Справа № 638/10875/17
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 р.Справа № 638/10875/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Старосуда М.І.

секретарі судового засідання: Жданюк А.О.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представники відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Громадянина ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_5 Кадір на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 липня 2017 року по справі № 638/10875/17 за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до Громадянина ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_5 Кадір про примусове видворення з України,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 липня 2017 року з позовом до Громадянина ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_5 Кадір в якому просив суд: винести постанову про примусове видворення з України громадянина ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_5 Кадір, ІНФОРМАЦІЯ_1; звернути постанову до негайного виконання.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 липня 2017 року позов задоволено.

Прийнято рішення про примусове видворення громадянина ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_5 Кадір, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі території України.

Клопотання представника Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області - задоволено.

Прийняте рішення про затримання громадянина ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_5 Кадір, ІНФОРМАЦІЯ_2, з поміщенням до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, терміном на 6 місяців. Постанову звернуто до негайного виконання.

Відповідач не погодившись з постановою суду першої інстанції, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 46-51). Апелянт наголошує на тому, що не заперечує проти необхідності покинути територію України, судом не враховано відсутність підстав для затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців, він не збирався переховуватися, суд не врахував наданий короткий час для залишення країни. Суд першої інстанції в порушення вимог 162, 183-7 КАС України та ст..30 Закону №3773-УІ безпідставно задовольнив вимоги про його затримання та з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Після звільнення з місця утримання зобовязується покинути країну.

Представник відповідача наполягав на задоволенні апеляційної скарги. Вказував на неналежний переклад, про те, що відповідач не мав наміру переховуватися та мав намір виїхати, достовірно не встановлено, що відповідач порушував порядок перебування в Україні.

Представник позивача заперечував проти апеляційної скарги та наполягав на залишенні її без задоволення. Вказав, що для перекладу були запрошені дві особи, які були наділені та мали належний досвід для цього та будь яких порушень з цього боку не було, як і не було зауважень з боку відповідача. До того ж, відповідач не мав жодних підтверджуючих документів, які б свідчили про законність перебування на території України, для доставки до суду співробітники служби приїжджали за місцем його переховування, де також був складений протокол про порушення.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, що з протоколу про адміністративне правопорушення серії МХК №118707 від 21.07.2017 р. вбачається, що 21.07.2017 р., о 14:20 год., в м. Харків, вул. Толбухіна, 103, був виявлений громадянин НР ОСОБА_4 ОСОБА_5 Кадір, який порушує правила перебування іноземців та ОБР в Україні, а саме перетнув державний кордон України в січні 2017 р. поза межами пункту пропуску.

Рішенням начальника відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Управління у справах іноземців та ОБГ ГУ ДМС України в Харківській області від 21.07.2017 р. вирішено примусово повернути до країни походження громадянина ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_5 Кадіра (MD ABDUL KADIR), ІНФОРМАЦІЯ_1; заборонено в'їзд в Україну на 3 роки; зобов'язано його покинути територію України у термін до 22.07.2017 р.

Відповідно до вказаного рішення, громадянин ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_5 Кадір, ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув на територію України в січні 2017 р. поза пунктами пропуску через державний кордон з метою транзитного проїзду до країн Європейського союзу.

21.07.2017 р. за порушення правил перебування іноземних громадян на території України громадянин ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 Кадір, ІНФОРМАЦІЯ_1, був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, накладений штраф в розмірі 510,00 грн. не сплачений.

У громадянина ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_5 Кадір близьких родичів серед громадян України, постійного джерела доходів, гарантій приймаючої сторони в Україні немає, тобто підстави для подальшого перебування на території України відсутні.

Громадянин ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_5 Кадір, ІНФОРМАЦІЯ_1, до кримінальної відповідальності не притягувався, в розшуку не перебуває. За базами безпідставно виданих паспортів громадянин України та посвідок на постійне проживання в Україні не значиться.

До ГУ ДМС України в Харківській області з метою одержання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, не звертався.

З пояснень громадянина ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_5 Кадір, ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що останній раз він прибув на територію України в січні 2017 р. поза пунктами пропуску через державний кордон України з метою транзитного проїзду на територію Європейського Союзу. В м. Харків він проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, де 21.07.2017 р. він був виявлений працівниками ОСОБА_6 в Харківській області спільно з працівниками ГУДМС України в Харківській області. Близьких родичів на території України немає; за статусом біженця або оформленням будь-яких документів до ГУ ДМС України в Харківській області не звертався. Відповідач розуміє, що знаходиться на території України незаконно і в його відношенні буде складений адміністративний матеріал за ч. 1 ст. 203 КУпАП і прийнято рішення про його примусове повернення з території України, в випадку невиконання якого в його відношенні буде поданий позов до районного суду м. Харкова з метою його примусового видворення з території України.

Здійснюючи апеляційний перегляд колегія суддів виходить з наступного.

Закон, що визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України, є Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" №3773-УІ від 22.09.2011 року (Закон №3773).

Відповідно до п.14 ст.1 Закону №3773, нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України;

Згідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Стаття 4 Закону №3773 передбачає підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 ст. 16 зазначеного Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Одним з видів юридичної відповідальності можуть бути як то примусове видворення, затримання такої особи.

Пунктом 2 ст. 25 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Частиною 1, 2 ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду (ч.4).

Відповідно до ч.5 цієї статі, іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Як було встановлено, що внаслідок порушення правил перебування іноземних громадян на території України, відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 203 КУпАП.

21.07.2017 року було прийнято Рішення щодо примусового повернення до країни походження громадянина ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_5 Кадіра (MD ABDUL KADIR), ІНФОРМАЦІЯ_1; заборонено в'їзд в Україну на 3 роки; зобов'язано його покинути територію України у термін до 22.07.2017 р.

Зазначене рішення оскаржене у встановленому законом порядку не було.

Відповідно до ч.8 ст.26 Закону №3773, примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Як встановлено за матеріалами справи, що Відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, тобто не підпадає під дію ч.8 ст.26 Закону №3773.

Вирішуючи питання щодо законності прийнятого судом першої інстанції рішення, колегія суддів враховує, що відповідно до вимог чинного законодавства України особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Колегія суддів зазначає, що відповідач не підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», доказів такого не надано.

Іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", з урахуванням статті 13 Закону України «Про імміграцію".

Також, згідно з частиною 1 статті 30 Закону №3773, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Тобто, як вбачається правового аналізу наведеного законодавства, якщо в одному випадку, іноземець порушує законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, то відносно нього може бути прийняте самостійне рішення центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції (або іншими за переліком у нормі) щодо примусово повернення в країну походження або третю країну, при чому для цієї особи встановлюється певний термін для добровільного виконання такого рішення, в той же час, у випадку, якщо така особа не виконала в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, то це є однієї з підстав для примусового видворення з України іноземця. Таке примусове видворення здійснюється вже за судовим рішенням за наслідками розгляду позову цього органу про таке примусове видворення. Колегія суддів зазначає, що питання примусового повернення та примусового видворення мають різне за своєю правовою природою правове навантаження.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст..26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Зазначений принцип стосовно законності перебування коли відбувається гарантування свободи пересування, вільного вибору місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, також закріплений в ст..33 Конституції України, де також встановлена конституційна гарантія тим особам, які на законних підставах перебувають на території України.

З огляду на зміст зазначених положень конституційної норми вбачається, що відповідна особа є користувачем на рівні з іншими особами правами і свободами, за наявності, якщо така особа перебуває в Україні саме на законних підставах. Якщо відсутня ознака законності перебування, то це створює для особи певні обмеження та відповідні юридичні наслідки.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, враховуючи що Відповідач фактично не є особою, яка на законних підставах перебуває на території України, тому існують усі правові підстави для задоволення позову про примусове видворення відповідача з України.

Колегія суддів не приймає до уваги та критично ставиться до доводів апелянта про не врахування судом короткого часу наданого позивачем для добровільного залишення території України, намагання відповідача заробити кошти для залишення території України, чого зробити не вспів, а тому позбавлений можливості добровільно залишити країну.

Як вже зазначалось, Відповідач нелегально перетнув державний кордон України поза межами пункту пропуску ще у січні 2017 року, відповідні органи влади не повідомив, перебував на нелегальному становищі, що свідчить про те, що відповідач мав намір ухилявся від добровільного повернення. Його доводи стосовно транзитного перетину кордону України для подальшого спрямування до інших країн, спростовуються обєктивними даними та обставинами справи. В даному випадку, колегія суддів зазначає, що за весь час незаконного перебування на території України (більше півроку до затримання), при дійсному бажанні продовжувати слідувати до інших країн, зміг би це зробити, як він це зроби та додав зусиль здійснюючи нелегальний вїзд в Україну.

Як вбачається з його пояснень які він також надавав при вирішенні питання про притягнення до адмінвідповідальності, перебуваючи в Україні, постійного місця проживання, законного джерела існування, близьких родичів, власності, коштів на існування він не має.

З огляду на незаконний перетин кордону, тривалий час протиправного перебування, відсутність будь-яких звернень до відповідних органів за допомогою за вирішенням питання щодо можливого перебування або інших дій повязаних з цим, має наслідком вирішення цього питання за відповідними правилами судового порядку шляхом примусового видворення такої особи.

Щодо інших доводів апелянта, щодо відсутності підстав для задоволення вимоги про його затримання та з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, колегія суддів вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Так, виходячи із змісту ч.1 ст.30 Закону №3773, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Позивачем доведено, що узгоджується з ч.1 ст.30 Закону, що існують обґрунтовані підстави вважати, що Відповідач буде ухилятись від виконання рішення.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.30 Закону №3773 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

4. Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Згідно з пунктом 5, 6 Типового Положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110, іноземці та особи без громадянства утримуються у пункті тимчасового перебування протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду про їх примусове видворення за межі України, але не більш як 12 місяців.

6. Розміщення іноземців та осіб без громадянства в пункті тимчасового перебування здійснюється адміністрацією такого пункту на підставі рішення територіального органу ДМС або органу охорони державного кордону згідно з актом, складеним пунктом тимчасового перебування та органом, який доставив іноземців та осіб без громадянства до пункту.

Відповідно до п.3.1.3. Положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.10.2007 р. №390, поміщення іноземців до пункту тимчасового перебування здійснюється за направленням МВС України, Адміністрації Держприкордонслужби України чи Служби безпеки України або їх територіальних органів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - заінтересовані органи), зразок якого наведено у додатку 1. до направлення долучаються документи, що посвідчують особу іноземця (за наявності), постанова суду про затримання іноземця або його примусове видворення, матеріали адміністративного затримання іноземця, передбачені законодавством України про адміністративні правопорушення (протокол про адміністративне затримання, протокол особистого огляду і огляду речей, протокол вилучення речей, документів та ін.).

Окрім норм матеріального права, спірні правовідносини врегульовані також положеннями процесуального законодавства.

З метою удосконалення положень судового захисту іноземців та осіб без громадянства та урегулювання окремих питань, пов'язаних з протидією нелегальній міграції, Кодекс адміністративного судочинства України доповнено статтею 183-7 «Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства».

Так, відповідно до положень ст..183-7 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

2. У разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень:

1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації;

2) зобов'язати іноземця або особу без громадянства внести заставу;

3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Не можуть застосовуватися взяття на поруки та застава до іноземців та осіб без громадянства, до яких раніше застосовувалися такі заходи, а також стосовно яких є достатні дані про їх причетність до готування та/або вчинення терористичної діяльності.

Такі заходи також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців до завершення цієї процедури.

7. Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

З огляду на правовий аналіз положень норм матеріального та процесуального права, у їх взаємній сукупності, які узгоджуються між собою, колегія суддів приходить до висновку, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону та Служби безпеки України у цих правовідносинах мають право на звернення до суду з позовом щодо примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України, а адміністративний суд має повноваження стосовно розгляду такого позову та компетенцію щодо прийняття рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України.

Визначена в частині 2 ст.183-7 КАС України, можливість затримання іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є певним привентивним заходом, який може бути застосований судом до особи лише за клопотанням органу, який подав такий позов. В такому випадку клопотання про затримання розглядається судом в рамках розгляду справи про примусове видворення. Постанова адміністративного суду про примусове видворення і є підставою для такого затримання, тобто є юридичним наслідком виконання постанови суду про примусове видворення.

Доводи представника відповідача щодо порушення прав відповідача, є взагалі без підставними та необґрунтованими. Під провадженні справи, відповідач був належним чином забезпечений двома компетентними перекладачами, які у повній мірі мали здатність здійснювати переклад для відповідача. При чому такі особи були попереджені про кримінальну відповідальність, будь яких зауважень з боку відповідач не виникало.

Що до того, що не доведено незаконність перебування відповідача на території України, спростовуються матеріалами справи, до того ж, відповідач не має жодних підтверджуючих документів, які б свідчили про законність перебування на території України.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов позивача є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі зясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст.2, 11, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211-212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Громадянина ОСОБА_3 Республіки ОСОБА_4 ОСОБА_5 Кадір - залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 липня 2017 року по справі № 638/10875/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів, - з дня складення в повному обсязі.

У повному обсязі буде складена 05 жовтня 2017 року.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_7
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_8 ОСОБА_9