Справа № 817/1121/17
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 жовтня 2017 р.Р і в н е 817/1121/17
16год. 55хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув,

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області
про скасування податкового рішення
В С Т АН О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення форми "Ф" № 2309-13 від 30.06.2016 та вимоги форми «Ф» № 8717-17 від 26.12.2016.

Усною ухвалою суду від 20.09.2017 було замінено первинного відповідача - Головне управління ДФС у Рівненській області, належним відповідачем - ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач, з урахуванням додаткових пояснень, зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким визначено податкове зобов'язання з транспортного податку та вимога, прийняті позивачем з порушенням положень статті 267 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в яку було внесено зміни відповідно до Закону України від 24.12.2015 № 909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" (далі - Закон № 909-VIII).

Відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України в редакції Закону № 909-VIII об'єктом оподаткування (транспортним податком) є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

В той же час, позивач зазначає, що відповідачем не було встановлено чи є автомобіль, що знаходиться у власності позивача об'єктом транспортного податку, а саме: не було визначено середньоринкову вартість автомобіля станом на 1 січня податкового (звітного) року.

Крім того, позивач зазначив, що факт набрання законної сили Законом від 24.12.2015 № 909-VIII 01.01.2016 свідчить про порушення положень статті 4 Податкового кодексу України (принципи податкового законодавства), а саме: принципу стабільності податкового законодавства, закріпленого підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України (далі - ПК України), згідно якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки.

Тому, на думку позивача, рішення податкового органу є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду надав письмові додаткові пояснення та заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, тому суд ухвалив про продовження розгляду справи за відсутності представника позивача.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду надав письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав правомірності оскаржуваних рішень, а саме у зв'язку з тим, що приймаючи оскаржувані податкове повідомлення - рішення та вимогу податковий орган керувався нормами Податкового кодексу України, а також просить провести розгляд справи у порядку письмового провадження, тому суд ухвалив про продовження розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Судом не визнавалася обов'язковою участь сторін в судовому засіданні. Відтак, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, та у відповідності до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та про що свідчать матеріали справи, відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ 720249 позивач є власником транспортного засобу марки AUDI A8 (легковий седан - B), об'єм двигуна 2967 куб. см., 2012 року випуску (а.с. 7).

30.06.2016 ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області, на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України було прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 2309-13, яким ОСОБА_1 визначено зобов'язання зі сплати транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 25 000,00 грн. (а.с. 43).

26.12.2016 ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області було виставлено вимогу форми "Ф" № 8717-17, якою ОСОБА_1 зобов'язано сплатити податковий борг зі сплати транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 25 000,00 грн. (а.с. 44).

Вважаючи, що вказане податкове повідомлення рішення та вимога прийняті з порушенням вимог чинного законодавства позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами та спірним рішенням контролюючого органу, суд зазначає про таке.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон України від 28 грудня 2014 року N71-VIII), яким, шляхом викладення в новій редакції статті 267 ПК України, введено новий податок - транспортний податок.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Приписи підпункту 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України визначають, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування, у відповідності до підпункту 267.3.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу, є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

При цьому, згідно пункту 267.4 статті 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до підпункту 267.5.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 ПК України закріплено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Згідно з підпунктом 267.8.1 пункту 267.8 статті 267 Податкового кодексу України транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

З наведеного вбачається, що транспортний засіб позивача підпадає під визначення об'єкту оподаткування транспортним податком відповідно до статті 267 ПК України в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII).

В той же час, Законом України від 24.12.2015 № 909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" внесено зміни до статті 267 Податкового кодексу України. 01.01.2016 вказаний Закон набрав законної сили.

Відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, тобто понад 1033500,00 грн.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Також суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66 затверджено Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, якою встановлено механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком.

З аналізу редакцій підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України відповідно до Закону України від 28 грудня 2014 року N71-VIII та Закону України від 24.12.2015 № 909-VIII, вбачається, зміна об'єкта транспортного податку.

Так, відповідно до Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66 середньоринкова вартість автомобіля марки AUDI A8 (легковий седан - B), об'єм двигуна 2967 куб. см., 2012 року випуску та середньорічним пробігом 36053 км. (а.с. 57) складає 3 092 677,00 грн. (вартість нового автомобіля вказаного позивачем)Х(45/100)Х(1-(3/100) = 1349953,51 грн., тобто транспортний засіб позивача відповідає об'єкту оподаткування транспортним податком відповідно до статті 267 ПК України в редакції Закону України від 24.12. 2015 року № 909-VIII)

Разом з тим, при вирішенні питання, чи є транспортний засіб позивача об'єктом оподаткування транспортним податком саме у 2016 році, суд виходить із наступних положень нормативно - правових актів.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Транспортного податку немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (стаття 9 Податкового кодексу). Поміж тим, відповідно до пункту 9.4 статті 9 ПК України установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

У статті 10 Податкового кодексу України, якою встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не вказаний. Натомість є податок на майно (підпункт 10.1.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, які визначено пунктом 7.1 статті 7 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до статті 265 Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 28.12.2014 року № 71-VIII, що діє з 01.01.2015 року), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок згідно з ПК України є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Так, відповідно до пункту 8.3 статті 8 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення), до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Водночас, відповідно пункту 4.4 статті 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також пунктом 24 частини 1 статті 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" та статті 143 Конституції України.

Отже, Верховна Рада не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

Так, відповідно до пункту 10.3 статті 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно пункту 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпунктом 12.3.1 пункту 12.3 статті 12 ПК України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (підпункт 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

Як встановлено судом, рішенням Рівненської міської ради "Про встановлення податку на майно в частині транспортного податку" від 18.06.2015 № 5253 транспортний податок в місті Рівне у 2015 році справляється у розмірі та в порядку, встановленому статтею 267 Податкового кодексу України.

В той же час, відповідно до рішення Рівненської міської ради "Про внесення змін до рішення Рівненської міської ради від 18.06.2015 № 5253 "Про встановлення податку на майно в частині транспортного податку" від 28.01.2016 № 109 транспортний податок в місті Рівне у 2016 році справляється у розмірі та в порядку, встановленому статтею 267 Податкового кодексу України.

При цьому, суд зазначає, що згідно з пунктом 12.5 статті 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 статті 12 цього кодексу.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, місцеві ради за ПК України мають обов'язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) транспортний податок і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок ( і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно зі статтею 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, враховуючи викладене, 2015 рік - це плановий період, а 2016 рік - вже бюджетний період, при застосуванні рішення Рівненської міської ради від 18.06.2015 № 5253 в частині транспортного податку, так само як і 2016 рік - це плановий період, а 2017 рік - вже бюджетний період при застосуванні рішення Рівненської міської ради від 28.01.2016 № 109.

Тобто, виходячи з наведених норм Кодексу, транспортний податок прийнятий в 2015 році, практично не може бути визнаний обов'язковим до сплати принаймні в 2015 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

Теж саме стосується і внесених змін Законом України від 24.12.2015 № 909-VIII до статті 267 ПК України, які практично не можуть бути визнані обов'язковим до сплати в 2016 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2015 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

Крім того, суд зазначає, що основними засадами податкового законодавства є принципи, в яких визначено зміст і спрямованість правового регулювання податкових правовідносин.

Принципи, проголошені у статті 4 Податкового кодексу України повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку так і на стадії застосування норм, якими визначений обов'язок сплати податку.

Так, серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року (підпункт 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України).

Вказаний принцип має на меті встановлення незмінних умов оподаткування, елементів податків протягом певного часу.

Таким чином, з аналізу норм ПК України, а саме статті 4 (принципи податкового законодавства) та пункту 12.3 статті 12 (встановлення місцевих податків та зборів), суд дійшов висновку, що транспортний засіб позивача не є об'єктом оподаткування транспортним податком в редакції статті 267 відповідно до Закону України від 24.12.2015 № 909-VIII та рішення Рівненської міської ради від 28.01.2016 № 109, оскільки вказані зміни можуть бути застосовані лише з 2017 року.

Враховуючи викладене, податковий орган встановлюючи факт, чи є транспортний засіб позивача об'єктом оподаткування транспортним податком в 2016 році, не повинен був визначати середньоринкову вартість автомобіля відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66 якою затверджено Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля).

У той же час, підпунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України надалі встановлено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

З аналізу підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України та обставин справи, суд дійшов висновку, що оскільки об'єм циліндрів двигуна транспортного засобу позивача складає 2967 куб. см, то він не є об'єктом оподаткування в розумінні статті 267 ПК України в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року N71-VIII та рішення Рівненської міської ради "Про встановлення податку на майно в частині транспортного податку" від 18.06.2015 № 5253 (об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.) та за який має справлятися транспортний податок із застосуванням мінімальних ставок, що складає 25 000 грн. відповідно до пункту 267.4 статті 267 ПК України в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року N71-VIII.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області форми "Ф" № 2309-13 від 30.06.2016 слід визнати протиправним та скасувати.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування вимоги ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області форми "Ф" № 8717-17 від 26.12.2016, то суду слід зазначити наступне.

Так, відповідно до пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Підпунктом 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з пунктом 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

З системного аналізу зазначених нормативно-правових актів судом встановлено, що підставою надсилання вимоги є виникнення у платника податкового боргу, що є не сплаченою платником податків у встановлений цим Кодексом строк сумою узгодженого грошового зобов'язання.

Оскільки у ході розгляду адміністративної справи судом встановлено відсутність правових підстав визначення грошового зобов'язання позивачу з транспортного податку на суму 25000 грн., то вимогу ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області форми "Ф" № 8717-17 від 26.12.2016, також слід визнати протиправною та скасувати.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до підпунктів 1, 3 частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо наявності підстав для скасування податкового повідомлення - рішення та вимоги. Вказане, у свою чергу обумовлює підстави для задоволення позовних вимог.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення - рішення форми "Ф" від 30.06.2016 № 2309-13 та вимогу форми «Ф» № 8717-17 від 26.12.2016 слід визнати протиправними та скасувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Враховуючи наведене, позивачу слід присудити за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області 674 (шістсот сімдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору, сплаченого згідно квитанції № 35 від 21.07.2017 (а.с. 2).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області № 2309-13 від 30.06.2016.

Визнати протиправною та скасувати вимогу ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області № 8717-17 від 26.12.2016.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 674 (шістсот сімдесят чотири) грн. 00 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Зозуля Д.П.