Справа № 813/1482/17
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року справа № 813/1482/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулкевич І.З.

секретар судового засідання Іванес Х.О.

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сколівської районної державної адміністрації про стягнення недонарахованої заробітної плати, середнього заробітку за затримку виплат, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

До Львівського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Сколівської районної державної адміністрації, в якому просив:

- зобов'язати відповідача вчинити дії з донарахування позивачу заробітної плати за роботу у Сколівській райдержадміністрації на посаді головного спеціаліста за червень-липень та 01-04 серпня 2016 року у сумі 4838,03 грн., з яких стягнути з відповідача на користь позивача 3894,61 грн. (нарахована сума 4838,03 грн. мінус 18% податку з доходів фізичних осіб та мінус 1,5% військового збору);

- стягнути з Сколівської райдержадміністрації на користь позивача 1390,83 грн. за затримку з 04.08.2016 року по 08.09.2016 року виплати належної позивачу суми (4085,81 грн.) у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України (ця сума вже зменшена на податок з доходів фізичних осіб та військовий збір);

- стягнути з відповідача на користь позивача 28439,11 грн. середнього заробітку за невиплату протягом 7 місяців з 09.09.2016 року по 10.04.2017 року (дата подання цієї позовної заяви) належної позивачу суми (3894,61 грн.) у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України (ця сума вже зменшена на податок з доходів фізичних осіб та військовий збір);

- у випадку несвоєчасного виконання виконання Сколівського райдержадміністрацією стягнення пункту 3, зобов'язати відповідача збільшити суму стягнення по день фактичного перерахунку коштів;

- стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування за нанесену позивачу моральну шкоду у сумі 3000,00 грн.

Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 22.08.2017 року за вх.№19362, ОСОБА_1 просив збільшити загальну ціну судового позову по справі до суми 63724,55 грн. та стягнути таку з відповідача на користь позивача, що обгрунтовано вимогою позивача про збільшення розміру позовної вимоги за нанесення позивачу моральної шкоди з 3000,00 грн. до 30000,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, викладених у позовній заяві, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав, викладених у письмовому запереченні проти позову (а.с.49-50). Зазначив, що з врахуванням розпорядження голови райдержадміністрації №171к від 04.08.2016 року "Про звільнення ОСОБА_1" з посади головного спеціаліста відділу організаційної, оборонної, мобілізаційної та режимно-секретної роботи Сколівської райдержадміністрації з причини незгоди на продовження проходження державної служби у зв'язку зі зміною істотних умов праці прийнято відповідно до закону без порушення процедури звільнення.

Вважає доводи позивача щодо недонарахування та невиплати та інших виплат безпідставними. Пояснив, що райдержадміністрація не мала підстав для нарахування заробітної плати та інших виплат відповідно до постанови Кабінету Міністрів України№ 292 від 06.04.2016 року, оскільки з 27.04.2016 року по 04.08.2016 року позивач займав вищевказану посаду з посадовим окладом 2153,75 грн., згідно з штатним розписом апарату райдержадміністрації на 2016 рік, до якого здійснювались усі нарахування заробітної плати. 13.06.2016 року розпорядженням №137к п. 7 затверджено новий штатний розпис та введено в дію з 01.05.2016 року, яким введено посаду спеціаліста з питань оборонної, мобілізаційної та режимно-секретної роботи з посадовим окладом 2153,75 грн. 14.06.2016 року позивача повідомлено про зміну істотних умов праці відповідно до ч. 4 ст. 43 ЗУ „Про державну службу. Відповідно до абз. 2 підп.2 п.2 листа Державної судової адміністрації надано роз'яснення протягом такого перехідного періоду новий черговий ранг державного службовця не присвоюється та надбавка за вислугу років за ЗУ "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889 не встановлюється, оскільки працівник не погоджується на нові умови праці. Оскільки позивач на нові умови праці не погодився нова заробітна плата та інші виплати здійснені умов та гарантій встановлених відповідно до умов та гарантій встановлених до 01.05.2016 року, тобто до назви посади та посадового окладу визначеного штатним розписом на 2016 рік до набрання чинності Закону України "Про державну службу від 10.12.2015 року № 889 та постанови КМУ від 06.04.2016 року №292. З врахуванням викладеного вважає позовні вимоги безпідставними та такими у задовоенні яких слід відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які вони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Довідкою Сколівської РДА від 04.08.2016 року №80 підтверджується, що ОСОБА_1 в період з 27 квітня 2016 року по 04 серпня 2016 року працював в Сколівській районній державній адміністрації на посаді головного спеціаліста відділу організаційної, оборонної, мобілізаційної та режимно-секретної роботи з місячним посадовим окладом 2153,75грн. (а.с.14).

Відповідно до розпорядження від 05.07.2016 №171к, Сколівською РДА прийнято рішення:

1. звільнити ОСОБА_1, головного спеціаліста відділу організаційної, оборонної, мобілізаційної та режимно-секретної роботи апарату райдержадміністрації з 04 серпня 2016 року з причин незгоди на продовження проходження державної служби у зв'язку зі зміною істотних умов державної служби;

2. виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за щорічну основну відпусту за період роботи з 14.08.2015 року по 13.08.2016 року терміном 14 календарних днів;

3. виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Запис про звільнення працівника згідно з відомостями трудової книжки внесено 04.08.2016 року (а.с.13).

Згідно з табелем обліку робочого часу за серпень 2016 року встановлено, що останнім робочим днем позивача було 04.08.2016 року (а.с.96-97).

Згідно з довідкою Сколівської РДА №03/07-441 від 15.08.2016 року, ОСОБА_1, без врахування податків і зборів, виплачено:

- за квітень 2016 року - 3938,49 грн., заборгованість по невиплаченій заробітній платі відсутня;

- за травень 2016 року - 4084,36 грн., заборгованість по невиплаченій заробітній платі відсутня;

- за червень 2016 року - 6437,43 грн., заборгованість по невиплаченій заробітній платі відсутня;

- за липень 2016 року - 2058,01 грн.;

- за 01-04 серпня: станом на 01.08.2016 року заборгованість по невиплаченій заробітній платі - 2058,01 грн.; заборгованість по невиплаченій заробітній платі станом на 04.08.2016 року - 5075,55 грн. В тому числі компенсація відпустки 14 днів - 1714,18 грн., вихідна допомога - 3102,67 грн.

Позивачем та відповідачем підтверджено факт виплати заборгованості по невиплаченій заробітній платі в сумі 5075,55 грн. без врахування податку з доходів фізичних осіб та військового збору (фактично 4085,81 грн.) 04.08.2016 року, а також виплати 02.11.2017 року коштів у сумі 2671,90 грн. за затримку виплати належної позивачу суми - 4085,81 грн., у строки визначені ст. 116 Кодексу законів про працю України.

В той же час, позивач вважаючи, що за період червень-липень, 01-04 серпня 2016 року відповідач нарахував позивачу меншу заробітну плату, ніж та, що була передбачена чинним законодавством у вказаний період, що мало наслідком неправильний розрахунок відпускних, компенсації за невикористану відпустку терміном 14 календарних днів, вихідної допомоги, а також невиплати середнього заробітку за час затримки виплати належної позивачу суми з 04.08.2016 року по 08.09.2016 року, яка триває по день подання позову до суду - 10.04.2017 року, у зв'язку з чим позивачу завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 30000,00 грн., позивач звернувся із позовом до суду.

З 01.05.2016 р. набрав чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 року, згідно з яким відбулись істотні зміни умов праці державних службовців. На виконання положень статей 51 і 52 зазначеного Закону, Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 292 від 06.04.2016 року "Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році". Відповідно до зазначеної постанови Кабінету Міністрів України, з 01.05.2016 року посадовий оклад головного спеціаліста державного органу з юрисдикцією на території одного району визначено в розмірі 2585 грн. Також, зазначеною постановою Кабінету Міністрів України було встановлено і розмір надбавок до посадових окладів за ранги державних службовців.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських" № 647 від 11 серпня 1995 року затверджено перелік населених пунктів, яким відповідно до Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" надається статус гірських, зокрема, до таких віднесено м. Сколе.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № "Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах" № 648 від 11.08.1995 року установлено, що на підприємствах, в установах, організаціях, територіальних органах, територіальних підрозділах та військових частинах, розташованих на території населених пунктів, яким надано статус гірських, тарифні ставки і посадові оклади працівників, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби, визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням, підвищуються на 25 відсотків.

З врахуванням викладеного, посадовий оклад ОСОБА_1 починаючи з 01.05.2016 року повинен складати 2585,00 грн. +25% гірських (646,25 грн.) = 3231,25грн.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 50 Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 року, заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 4) виплати за додаткове навантаження у зв'язку з виконанням обов'язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; 5) виплати за додаткове навантаження у зв'язку з виконанням обов'язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; 6) премії (у разі встановлення).

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 52 Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 року, відповідно до якої надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу (згідно із записами в трудовій книжці, стаж державної служби ОСОБА_1 складає понад 17 років), а також вимоги Додатку 2 до Постанови Кабінету Міністрів України № 292 від 06.04.2016 року "Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році", згідно з якими визначено суму надбавки до посадового окладу за найнижчий 9-й ранг у розмірі 200 грн., місячна заробітна плата ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу організаційної, оборонної, мобілізаційної та режимно-секретної роботи починаючи з 01.05.2016 р повинна була становити 5046,87 грн., без врахування податків, зборів та інших обов'язкових платежів.

Відповідно до вимог ст. 98 Кодексу законів про працю України, оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Однак, як встановлено судом та не заперечувалось представником відповідача, розмір посадового окладу ОСОБА_1 з 01.05.2016р. не було приведено у відповідність до положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року та Постанови Кабінету Міністрів України № 292 від 06.04.2016 року, тому всі виплати до та під час звільнення йому було здійснено з урахуванням посадового окладу 2153,75 грн.

Згідно з довідкою № 03/07-441 від 15.08.2016 року встановлено, що позивачу нараховано:

- у червні 2016 року за 5 робочих днів: оклад - 566,77 грн.; за ранг - 18,42 грн., за вислугу років - 146,29 грн. (а.с.18). В той же час позивач не погоджується з вказаною сумою та вважає, що за вказаний період йому недоплачено 596,63 грн.

- за 50 днів щорічної основної відпустки з 13.06.2016 по 03.08.2016 - 7326,40 грн. В той же час позивач не погоджується з вказаною сумою та вважає, що за вказаний період йому недоплачено 1658,60 грн.

- компенсацію в серпні місяці за 14 днів невикористаної відпустки в сумі 1714,18 грн. В той же час позивач не погоджується з вказаною сумою та вважає, що за вказаний період йому недоплачено 640,90 грн.

- вихідну допомогу в розмірі місячно заробітної плати в сумі 3102,67 грн. В той же час позивач не погоджується з вказаною сумою та вважає, що за вказаний період йому недоплачено 1944,20 грн.

Статтею 74 Кодексу законів про працю України встановлено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Відповідно до вимог ст. 57 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року, державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Частиною 1 ст. 88 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Згідно ст. 44 Кодексу законів про працю України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п.6 ст.36 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Середній заробіток працівника згідно з вимогами ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Пунктом 3 Порядку № 100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Пунктами 5 та 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Пунктом 2 Порядку № 100 визначено, що у разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду. У разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

Суд, перевіривши доводи ОСОБА_1, враховуючи норми Кодексу законів про працю України, Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року, Закону України "Про відпустки", Постанови Кабінету Міністрів України № 292 від 06.04.2016 року "Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році", Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 погоджується з обчисленнями та доводами позивача в цій частині та приходить до висновку про необхідність стягнення з Сколівської РДА на користь ОСОБА_1: - 596,61 грн. невиплаченої заробітної плати за період з 06.06.2016 року по 10.06.2016 року, з вирахуванням податків, зборів, інших обовязкових платежів; - 1685,60 грн. невиплаченої суми щорічної основної відпустки, з вирахуванням податків, зборів, інших обовязкових платежів; - 640,90 грн. невиплаченої компенсації за невикористану відпустку тривалістю 14 календарних днів, з вирахуванням податків, зборів, інших обов'язкових платежів; - 1944,20 грн. недоплаченої суми вихідної допомоги, з вирахуванням податків, зборів, інших обовязкових платежів.

Стосовно позовної вимоги позивача про стягнення коштів за час затримки виплати належних працівникові сум при звільненні, суд враховує, що виплата таких сум відбувалась з врахуванням посадового окладу 2153,75 грн., а не 3231,25грн., та зазначає наступне:

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 116 КЗпП України, в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, за нормами статті 117 КЗпП України, обов'язковою умовою для покладення на роботодавця відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Суд зазначає, що відповідачем не заперечувався факт того, що всі виплати при звільненні ОСОБА_1 були здійснені без урахуванням посадового окладу, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 292 від 06.04.2016 року.

Сколівською районною державною адміністрацією визнано факт несвоєчасної виплати за один місяць (за період з 04.08.2016 року по 08.09.2016 року) розрахункових сум при звільненні ОСОБА_1 та виплачено кошти в сумі 2671,90грн. по касовому ордеру №62297213 від 03.11.2016 року. Проте, суду зазначає, що таку суму було виплачено без врахування посадового окладу позивача, передбаченого Постановою Кабінету Міністрів України № 292 від 06.04.2016 року.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Сколівської районної державної адміністрації 1390,83 грн. недоплаченої суми коштів за затримку виплати належних працівнику коштів при звільненні, без вирахування податків, зборів, інших обов'язкових платежів, підлягають задоволенню.

Крім цього, встановивши факт того, що розмір посадового окладу ОСОБА_1 з 01.05.2016 р. не було приведено у відповідність до положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року та Постанови Кабінету Міністрів України № 292 від 06.04.2016 року, та всі виплати до та під час звільнення позивачу було здійснено з урахуванням посадового окладу 2153,75 грн., суд вважає, що Сколівська районна державна адміністрація на даний час продовжує не виплачувати належні звільненому працівнику суми у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, відтак, слід стягнути з Сколівської найонної адміністрації 71640,93 грн. середнього заробітку за час затримки виплати належних працівникові сум при звільненні за період з 05.08.2016 року по 03.10.2017 року включно, з вирахуванням сум податків, зборів, інших обов'язкових платежів.

Суд залишає поза увагою покликання представників відповідача на те, що відповідач не повинен нараховувати заробітну плату та інші виплати згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 292 з огляду на наступне.

Так, представники відповідача пояснили, що позивач з 27.04.2016 року працював на посаді головного спеціаліста з посадовим окладом 2153,75 грн. згідно штатного розпису апарату райдержадміністрації на 2016 рік (58, 59-60), відповідно до якого здійснювались всі нарахування заробітної плати. Зазначили, що 13.06.2016 року затверджено новий штатний розпис відповідно до Розпорядження №137к, який введено в дію з 01.05.2016 року, яким введено посаду спеціаліста з питань оборонної, мобілізаційної та режимно-секретної роботи з посадовим окладом 2153,75 грн. (а.с.53-55, 56-57). 14.06.2016 року позивача повідомлено про зміну істотних умов праці відповідно до ч. 3 ст. 43 "Про державну службу" (а.с.51), однак, такий відповідно до заяви від 24.06.2016 року просив звільнити його з займаної посади з 04.08.2016 року на підставі п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу» по причині його незгоди на подальше продовження державної служби із зміною її істотних умов (а.с.52).

Представник відповідача зауважив, що в одній установі не може діяти одночасно два різних штатних розписи та покликається на абз.2 підп. 2 листа Державної судової адміністрації України від 13.07.2016 року № 12-5013/16, у зв'язку з чим, оскільки ОСОБА_1 на нові умови праці не погодився, заробітна плата та інші виплати здійснювались згідно з умов та гарантій, встановлених до 01.05.2016 року, тобто до назви посади та посадового окладу, визначеного штатним розписом на 2016 рік, до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889 та постанови Кабінету Міністрів України № 292.

Суд вважає вказані покликання представників відповідача необгрунтованими та залишає такі поза увагою з огляду на те, що оскільки до звільнення на підставі заяви, поданої ОСОБА_1 24.06.2016 року, з 04.08.2016 року (згідно з записом у трудовій книжці), позивач продовжував працювати на посаді головного спеціаліста Сколівської РДА, відтак, на нього поширювались гарантії щодо оплати праці згідно зі схемою посадових окладів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 292 від 06.04.2016 року.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування за нанесену позивачу моральну шкоду в сумі 30000,00грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства України, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі, інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано суду належних обґрунтувань та доказів заподіяння йому моральної шкоди в заявленому в позовній заяві розмірі, тому позовна вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Крім цього, не підлягає задоволенню позовна вимога позивача про зобов'язання Сколівської РДА збільшити суму стягнення по день фактичного перерахування коштів, оскільки відповідно до вимог ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист вже порушених прав фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин, а не тих, які можуть бути порушені у майбутньому.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в даному випадку саме задоволення позовних вимог про стягнення зі Сколівської районної державної адміністрації належних позивачу згідно чинного законодавства сум буде гарантувати належний рівень захисту прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

З врахуванням викладеного, постанову суду в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 5046,87 грн. з вирахуванням податків, зборів, інших обов'язкових платежів, належить звернути до негайного виконання.

Керуючись вимогами ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Сколівської районної державної адміністрації (82600, Львівська область, м. Сколе, майдан Незалежності, 1; ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ІДН НОМЕР_1) 596,61 грн. невиплаченої заробітної плати за період з 06.06.2016 року по 10.06.2016 року, з вирахуванням податків, зборів, інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Сколівської районної державної адміністрації (82600, Львівська область, м. Сколе, майдан Незалежності, 1; ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ІДН НОМЕР_1) 1685,60 грн. невиплаченої суми щорічної основної відпустки, з вирахуванням податків, зборів, інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Сколівської районної державної адміністрації (82600, Львівська область, м. Сколе, майдан Незалежності, 1; ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ІДН НОМЕР_1) 640,90 грн. невиплаченої компенсації за невикористану щорічну основну відпустку тривалістю 14 календарних днів, з вирахуванням податків, зборів, інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Сколівської районної державної адміністрації (82600, Львівська область, м. Сколе, майдан Незалежності, 1; ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ІДН НОМЕР_1) 1944,20 грн. недоплаченої суми вихідної допомоги при звільненні, з вирахуванням податків, зборів, інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Сколівської районної державної адміністрації (82600, Львівська область, м. Сколе, майдан Незалежності, 1; ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ІДН НОМЕР_1) 1390,83 грн. недоплаченої суми коштів за затримку виплати коштів, належних працівнику при звільненні, без вирахування податків, зборів, інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Сколівської районної державної адміністрації (82600, Львівська область, м. Сколе, майдан Незалежності, 1; ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ІДН НОМЕР_1) 71640,93 грн. середнього заробітку за час затримки виплати належних працівникові сум при звільненні за період з 05.08.2016 року по 03.10.2017 року включно, з вирахуванням сум податків, зборів, інших обов'язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанову звернути до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 5046,87 грн. з вирахуванням податків, зборів, інших обов'язкових платежів.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 09 жовтня 2017 року.

Суддя Гулкевич І.З.