Справа № 815/2749/17
Суддя: Свида Л. І.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2749/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року м. Одеса

У залі судових засідань № 25

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

при секретарі судового засідання - Донець В.Р.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1 Зохал ОСОБА_2 Гафур

представника відповідача - ОСОБА_3 (по довіреності)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 Зохал ОСОБА_2 Гафур, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 ОСОБА_4 20.02.2012 р. н., ОСОБА_5 ОСОБА_4 26.09.2016 р. н. до ГУ ДМС України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_5 Зохал ОСОБА_2 Гафур, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 ОСОБА_4 20.02.2012 р. н., ОСОБА_5 ОСОБА_4 26.09.2016 р. н. з адміністративним позовом до ГУ ДМС України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу відповідача №84 від 05.05.2017 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобовязання відповідача у відповідності з процедурою, передбаченою ст. 8 Закону, прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання ОСОБА_5 Зохал ОСОБА_2 Гафур, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 ОСОБА_4 20.02.2012 р. н., ОСОБА_5 ОСОБА_4 26.09.2016 р. н., біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач адміністративний позов підтримав, на заявлених вимогах наполягав, оскільки наказ про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки позивач не може повернутись до країни свого громадянського походження через переслідування у звязку із професійною діяльністю її чоловіка, який працює журналістом та через ці обставини її життю і здоров'ю загрожує небезпека.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов (Том І, аркуші справи 23-31), оскільки позивач не підпадає під критерії, визначені п. 1, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», її заява носить характер зловживання через приховання важливих відомостей та надання завідомо неправдоподібної інформації, а тому оскаржуване рішення є правомірним та скасуванню не підлягає.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_5 Зохал ОСОБА_2 Гафур є громадянкою ОСОБА_6, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_1, за національністю таджичка, за віросповіданням мусульманка сунітка, володіє мовою дарі, перебуває в шлюбі з громадянином ОСОБА_6 ОСОБА_1 ОСОБА_7 Мутакі, 1985 р. н., з яким має двох неповнолітніх дітей, доньку - ОСОБА_1 ОСОБА_4 20.02.2012 р. н. та доньку - ОСОБА_5 ОСОБА_4 26.09.2016 р. н.

ОСОБА_5 Зохал ОСОБА_2 Гафур залишила країну постійного проживання 18.07.2016 року легально, на підставі національного паспорту серії 00553638 та української візи типу С, авіарейсом Кабул Туреччина Одеса, перетнула Державний кордон України 18.07.2016 року легально. Причиною виїзду ОСОБА_5 Зохал ОСОБА_2 Гафур з країни громадянської належності вона зазначила небезпеку життю через погрози її чоловіку, який працює журналістом та є відповідальним за політичні програми та новини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 Зохал ОСОБА_2 Гафур 29 липня 2016 року звернулася до ОСОБА_8 управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою №151 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (Том І, аркуші справи 180-182).

За результатами розгляду особової справи громадянки ОСОБА_6 ОСОБА_5 Зохал ОСОБА_2 Гафур, ІНФОРМАЦІЯ_2, 4 серпня 2016 року ОСОБА_8 управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області, відповідно до п. 6 ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», складений висновок щодо прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця або додаткового захисту (Том І, аркуші справи 242-245).

Наказом № 148 від 04.08.2016 року ОСОБА_8 управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийнято рішення про відмову позивачу в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (Том І, аркуш справи 237).

ОСОБА_5 Зохал ОСОБА_2 Гафур 05.08.2016 року отримала повідомлення №5/1-265 від 04.08.2016 року про відмову в оформленні їй документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (том І, аркуші справи 238-241), не погодилася із прийнятим рішенням та оскаржила його до суду.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/3980/16 від 22.12.2016 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 Зохал ОСОБА_2 Гафур відмовлено, за результатами апеляційного оскарження зазначеного рішення суду, воно залишено в силі ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017 року, а за результатами касаційного оскарження рішень судів в цій справі 27 березня ухвалою Вищого адміністративного суду України у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_5 Зохал ОСОБА_2 Гафур відмовлено.

ОСОБА_5 Зохал ОСОБА_2 Гафур 25 квітня 2017 року повторно звернулася до ОСОБА_8 управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою №63 щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (Том І, аркуші справи 40-43).

За результатами розгляду заяви позивача ОСОБА_8 управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області 5 травня 2017 року складений висновок про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (Том І, аркуші справи 113-118).

Наказом ОСОБА_8 Управління Державної міграційної служби України в Одеській області №84 від 5 травня 2017 року, у відповідності до п. 6 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового статусу громадянці ОСОБА_6 ОСОБА_5 Зохал ОСОБА_2 Гафур, ІНФОРМАЦІЯ_3, та її неповнолітнім дітям ОСОБА_1 ОСОБА_4 20.02.2012 р. н., ОСОБА_5 ОСОБА_4 26.09.2016 р. н., особова справа № 2017OD0058 (Том І, аркуш справи 108).

ОСОБА_5 Зохал ОСОБА_2 Гафур 11 травня 2017 року отримала повідомлення № 5/1-137 від 05.05.2017 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видане на підставі наказу ГУ ДМС України в Одеській області № 84 від 05.05.2017 року (Том І, аркуші справи 109-112), не погодилася із правомірністю рішення та оскаржила його до суду.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка потребує додаткового захисту - особа, яка не є біженцем, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до положень п. 6 ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Необхідність доказування наявності умов для надання статусу біженця знаходить своє підтвердження у міжнародно-правових документах. Згідно з п. 195 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців (згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року та Протоколом щодо статусу біженців 1967 року), у кожному окремому випадку всі необхідні факти повинні бути надані в першу чергу самим заявником, і тільки після цього особа, уповноважена здійснювати процедуру надання статусу біженця (перевіряючий), повинна оцінити всі твердження і достовірність переконань заявника.

Виходячи із змісту Конвенції про статус біженців 1951 року та ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», поняття «біженець» включає чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути наданий статус біженця. До таких підстав відносяться: знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства - за межами країни свого колишнього місця проживання; неможливість або побоювання користуватись захистом країни походження; наявність цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; побоювання стати жертвою переслідувань повинно бути пов'язано з причинами, які вказані в Конвенції про статус біженців 1951 року, а саме: расова належність, релігія, національність (громадянство), належність до певної соціальної групи, політичні погляди.

При цьому «побоювання стати жертвою переслідувань» складається із суб'єктивної та об'єктивної сторін. Суб'єктивна сторона полягає у наявності в особи «побоювання». «Побоювання» є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо неї. Саме під впливом цієї суб'єктивної оцінки особа вирішила покинути країну і стала біженцем.

Об'єктивна сторона пов'язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними. Факти обґрунтованості побоювань переслідування (загальна інформація по країні походження біженця) можуть отримуватись від біженця, та незалежно від нього - з різних достовірних джерел інформації, наприклад, з публікацій у засобах масової інформації, з повідомлень національних чи міжнародних неурядових правозахисних організацій, із звітів Міністерства закордонних справ тощо.

Крім того, ОСОБА_9 Європейського Союзу «Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або як осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту» від 27.04.2004 № 8043/04 містить наступні фактори, які повинні досліджуватися з наведеного вище питання: реальна спроба обґрунтувати заяву; надання усіх важливих фактів, що були в розпорядженні заявника та обґрунтування неможливості надання інших доказів; зрозумілість, правдоподібність та несуперечливість тверджень заявника; заявник подав свою заяву про міжнародний захист якомога раніше; встановлено, що заявник заслуговує на довіру.

Таким чином, особа, яка звертається із заявою про надання, їй статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту має довести, що її побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань є обґрунтованими, або її життю, безпеці чи свободі в країні походження загрожує небезпека і вона не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

З матеріалів справи вбачається, що позивач вдруге звертається із заявою про надання статусу біженця, або особи, яка потребує додаткового захисту та під час першого звернення за захистом в Україні нею надані недостовірні дані щодо виїзду з ОСОБА_6, що свідчить про відсутність таких факторів, визначених в ОСОБА_9 Європейського Союзу, як правдоподібність, несуперечливість тверджень заявника.

Зокрема, під час першого звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позивач надала неправдоподібну інформацію щодо нелегального виїзду з ОСОБА_6, однак під час розгляду матеріалів було встановлено, що вона виїхала з ОСОБА_6 18.07.2016 року авіарейсом ОСОБА_6 (Кабул) Туреччина (Стамбул) Україна (ОСОБА_3), державний контроль перетнула легально 18.07.2016 року на підставі паспортного документу та української візи типу С.

Крім того, ОСОБА_5 Зохал ОСОБА_2 Гафур стверджує, що боїться за своє життя та життя своїх дітей через погрози злочинного угрупування «Талібан», повязані з професійною діяльністю її чоловіка, який по теперішній час працює журналістом в теле-радіо компанії «Майванд», однак суд звертає увагу, що її чоловік працює в цій компанії з 2014 року по теперішній час та він не зазнавав і не зазнає будь-яких насильницьких дій від злочинного угрупування «Талібан», позивач безпосередньо також не отримувала погроз та не зазнавала будь-яких насильницьких дій від цієї злочинної організації.

Позивач зазначає про погрози її чоловіку з 2014 року, однак будь-яких доказів та прикладів вчинення дій, які б свідчили про реальність цих погроз по відношенню до неї до липня 2016 року та її чоловіка по теперішній час не наведено.

Слід зазначити, що чоловік ОСОБА_5 Зохал ОСОБА_2 Гафур по теперішній час проживає в ОСОБА_6 в (м. Кабул), продовжує працювати в теле-радіо компанії «Майванд» та користується усіма правами громадянина ОСОБА_6, що підтверджується фактами звернення до компетентних органів ОСОБА_6, зокрема, Міністерства освіти МЗС ОСОБА_6 з метою отримання та легалізації документів, у тому числі диплому про вищу освіту.

Крім того, позивач під час проживання в ОСОБА_6 також зверталася до компетентних органів влади з метою підтвердження диплому про вищу освіту, отримання паспортного документу для виїзду за кордон, без перешкод виїжджала до Пакистану з метою отримання дозволу на в'їзд в Україну, не мала жодних проблем при виїзді з країни.

Щодо наданого доказу в підтвердження погроз чоловіку ОСОБА_5 Зохал ОСОБА_2 Гафур, він не містить даних про особу, яка його підписала, дані щодо номерів телефонів не співпадають з даними сайту, в ньому не міститься безперечних доказів загрози життю та здоровю позивача та її чоловіка, в листі зазначено про загадкових озброєних людей, однак ця інформація не містить даних про те, що це за люди і яка мета їх прибуття.

Інформацією по країні походження встановлено, що в регіоні постійного проживання позивача м. Кабул (ОСОБА_6) відсутні відкриті збройні конфлікти, що додатково підтверджує відсутність серйозної загрози її життю у разі добровільного повернення до ОСОБА_6.

Суд також звертає увагу, що обставини переслідування позивача вже були предметом розгляду в адміністративній справі №815/3980/16, за результатами розгляду якої встановлена правомірність рішення Державної міграційної служби України про відмову позивачу в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця або додаткового захисту та рішення по цій справі набрало законної сили.

Таким чином, обставини переслідування позивача та загрози її життю та здоровю в країні походження не знайшли свого підтвердження, а її заява є явно не обґрунтованою.

Враховуючи відсутність прикладів та обставин, які свідчать про переслідування позивача, або її родичів за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, загрозу життю, безпеці чи свободі, тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження, тощо, відсутність нових обставин під час повторного звернення позивача, які б підтверджували загрозу її життю та здоровю, суд вважає рішення відповідача про відмову у оформленні позивачу документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту обґрунтованим, законним та таким, що не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 Зохал ОСОБА_2 Гафур, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 до ГУ ДМС України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу ГУ ДМС України в Одеській області №84 від 05.05.2017 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобовязання ГУ ДМС України в Одеській області у відповідності з процедурою, передбаченою ст. 8 Закону, прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання ОСОБА_5 Зохал ОСОБА_2 Гафур, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 ОСОБА_4 20.02.2012 р. н., ОСОБА_5 ОСОБА_4 26.09.2016 р. н., біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відмовити.

Постанова набирає законної сили у порядку ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга на постанову подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія надсилається до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови складений і підписаний 09.10.2017 року.

Суддя Л. І. Свида

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 Зохал ОСОБА_2 Гафур, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 до ГУ ДМС України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу ГУ ДМС України в Одеській області №84 від 05.05.2017 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобовязання ГУ ДМС України в Одеській області у відповідності з процедурою, передбаченою ст. 8 Закону, прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання ОСОБА_5 Зохал ОСОБА_2 Гафур, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5, біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відмовити.

09 жовтня 2017 року.