Справа № 807/1322/16
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/7489/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Рибачука А. І.,
суддів Багрія В. М., Старунського Д. М.,
за участю секретаря Андрушківа І. Я.,
представника позивача Шимін Н. М.,
представника відповідача Рапіти О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року у праві 807/1322/16 за адміністративним позовом першого заступника прокурора Закарпатської області до Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Перший заступник прокурора Закарпатської області в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просив визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо оформлення права користування земельними ділянками у межах прикордонної смуги уздовж лінії державного кордону України орієнтовною площею 7900 га з метою їх формування як об`єкта цивільних прав, зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) вжити заходи, передбачені статтями 92, 116, 123, 125, 126 Земельного кодексу України з метою набуття права користування земельними ділянками у межах прикордонної смуги уздовж лінії кордону України орієнтовною площею 7900 га та оформлення речових прав на них.
Позовні вимоги обґрунтовував посиланням на те, що Чопським прикордонним загоном не було вжито належних заходів щодо оформлення документів на право користування землями прикордонної смуги, що призвело до незаконного розпорядження органами місцевого самоврядування та місцевими органами виконавчої влади земельними ділянками у межах прикордонної смуги і суміжними землями та становить загрозу для безперешкодного виконання функцій по охороні державного кордону.
Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із зазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано, що чинним законодавством не врегульовані питання передачі в користування земельних ділянок вздовж лінії державного кордону України.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, посилаючись на викладені в ній доводи, просив її задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.
Заслухавши суддю доповідача, представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.
Отже умовою для звернення до суду з позовом щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав чи прав особи, в інтересах якої він звертається до суду.
Якщо відповідні рішення, дії чи бездіяльність протиправно, на думку особи, яка звертається до суду, спричинили виникнення, зміни чи припинення прав та обов`язків (тобто є юридично значимими), така особа може порушити питання про визнання таких рішень, дій чи бездіяльності протиправними в судовому порядку.
Разом з цим судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв`язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи. У свою чергу, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли сталися зміни стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах. Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.
Водночас за відсутності об`єктивного порушення прав чи законних інтересів особи заявлені нею чи в її інтересах вимоги не підлягають задоволенню.
Обґрунтовуючи підстави позову перший заступник прокурора Закарпатської області покликався на те, що службові особи відповідача не забезпечили виконання вимог Законів України «Про державну прикордонну службу України», «Про використання земель оборони» та постанови Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року № 1147 «Про прикордонний режим», що призвело до незаконного розпорядження органами місцевого самоврядування та місцевими органами виконавчої влади земельними ділянками у межах прикордонної смуги і суміжними землями та становить загрозу для безперешкодного виконання функцій по охороні державного кордону.
Отже вимоги заступника прокурора стосуються зобов`язання відповідача як органу охорони державного кордону, що входить до структури Державної прикордонної служби України, яка є правоохоронним органом спеціального призначення виконати свої повноваження у порядку та у спосіб відповідно до чинного законодавства, які, як вважає позивач, ним безпідставно не виконуються.
Суспільні відносини, які виникають між державою та Державною прикордонною службою України як правоохоронним органом спеціального призначення (його структурним утворенням) є управлінськими (державно управлінськими). Ці відносини характеризуються певною ієрархією відповідних державних органів (посадових осіб) з чітко визначеною компетенцією, підпорядкованістю, підзвітністю (підконтрольністю), наділенням вищестоящих органів в цій ієрархії певними адміністративними повноваженнями, в тому числі повноваженнями щодо контролю та примусу по відношенню до нижчестоящих. Тобто в разі невиконання чи неналежного виконання структурним утворенням Державної прикордонної служби України (його службовими особами) покладених на нього завдань такі правовідносини не мають ознак правового спору та відповідно повинні врегульовуватися шляхом реалізації згаданих вище повноважень, а не шляхом звернення до суду з позовом.
Відтак заявлені першим заступником прокурора Закарпатської області вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені вище особливості, які існують у сфері управлінських правовідносин та прийшов до помилкового висновку про можливість їх врегулювання шляхом задоволення даного позову.
За наведених обставин, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування оскаржуваної постанови та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України задовольнити, постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року у праві 807/1322/16 скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову першого заступника прокурора Закарпатської області до Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А. І. Рибачук
судді В. М. Багрій
Д. М. Старунський
Повний текст судового рішення виготовлено 10 жовтня 2017 року.