Справа № 815/438/17
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2017-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

29 вересня 2017 року м. Київ К/800/31514/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Штульман І.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах яких діють ОСОБА_1 та ОСОБА_2, до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року громадяни Узбекистану ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом, у якому просили визнати неправомірним та скасувати наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 16 січня 2017 року про відмову у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов'язати відповідача прийняти стосовно них та їх неповнолітніх дітей, в інтересах яких вони діють, рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 вересня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга, в якій ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просять скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 вересня 2017 року і прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що в повторних заявах позивачів про надання статусу біженця в Україні відсутні посилання на нововиявлені обставини або матеріали, що підтверджують обґрунтованість побоювань щодо повернення до країни свого походження. Позивачам раніше вже було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини 1 статті 13 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Судами встановлено, що 27 жовтня 2011 року ОСОБА_1 вибув з Узбекистану в Україну авіарейсом Ташкент-Київ на підставі національного паспорту, державний кордон перетнув легально. З Києва позивач приїхав до Одеси, де допомагав своєму товаришу в мечеті.

ОСОБА_2 прибула на територію України 23 травня 2013 року і була тут до вересня 2013 року, після чого повернулася до Узбекистану. 27 вересня 2013 року позивач знову покинула Батьківщину разом із дітьми, виїхала потягом Ташкент-Харків транзитом через Російську Федерацію та Казахстан. Державний кордон України перетинала легально 1 жовтня 2013 року.

16 січня 2017 року із повторними заявами про надання статусу біженця позивачі звернулися до Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

16 січня 2017 року наказом № 7 Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено в прийняті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до пункту 6 статті 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Вирішуючи спір суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відсутні будь-які підтвердження, що під час перебування в Узбекистані або після залишення території цієї країни, ОСОБА_1 зазнавав чи зазнає будь-яких переслідувань за ознаками віросповідання. Позивачами не підтверджено власну причетність до діяльності будь-якої релігійної організації, в тому числі забороненої, а лише зазначено, що вони дотримуються заповітів Ісламу, що не може бути підставою для переслідувань, так як Іслам є основною релігією Узбекистану. Крім того, за інформацією по країні походження позивачів, на даний час там відсутні будь-які відкриті збройні конфлікти та соціально-політична ситуація є стабільною.

З огляду на зазначене, висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову є правильними, оскільки у своїх повторних заявах про надання статусу біженця в Україні від 16 січня 2017 року позивачами не наведено обставин, які б свідчили про зміну/появу умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини 1 статті 13 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», необхідних для визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, ця касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявники не наводять підстав, які б дозволили вважати, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального чи процесуального права.

Керуючись статтею 211, пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах яких діють ОСОБА_1 та ОСОБА_2, до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з доданими до скарги матеріалами направити скаржникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Штульман