Справа № 814/600/17
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/600/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Князєв В.С.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Вербицької Н.В., Джабурія О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

27.03.2017р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (надалі ГУ НП в Миколаївській області) про визнання протиправним та скасування наказу від 27.02.2017р. №45 о/с щодо звільнення його зі служби в поліції за п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів); поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.06.2017р. позов задоволений; визнано протиправним та скасовано наказ №45 о/с від 27.02.2017року в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції; поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора відділу превентивної діяльності управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Миколаївській області; стягнуто з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь позивача грошову компенсацію за час вимушеного прогулу з 28.02.2017р. до дати винесення судового рішення у розмірі 10240,51грн. без відрахування податків та зборів та без врахування стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць; стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 6720грн. без відрахування податків та зборів.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на помилкове застосування судом вимог законодавства, при вирішенні справи, внаслідок чого просить постанову суду скасувати та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.11.2015 року наказом №5 о/с ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_1 відповідно до п.9 та 12 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» призначений до НПУ на посаду старшого інспектора відділу превентивної діяльності управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Миколаївській області

Наказом Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області від 18.03.2016 року № 45 о/с позивача було звільнено зі служби в поліції через службову невідповідність.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.12.2016 року у справі №814/1072/16 (набрала законної сили) наказ Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області від 18.03.2016 року № 45 о/с скасовано; поновлено позивача на посаді старшого інспектора відділу превентивної діяльності управління превентивної діяльності ГУ НП України в Миколаївській області; стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 34352,04грн. /а.с.108-120/

Наказом Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області від 27.12.2016 року № 359 о/с позивача поновлено на службі в поліції. /а.с.47/

28.12.2016 року позивач був письмово повідомлений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції в звязку з скороченням займаної посади. /а.с.50/

В подальшому наказом Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 27.02.2017 року №45 о/с позивача звільнено зі служби за п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів). /а.с.16/

Не погоджуючись зі звільненням за скороченням штатів, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що задовольняючи позовні вимоги про поновлення позивача на службі суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наступного.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Згідно з частинами 1-3 статті 68 Закону у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Слід зазначити, що визначальним при вирішенні даного спору є встановлення обставин скорочення посади, яку обіймав позивач.

Судом встановлено, що наказами Голови Національної поліції України від 28.04.2016 року №360 дск «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області та Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 31.05.2016р. №440 «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області» були скасовані всі тимчасові штати ГУ НП в Миколаївській області, а саме 3272 посади, в тому числі і посада, яку обіймав до звільнення позивач, та оголошені постійні штати Головного управління Національної поліції.

Як вбачається з матеріалів справи, в новому штатному розкладі було затверджено штат в кількості 3263 штатних одиниць, з яких 882 особи це штатна чисельність патрульної поліції, превентивна діяльність.

При цьому, на час звільнення позивача не було зайнято 276 посад патрульної поліції, превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що в структурі Головного управління Національної поліції в Миколаївській області фактично відбулась реорганізація, при цьому штат управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області не скорочувався, включаючи і посаду, яку обіймав позивач.

Разом з цим, 28.12.2016 року позивачу під підпис вручено попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції в звязку з скороченням займаної посади, без запропонування посади в новому штаті патрульної поліції, превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, що призвело до порушення трудових прав позивача.

Крім того, відповідачем не було запропоновано позивачу жодної вакантної посади з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції.

При цьому, відповідачем не надано доказів встановлення наявності або відсутності у позивача переважного права на залишення на службі в поліції при реорганізації відповідно до вимоги ч.5 ст.68 Закону України «Про Національну поліцію», за якою переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Отже, відповідачем не було вжито належних заходів щодо переведення працівника за його згодою на іншу роботу чи залишення на службі на той же збереженій посаді.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що під час прийняття оскаржуваного наказу, відповідачем не дотриманні вимоги ст.68 Закону України «Про Національну поліцію», що призвело до порушення прав позивача.

Разом з тим, згідно із правовим висновком зазначеним у постанові Верховного Суду України від 14 січня 2014 року у справі №21-395а13: суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р.

При цьому, дослідивши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла до висновку що судом першої інстанції помилково визначено позивачу розмір виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача при поновленні позивача на службі.

Як вбачається з довідки про грошове утримання позивача, його середньомісячне грошове забезпечення складає 6720грн., середньоденне грошове забезпечення складає 227,80грн. /а.с.62/

Тривалість вимушеного прогулу у період з 28.02.2017 року по 21.06.2017р. складає 76 робочий день, а саме: лютий 2017р. -1 день, березень 2017р. 22 дні, квітень 2017р. 19 днів, травень 2017р. =20 днів, червень 2017р. 14 днів. Отже, розрахунок виплати складає 76 х 227,80грн. = 17312,80грн.

На підставі зазначеного, судова колегія вважає, що, при вирішенні справи, суд першої інстанції обґрунтовано поновив позивача на службі, однак помилково розрахував розмір виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Враховуючи викладене, оскільки судом першої інстанції, при вирішенні справи, порушено норми матеріального права, тому постанова суду першої інстанції в порядку ст.202 КАС України підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області задовольнити частково, постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 червня 2017 року скасувати в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за час вимушеного прогулу у сумі 16960,51грн.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за час вимушеного прогулу за період з 28.02.2017 року по 21.06.2017р. у сумі 17312 (сімнадцять тисяч триста дванадцять)грн. 80коп.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Крусян

Суддя: Н.В. Вербицька

Суддя: О.В. Джабурія