Справа № 809/1100/17
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2017 р. № 809/1100/17

15 год. 15 хв. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - Гундяка В.Д.

при секретарі Бунич Т.В,.

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача Карабіновича П.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного кадастрового реєстратора відділу у Богородчанському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Карабіновича Петра Богдановича про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

03.08.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державного кадастрового реєстратора відділу у Богородчанському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Карабіновича Петра Богдановича про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що державним кадастровим реєстратором відділу у Богородчанському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Карабіновичем П.Б. за результатами розгляду заяви позивача в порушення вимог чинного законодавства прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

09.08.2017 року позивачем змінено позовні вимоги шляхом подання до суду відповідної заяви, в якій просив визнати протиправним та скасувати оскаржуване рішення.

Представник позивача в судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в адміністративному позові та заяві про зміну позовних вимог. Суду пояснив, що 21.06.2017 року позивач з метою присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, право на яку відповідно до свідоцтва права на спадщину серії ВМА за №299292 від 04.11.2008 року є його спадковим майном, звернувся до відповідача із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки площею 0,1965 га за адресою: с. Глибівка, урочище «На Горі», Богородчанського району Івано-Франківської області. Однак, згідно рішення №РВ-017 від 03.07.2017 року відповідачем відмовлено у задоволенні заяви з підстав невідповідності поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: ст.24 Закону України «Про державний земельний кадастр», ст.55 Закону України «Про землеустрій» і ст.198 Земельного кодексу України (не погоджено межі земельної ділянки з суміжними вкладниками та землекористувачами). Зазначив, що вказане рішення, на його думку, є протиправним, оскільки, як вбачається з акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 22.05.2017, суміжні землекористувачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 погодили межі земельної ділянки. Крім того звернув увагу суду, що представник Глибівської сільської ради не з'явився на процедуру проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі, хоча була належним чином повідомлена про час проведення даних робіт. За таких обставин просив вищезгадане рішення відповідача визнати протиправним та скасувати.

Відповідач в судовому засіданні проти заявлений позов не визнав з мотивів, викладених у письмовому запереченні. Суду пояснив, що 21.06.2017 року позивач звернувся із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки. За результатами розгляду даної заяви ним було прийнято рішення №РВ-017 від 03.07.2017 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, так як межі земельної ділянки не були погоджені з Глибівською сільською радою. Крім того не здійснена прив'язка мережі до трьох пунктів державної геодезичної мережі, відсутні відомості щодо інженера-геодезиста. Також вважає, що ОСОБА_3 не мав жодних підстав, передбачених ст.81 Земельного кодексу України, для оформлення документації на дану земельну ділянку та звернення до землеупорядної організації для виготовлення документації із землеустрою. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів.

Відповідно до рішення Глибівської сільської ради від 24.12.1997 року та архівного витягу з протоколу одинадцятої сесії Глибівської сільської ради від 24.12.1997 року ОСОБА_7 - матері позивача, зазначеній у списку осіб, які подали заяву на приватизацію присадибних ділянок, передано у приватну власність земельні ділянки для обслуговування житлових будинків та господарських споруд та для ведення підсобного господарства.

Судом встановлено, що 21.06.2017 року ОСОБА_3, як спадкоємець ОСОБА_7, звернувся із заявою до Державного кадастрового реєстратора відділу у Богородчанському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Карабіновича Петра Богдановича про внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки 0,1965 га за адресою: с. Глибівка, урочище «На Горі», Богородчанського району Івано-Франківської області.

В судовому засіданні встановлено, що 03.07.2017 року відповідач за результатами розгляду даної заяви прийняв рішення №РВ-017 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру (а.с. 7).

Підставою для прийняття даного рішення був висновок відповідача про невідповідність невідповідності поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: ст.24 Закону України «Про державний земельний кадастр», ст.55 Закону України «Про землеустрій» і ст.198 Земельного кодексу України (не погоджено межі земельної ділянки з суміжними вкладниками та землекористувачами).

Суд не погоджується з правомірністю прийнятого рішення з огляду на нижчевикладене.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України "Про державний земельний кадастр" від 07.07.2011 року за №3613-VI (надалі - Закон №3613-VI), який установлює правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру.

Порядок державної реєстрації земельної ділянки визначено статтею 24 Закону №3613-VI.

Відповідно до даної норми для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

При цьому суд залишає без уваги посилання відповідача на відсутність погодження межі земельної ділянки суміжним землекористувачем Глибівською сільською радою з огляду на зазначене.

Так, як вбачається з наявної в матеріалах справи та дослідженої судом в якості письмового доказу копії повідомлення ТОВ НВП «ГІС» за №1-1/07 від 11.05.2017 року, Глибівська сільська рада своєчасно повідомлена про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі. Дане повідомлення отримане адресатом 15.05.2017 року (а.с. 62, 63).

Відповідно до п.3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 за №376, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 р. за N 391/17686, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Як вбачається з системного аналізу вищевказаної норми, нез'явлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок не є підставою для відкладення здійснення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі, за умови їх належного повідомлення про дату і час проведення робіт.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що виконавцем робіт правомірно закріплено межовими знаками межі земельної ділянки в натурі за відсутності Глибівської сільської ради та складено акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 22.05.2017 року, в якому зазначена дана обставина (а.с.65).

Не вважає суд і правомірною підставою для прийняття відповідачем оскарженого рішення факт відсутності у ОСОБА_3 права власності на дану земельну ділянку з огляду на наступне.

Так судом встановлено, що відповідно до рішення Глибівської сільської ради від 24.12.1997 року та архівного витягу з протоколу одинадцятої сесії Глибівської сільської ради від 24.12.1997 року земельні ділянки для обслуговування житлових будинків і господарських споруд та для ведення підсобного господарства передано у приватну власність громадянам, перелік яких зазначено в доданому до рішення списку, та ОСОБА_7 - мати позивача, міститься у списку осіб, які подали заяву на приватизацію присадибних ділянок.

Згідно з заповітом, посвідченого секретарем виконкому Глибівської сільської ради від 07.03.2000 за №16, все спадкове майно ОСОБА_7заповідає своєму сину ОСОБА_3 (а.с.40).

Водночас відповідно до положень ст.1219 ЦКУ до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тобто в тому числі і майнові права, а саме: право користуватися земельною ділянкою наданою спадкодавцю відповідно до рішення органу місцевого самоврядування.

При цьому відповідно до пункту 1 перехідних положень Земельного кодексу України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Згідно з Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15/92 «Про приватизацію земельних ділянок» було встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Статтею шостою цього ж Декрету було зупинено дію частини другої статті 17 і статті 23 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), якими передбачалося, що право власності виникає лише з дня видачі та державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку. Однак дія цих статей Земельного кодексу (в редакції 1992 року) зупинялася лише для громадян України при передачі їм безоплатно у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених цим Кодексом. Отже, якщо у громадянина була у користуванні земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва і рішенням місцевої ради така земельна ділянка була передана йому у приватну власність, то з дня прийняття цього рішення радою у такого громадянина вже по-суті виникло право власності на земельну ділянку. І якщо такий громадянин помер, не отримавши державного акта на право власності на земельну ділянку, його спадкоємці мають право виготовити державний акт вже на своє ім'я, як правонаступники в даних правовідносинах.

Водночас відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому принцип обґрунтованості прийняття рішення вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Однак в порушення даної вимоги закону, на переконання суду, відповідачем оскаржене рішення не мотивоване, як таке, що не містить вказівок на порушення, які стали підставою для прийняття рішення №РВ-017 від 03.07.2017 року, а зазначено виключно посилання на положення нормативно-правового акта.

Разом з тим відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З огляду на зазначене, суд не вбачає за можливе вийти за межі позовних вимог з огляду на встановлену в судовому засіданні часткову невідповідність документів, наданих позивачем для реєстрації даної земельної ділянки, чинному законодавству України, а саме відсутність прив'язки мережі не менш як до трьох пунктів державної геодезичної мережі.

Отже, позовні вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відділу у Богородчанському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_3 640 ( шістсот сорок) грн. судових витрат.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 24 Закону України "Про державний земельний кадастр", керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора відділу у Богородчанському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Карабіновича Петра Богдановича за №РВ-017 від 03.07.2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відділу у Богородчанському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_3 640 ( шістсот сорок) грн. судових витрат.

Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гундяк В.Д.

Постанова складена в повному обсязі 17.10.2017 року.