанова Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» врегульовує відносини щодо розміру, порядку нарахування та виплати суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів між роботодавцем та працівником.
Проте, ОСОБА_1 приймав участь у справі як позивач, не представляв інтереси підприємства (установи, організації), доказів направлення його у відрядження підприємством, установою та організацією, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, а отже доказів понесення таких витрат.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 в частині розподілу судових витрат, а саме відшкодування суми добових витрат .
Щодо вимог позивача стосовно компенсації за переїзд та відрив від звичайних занять, колегія суддів зазначає наступне.
Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п.5 Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.
Колегія суддів зазначає, що витрати на переїзд можуть бути відшкодовані лише у випадках, коли стороні необхідно було здійснити переїзд до адміністративного суду в інше місто або селище. Розмір витрат визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, водний, повітряний транспорт або ж підтвердженою вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом.
Так, з матеріалів справи вбачається квиток на автобус від 08.12.2015 за маршрутом м. Лебедин до с. Будилка вартістю 6 грн. 50 коп. (а.с. 25).
Отже витрати на переїзд можуть бути відшкодовані в сумі вартості наданого позивачем квитка, а саме 6 грн. 50 коп., решта витрат на проїзд, що вказана позивачем документально не підтверджена.
Щодо компенсації за відрив від звичайних занять, то колегія суддів зазначає, що під "звичайними заняттями" розуміється буденна діяльність безробітної особи, пенсіонера, домогосподарки тощо.
Позивач посилається на те, відрив від буденної діяльності через необхідність витрати часу на проїзд до суду, перебування у суді, тощо.
Розрахунок цієї компенсації здійснюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати, тобто для цього використовується відповідна формула, ВЗ = МЗ : РМ х Ч, де:
МЗ - розмір мінімальної заробітної плати (відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік», станом на момент участі позивача в судовому засіданні, складає 1378 гривень);
Ч - час, який було витрачено для участі у розгляді справи (у год.);
РМ - робочий місяць (у годинах).
Так, згідно з журналом судових засідань, позивач перебував в судових засіданнях: 04.11.2015р. - 6 хв., 16.11.2015р. - 6 хв., 24.11.2015р. - 35 хв., 08.12.2015р. - 3 год. 48 хв. Виходячи з мінімальної заробітної плати 1378 грн., встановленої станом на 01.01.2016 року, середньоденна компенсація за відрив від звичайних занять розраховується наступним чином: за 04.11.2015 р., 16.11.2015р.,24.11.2015р. - 1378 : 21 робочий день = 65.62 грн., втрати за 1 годину - 65.62:8 = 8.20 грн., втрати за 1 хвилину - 8.20 : 60 = 0.14 грн.
Отже, колегія суддів зазначає, що за 04.11.2015 р., 16.11.2015р.,24.11.2015р. позивачу слід компенсувати втрати в розмірі 6.48 грн. (0.14 х 47 хв. = 6.48 грн.).
Проведенням аналогічних розрахунків за 08.12.2015 р. втрати в розмірі 28 грн. 46 коп. ( 1378: 23 робочі дні : 8: 60 х 228хв.= 28 грн. 46 коп.).
Таким чином, компенсація за відрив позивача від звичайних занять складає 34 грн. 94 коп.
Враховуючи викладене, часткове задоволення апеляційної скарги, на користь ОСОБА_1, в якості судових витрат підлягає стягненню компенсація у розмірі 3/4 від 41 грн. 44 коп.(за відрив від звичайних занять 34 грн. 94 коп., та 6 грн. 50 коп. витрати на переїзд) , в іншій частині вимог позивача слід відмовити.
Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі вищевикладеного, судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, яким у даному випадку є Будильська сільська рада Лебединського району Сумської області.
Керуючись ст.ст. 160, 167, 168, 195, 196, , 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткової постанови задовольнити частково.
Прийняти додаткову постанову якою стягнути на користь ОСОБА_1 компенсацію за відрив від звичайних занять у розмірі витрати на переїзд у сумі 31 грн. 08 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області .
В іншій частині заяву про ухвалення додаткового судового рішення - залишити без задоволення.
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.
Головуючий суддя Григоров А.М.
Судді Тацій Л.В. Подобайло З.Г.
Повний текст додаткової постанови виготовлений 17.10.2017 р.