Справа № 812/1305/17
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 жовтня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1305/17

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

судді: Пляшкової К.О.,

за участю

секретаря судового засідання: Занічковської П.Є.,

представника позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 01.04.2017),

представника відповідача: ОСОБА_2 (довіреність від 12.09.2017 № 2101/912-32-10-00-29),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Сєвєродонецька науково-виробнича фірма «Кредо» до Головного управління ДФС у Луганській області про зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2017 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю Сєвєродонецька науково-виробнича фірма «Кредо» (далі позивач, ТОВ СНВФ «Кредо») до Головного управління ДФС у Луганській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Луганській області), в якому заявлено вимогу про зобовязання відповідача відновити показники сум переплати орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 01.05.2014 по 31.05.2016 в автоматизованій системі ДФС , а саме: у періоді з травня по листопад 2014 року включно по 3939,30 грн щомісяця, грудні 2014 року 3939,34 грн, всього 31514,44 грн, всього 59042,40 грн; з січня по грудень 2015 року по 4920,20 грн щомісяця; з січня по травень 2016 року по 7050,63 грн щомісяця, всього 35253,15 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивач є платником податку на землю на підставі договору оренди земельної ділянки від 03.05.2007 № 94, розташованої за адресою: м. Сєвєродонецьк, просп. Хіміків, буд. 26.

Позивач вважає, що у період з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2016 року він в силу статті 6 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі Закон № 1669-VII) був звільнений від орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності, оскільки здійснював господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Позивач 05.01.2016 подав до ДПІ у м. Сєвєродонецьку письмову заяву від 30.12.2015 № 42, якою повідомив про своє звільнення від сплати податку за землю за умовами договору від 03.05.2007 № 94.

Натомість ДПІ у м. Сєвєродонецьку надало позивачу акти від 23.05.2016 № 1836-07 та від 09.08.2016 № 2956-07, за даними яких позивач дізнався, що посадові особи ДПІ у м. Сєвєродонецьку стягнули орендні платежі за користування земельною ділянкою з існуючої суми переплат податку за користування земельною ділянкою.

За період з 01.05.2014 по 31.05.2016 протиправними діями податкового органу з позивача зайво стягнуто орендної плати за користування земельною ділянкою у розмірі 125809,99 грн.

На підставі вищевикладеного позивач просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, про що надав письмові заперечення проти позову (арк. спр. 39-41), у яких зазначив, що 07.02.2014 позивачем до ДПІ у м. Сєвєродонецьку подана звітна податкова декларація з плати за землю (орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік із визначеними сумами, які підлягають щомісячній сплаті протягом року у розмірі 9361,67 грн. 26.06.2016 позивачем подана уточнююча податкова декларація з плати за землю за 2014 рік, якою нараховано до зменшення податкового зобовязання 65068,38 грн (з січня по грудень 5422,37 грн), тобто платником нараховано на 2014 рік усього 47271,64 грн (з січня по грудень 3939,30 грн). За 2015 рік позивачем 19.02.2015 подана звітна податкова декларація з плати за землю, в якій платником самостійно визначені податкові зобовязання з орендної плати за землю, які підлягають щомісячній сплаті протягом року у розмірі 4920,20 грн. За 2016 рік позивачем 09.02.2016 подано звітна податкова декларація з плати за землю, в якій платником податків самостійно визначені податкові зобовязання з орендної плати за землю, які підлягають щомісячній сплаті протягом року у розмірі 7050,63 грн. Таким чином, позивач вважає протиправними дії відповідача щодо стягнення з нього орендної плати за користування земельною ділянкою в розмірі 125809,99 грн, які самостійно визначені до сплати позивачем у відповідній податковій звітності, що у розумінні п. 56.11 ст. 56 ПК України є неприпустимим. За таких обставин у відповідача відсутні підстави для звільнення позивача від сплати самостійно визначених податкових зобовязань за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності.

У судовому засіданні представник відповідача надав пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях проти позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.

Між Сєвєродонецькою міською радою та ТОВ СНВФ «Кредо» укладено договір оренди землі від 03.05.2007 № 94, предметом якого є земельна ділянка - землі комерційного використання (під нежитлову будівлю магазину), яка знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Хіміків, буд. 26, квартал 44 (арк. спр. 6-7).

Між позивачем та Сєвєродонецькою міською радою 31.03.2008 та 22.07.2011 укладені додаткова угода № 1 та додаткова угода відповідно (арк. спр. 10, 12).

Позивачем до ДПІ у м. Сєвєродонецьку 07.02.2014 подано звітну податкову декларацію з плати за землю за 2014 рік, у якій платником нараховано орендної плати за землі державної або комунальної власності на 2014 рік усього 112340,02 грн, із щомісячною сплатою протягом 2014 року по 9361,67 грн, а у грудні 9361,65 грн (арк. спр. 52-53).

24.06.2016 позивачем до ДПІ у м. Сєвєродонецьку подано уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за 2014 рік (арк. спр. 54-55), у якій зазначено:

нараховано на 2014 рік усього 47271,64 грн, із щомісячною сплатою протягом 2014 року по 3939,30 грн, а у грудні 3939,34 грн;

нараховано на 2014 рік за даними раніше поданої декларації усього 112340,02 грн, із щомісячною сплатою протягом 2014 року по 9361,67 грн, а у грудні 9361,65 грн;

нараховано до зменшення податкового зобовязання на 2014 рік на періоди, за якими не настав термін сплати усього 65068,38 грн, із щомісячною сплатою протягом року по 5422,37 грн, а у грудні 5422,31 грн.

Позивачем до ДПІ у м. Сєвєродонецьку 19.02.2015 подано звітну податкову декларацію з плати за землю за 2015 рік, у якій платником нараховано орендної плати за землі державної або комунальної власності на 2015 рік усього 59042,40 грн, із щомісячною сплатою протягом 2015 року по 4920,20 грн (арк. спр. 56-57).

Позивачем до ДПІ у м. Сєвєродонецьку 09.02.2016 подано звітну податкову декларацію з плати за землю за 2016 рік, у якій платником нараховано орендної плати за землі державної або комунальної власності на 2016 рік усього 84607,59 грн, із щомісячною сплатою протягом 2016 року по 7050,63 грн, а у грудні 7050,66 грн (арк. спр. 58-59).

З описаної вище податкової звітності позивача з плати за землю за 2014-2016 роки встановлено, що ТОВ СНВФ «Кредо» за вказаний період самостійно нараховано до сплати податкових зобовязань з орендної плати за земельну ділянку державної або комунальної форми власності у загальній сумі 190921,63 грн.

За даними інтегрованої картки платника орендної плати з юридичних осіб ТОВ СНВФ «Кредо» відповідачем зменшено переплату ТОВ СНВФ «Кредо» по орендній платі за земельну ділянку на суму податкових зобовязань, визначених у податкових деклараціях з плати за землю за 2014-2016 роки (арк. спр. 42-51).

Судом встановлено, що спірним є питання правомірності дій відповідача по зменшенню суми переплати позивача по орендній платі за земельну ділянку на суму податкових зобовязань, визначених у податкових деклараціях з плати за землю за 2014-2016 роки.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених позовних вимог та оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідача, суд виходить з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

У відповідності із статтею 14 Податкового кодексу України:

- грошове зобовязання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобовязання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у звязку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту 14.1);

- податкове зобовязання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1);

- штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у звязку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.265 пункту 14.1);

- податковий борг - сума узгодженого грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобовязання (підпункту 14.1.175 пункту 14.1).

Згідно з п. 54.1 ст. 54 Податкового Кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

У відповідності із п. 49.18 ст. 49 Податкового Кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює:

- календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (п. п. 49.18.1);

- календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя) (п. п. 49.18.2);

- календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року (п. п. 49.18.3);

- календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним (п. п. 49.18.4);

- календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб підприємців протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року (п. п. 49.18.5).

Згідно з пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового Кодексу України зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розділом ХІІІ Податкового кодексу України врегульовані питання, повязані з обчисленням та платою за землю.

Статтею 288 Податкового кодексу України визначено:

- підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни (пункт 288.1);

- платником орендної плати є орендар земельної ділянки (пункт 288.2);

- об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (пункт 288.3);

- розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (пункт 288.4);

- податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу (пункт 288.7).

Відповідно до статті 285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік, який починається 01 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у звязку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим за 12 місяців).

Згідно з пунктом 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Відповідно до пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

У відповідності із пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Як вже вище вказано, ТОВ СНВФ «Кредо» до ДПІ у м. Сєвєродонецьку подано податкову звітність з плати за землю за 2014-2016 роки, у якій за вказаний період самостійно нараховано до сплати податкових зобовязань з орендної плати за земельну ділянку державної або комунальної форми власності у загальній сумі 190921,63 грн.

Відповідно, позивач був зобовязаний самостійно сплатити таку суму податкових зобовязань у спосіб та строки, визначені вище вказаними нормами Податкового кодексу України, чого ним зроблено не було.

Відповідно до пункту 87.1 статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплату грошових зобовязань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також, зокрема, за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника).

З вищевикладеного судом встановлено, що контролюючим органом правомірно вжито заходів щодо погашення податкового боргу ТОВ СНВФ «Кредо» з орендної плати за землі державної або комунальної форми власності за 2014-2016 роки у сумі 190921,63 грн за рахунок надміру сплачених сум також платежу.

Твердження позивача про звільнення його від сплати за користування земельною ділянкою у періоді з 14.04.2014 по 07.06.2016 за приписами статті 6 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі Закон № 1669-VII), як на обставину, що свідчить про протиправність дій відповідача по погашенню податкового боргу, суд вважає безпідставними, з огляду на таке.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до статті 1 Закону № 1669-VII, тут і надалі положення Закону наведені в редакції чинній до 08.06.2016, період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Статтею 6 Закону № 1669-VII встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Відповідно до статті 6 Закону № 1669-VII, в редакції Закону № 1365-VIII від 17.05.2016, звільнено суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону.

Виходячи з наведених приписів, суд дійшов висновку, що датою початку періоду проведення АТО є 14.04.2014. Відповідно, у період з 14.04.2014 до 07.06.2016 включно субєкти господарювання, що здійснювали діяльність на території проведення АТО, були звільнені від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності.

Разом з тим, порядок звільнення від сплати за використання земельних ділянок наведеною нормою не був визначений.

У відповідності до вимог п. п. 30.1. 30.2, 30.3. 30.3 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.

За приписами п. 30.4 наведеної норми платник податків вправі відмовитися від використання податкової пільги чи зупинити її використання на один або декілька податкових періодів, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Податкові пільги, не використані платником податків, не можуть бути перенесені на інші податкові періоди, зараховані в рахунок майбутніх платежів з податків та зборів або відшкодовані з бюджету.

У відповідності до п. 30.9 цієї статті податкова пільга надається, зокрема, шляхом звільнення від сплати податку та збору.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що використання податкової пільги є правом платника податків, а не його обовязком.

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ СНВФ «Кредо» до контролюючого органу не подавало уточнюючу податкову звітність з плати за землю за спірний період, у якій нараховані до зменшення податкові зобовязання минулих податкових періодів або періодів поточного року, за якими минув термін сплати, тобто, позивач не скористався правом податкової пільги за платежем орендна плата за землю з юридичних осіб шляхом подання уточнюючої декларації в строки, передбачені Податковим кодексом України.

Більш того, у відповідності до п. 56.11 ст. 56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Натомість, у даній адміністративній справі, всупереч зазначених положень Податкового кодексу України, позивач намагається оскаржити дії відповідача по погашенню грошового зобовязання, самостійно визначеного платником податків.

За таких обставин, суд встановив відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та зобовязання відповідача відновити показники сум переплати орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 01.05.2014 по 31.05.2016 в автоматизованій системі ДФС.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Оскільки позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне судові витрати у розмірі 1600,00 грн покласти на позивача.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач при зверненні до адміністративного суду з позовною вимогою немайнового характеру сплатив судовий збір у сумі 1887,15 грн, що підтверджено квитанцією від 18.09.2017 № 11 (арк. спр. 2).

Натомість, за приписами статті 4 Закону України «Про судовий збір», мав сплатити судовий збір за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру у розмірі 1600,00 грн.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним адміністративним позовом внесено судовий збір у розмірі більшому, ніж встановлено законом, на 227,15 грн.

Разом з тим, за приписами пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою.

Отже, суд вважає за необхідне розяснити позивачу право звернення до суду із клопотанням про повернення судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до частини третьої статті 160 КАС України у судовому засіданні 05 жовтня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено до 10 жовтня 2017 року, про що згідно вимог частини другої статті 167 КАС України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Сєвєродонецька науково-виробнича фірма «Кредо» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 10 жовтня 2017 року.

Суддя ОСОБА_3