Справа № 803/737/17
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року№ 876/8649/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

У червні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача №000608310 від 23.06.2016 року про збільшення позивачу суми грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 12238,3 грн., в тому числі за податковими зобовязаннями 9790,64 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 2447,66 грн..

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 ОДПІ Головного управління ДФС у Волинській області від 23.06.2016 року №000608310.

З цією постановою суду першої інстанції від 12.07.2017 року не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що оскаржена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а обставини справи досліджені судом неповно та не обєктивно.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що оскаржене ППР від 23.06.2016 року винесене за результатами проведеної ОСОБА_1 ОДПІ перевірки та відповідно до Акта від 06.05.2016 року про результати документальної позапланової невиїзної перевірки дотримання вимог податкового законодавства фізичної осби громадянина ОСОБА_2 за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 року. Суд першої інстанції не врахував, що проведеною перевіркою встановлено, що позивачем в порушення ст.164 ПК України зменшено базу оподаткування на суму витрат на отримання доходу за 2012 рік і за 2013 рік, що призвело до заниження оподатковуваного доходу за ці роки відповідно в сумі 1638,32 грн. і в сумі 3455,5 грн.. Ці порушення встановлено за результатами аналізу податкових декларацій позивача за 2012 і 2013 роки та матеріалів відділу обміну податковою інформацією в м. Конін Республіки Польща.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену постанову суду від 12.07.2017 року та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та зявились в засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави та межі апеляційної скарги, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем ОСОБА_1 ОДПІ на підставі наказу №133 від 29.02.2016 року в період з 25.04.2016 року по 27.04.2016 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства фізичної особи ОСОБА_2, за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року. За результатами перевірки складено Акт №161/1701- від 06.05.2016 року (а.с. 4-8).

Із висновків вказаного Акту перевірки видно, що позивачем порушено: - статтю 64 ПК України, зменшено базу оподаткування на суму витрат на отримання доходу за 2012 рік і за 2013 рік, що призвело до заниження оподатковуваного доходу за ці роки відповідно в сумі 1638,32 грн. і в сумі 3455,5 грн.; - статті 164, 170 ПК України, занижено загальний оподатковуваний дохід за 2012 р. на суму 1638,32 грн., за 2013 рік на суму 3455,5 грн., завищено сплачені у РП Польща податки за 2012 р. на суму 3196,69 грн. і за 2013 р. на суму 7193,54 грн., що призвело до заниження ПДФО за результатами річного перерахунку за 2012 р. на суму 3442,46 грн. і за 2013 р. на суму 6348,18 грн..

На підставі вказаного Акту перевірки від 06.05.2016 року відповідачем винесено відносно позивача податкове повідомлення-рішення №000608310 від 23.06.2016 року, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 12238,30 грн., в т.ч. 9790,64 грн. - податкове зобов'язання та 2447,66 грн. - штрафні (фінансові) санкції (а.с. 9).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.16 ПК України, платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 46.1 ст.46 ПК України визначено, що податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно абз. 1 і 2 п.164.1 ст.164 ПК України, базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи (п.п.162.1.1 п.162.1 ст.162 цього Кодексу).

Об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України (п.163.1 ст.163 ПК України).

Статтею 13 ПК України передбачено, що доходи, отримані резидентом України (крім фізичних осіб) з джерел за межами України враховуються під час визначення його об'єкта та/або бази оподаткування у повному обсязі. При визначенні об'єкта та/або бази оподаткування витрати, здійснені резидентом України (крім фізичних осіб) у зв'язку з отриманням доходів з джерел походження за межами України, враховуються у порядку і розмірах, встановлених цим Кодексом. Доходи, отримані фізичною особою - резидентом з джерел походження за межами України, включаються до складу загального річного оподаткованого доходу, крім доходів, що не підлягають оподаткуванню в Україні відповідно до положень цього Кодексу чи міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суми податків та зборів, сплачені за межами України, зараховуються під час розрахунку податків та зборів в Україні за правилами, встановленими цим Кодексом. Для отримання права на зарахування податків та зборів, сплачених за межами України, платник зобов'язаний отримати від державного органу країни, де отримується такий дохід (прибуток), уповноваженого справляти такий податок, довідку про суму сплаченого податку та збору, а також про базу та/або об'єкт оподаткування. Зазначена довідка підлягає легалізації у відповідній країні, відповідній закордонній дипломатичній установі України, якщо інше не передбачено чинними міжнародними договорами України.

Згідно пп.14.1.55 п.14.1 ст.14 ПК України, дохід, отриманий з джерел за межами України - будь-який дохід, отриманий резидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності за межами митної території України, включаючи проценти, дивіденди, роялті та будь-які інші види пасивних доходів, спадщину, подарунки, виграші, призи, доходи від виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими та трудовими договорами, від надання резидентам в оренду (користування) майна, розташованого за межами України, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих за межами України портів, доходи від продажу майна, розташованого за межами України, дохід від відчуження інвестиційних активів, у тому числі корпоративних прав, цінних паперів тощо; інші доходи від будь-яких видів діяльності за межами митної території України або територій, непідконтрольних контролюючим органам.

Підпунктом 170.11.1 п.170.11 ст.170 ПК України передбачено, що у разі якщо джерело виплат будь-яких оподатковуваних доходів є іноземним, сума такого доходу включається до загального річного оподатковуваного доходу платника податку - отримувача, який зобов'язаний подати річну податкову декларацію, та оподатковується за ставками, визначеними в п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу (тобто, 15 та 17 %).

Відповідно до пп.170.11.2, пп.170.11.3 п.170.11 ст.170 ПК України, якщо згідно з нормами міжнародних договорів, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, платник податку може зменшити суму річного податкового зобов'язання на суму податків, сплачених за кордоном, він визначає суму такого зменшення за зазначеними підставами у річній податковій декларації.

У разі відсутності у платника податку підтвердних документів щодо суми отриманого ним доходу з іноземних джерел та суми сплаченого ним податку в іноземній юрисдикції, оформлених відповідно до ст. 13 Податкового кодексу, такий платник зобов'язаний подати до контролюючого органу за своєю податковою адресою заяву про перенесення строку подання податкової декларації до 31 грудня року, наступного за звітним. У разі неподання в установлений строк Податкової декларації платник податків несе відповідальність, установлену цим Кодексом та іншими законами.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем ОСОБА_2, який працював у ОСОБА_3 були подані податкові декларації до «управління скарбового в м. Катовіце». Відповідно до цих декларацій позивач в 2012 році отримав дохід, зменшений на суму витрат на отримання доходу у сумі 19332,90 польських злотих, сплатив відрахування на соціальне страхування у сумі 2661,15 польських злотих, відрахування на медичне страхування з суми 1298,06 польських злотих, податок у сумі 1145 польських злотих, в 2013 році: дохід, зменшений на суму витрат на отримання доходу у сумі 42438,79 польських злотих, сплатив відрахування на соціальне страхування з суми 5869,22 польських злотих, відрахування на медичне страхування з суми 2862,88 польських злотих, податок у сумі 3164 польських злотих.

Також позивач 14.04.2013 року подав до ОСОБА_1 ОДПІ заяву в якій просив перенести строк подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік до 31.12.2013 року у зв'язку з відсутністю підтверджуючих документів, аналогічно 06.01.2014 року позивач подав до ОСОБА_1 ОДПІ заяву про перенесення строку подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік до 31.12.2014 року в зв'язку з неможливістю одержання підтверджуючих документів та здійснення їх перекладу. Вказані заяви були задоволені та строк подання декларацій був продовжений.

Матеріалами справи підтверджується, що декларацію про майновий стан і доходи за 2012 рік ОСОБА_2 подав до ОСОБА_1 ОДПІ 23.12.2013 року за вх. №, декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік подав 25.12.2014 року за вх. №, де вказав загальну суму доходу за 2012 рік 41073,50 грн., за 2013 рік в сумі 92155,32 грн. із письмовими розрахунками зобов'язань з податку на доходи за межами України згідно з додатком 4, де вказав число і місяць отримання доходу в ОСОБА_3 з сумами перерахованими в гривні на час отримання такого розрахунку та офіційного курсу Нацбанку України на вказані дати (а.с. 22-25).

Згідно отриманої ГУ ДФС у Волинській області від ДФС України у березні 2015 року інформації стосовно взаємовідносин з іноземним платником податку в ОСОБА_3 щодо ОСОБА_2, було зазначено річний дохід за 2012 рік в сумі 19990,40 польських злотих, за 2013 рік в сумі 43773,79 польських злотих (без врахування сум видатків які несе платник податків з ціллю отримання доходу).

Із змісту поданих ОСОБА_2 декларацій про доходи в ОСОБА_3 та довідок з скарбничого управління м. Катовіце видно, що сума доходу вказана, як 19990,40 польських злотих та 19322,90 польських злотих (без врахування сум видатків які несе платник податків з ціллю отримання доходу в розмірі 667,50 польських злотих) за 2012 рік, 43773,79 польських злотих та 42438,79 польських злотих (без врахування сум видатків які несе платник податків з ціллю отримання доходу в розмірі 1335 польських злотих) за 2013 рік, при цьому суми 19322,90 та 42438,79 зазначені, як річний дохід з врахуванням сплачених податків на соціальне та медичне страхування.

ОСОБА_1 ОДПІ вважає, що підставою для винесення податкового повідомлення-рішення та донарахування податку на доходи фізичних осіб зі збільшення суми грошового зобов'язання на 9790,64 грн. стало зазначення в розрахунках до декларацій позивача, поданих в ОСОБА_1 ОДПІ, розміру доходу в іноземній валюті без врахування позивачем при перерахуванні польських злотих у гривні на день отримання доходу, сплачених в ОСОБА_3 сум на соціальне та медичне страхування, тобто відповідно до ст.170 ПК України позивач зменшив суму річного зобов'язання на суму податків сплачених за кордоном.

Судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до ст. 24 Конвенції про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень між Урядом України і Урядом ОСОБА_3 від 12.01.1993 року, яка набула чинності для України 11.03.1994 року, передбачено процедуру усунення подвійного оподаткування шляхом введення знижки від оподаткування своїх громадян, які отримали доходи за межами своєї держави та вже сплатили в тій державі відповідний податок з отриманого доходу.

Отже, вказана сума доходу була оподаткована позивачем у повному обсязі за 2012-2013 роки, належна сума податку сплачена до державного бюджету.

В такій ситуації, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що висновки Акта перевірки від 06.05.2016 року про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік на 3442,46 грн. і за 2013 рік на 6348,18 грн. є безпідставними, а податкове повідомлення-рішення від 23.06.2016 року №000608310 є протиправним.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апелянта, які не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, оскаржена відповідачем постанова суду винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

ОСОБА_4

Повний текст ухвали виготовлено 17.10.2017 року.