Справа № 2а-8904/12/2670
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 січня 2017 року № 2а-8904/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І., суддів Данилишина В.М., Качура І.А., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування податкової консультації.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» з позовом до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування податкової консультації .

В обґрунтування позову зазначається, що надана податковим органом податкова консультація від 16 грудня 2011 року № 12166/10/81-606 не ґрунтується на нормах законодавства, оскільки відповідач фактично помилково ототожнює поняття «списання заборгованості у податковому обліку за рахунок страхового резерву» (без припинення зобов'язань боржника) у розумінні статті 605 Цивільного кодексу України) з поняттям «анулювання боргу» в розумінні абз. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи, зокрема, звертаючи увагу суду на обґрунтованість наданої податкової консультації відповідно до положень Податкового кодексу України, а також на те, що податкова консультація не порушує права та законні інтереси позивача, оскільки не встановлює обов'язку останнього діяти саме у такий спосіб, як про це зазначено у податкові консультації.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року, відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Київ» до Державної податкової адміністрації України про скасування податкової консультації.

Водночас, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 січня 2016 року вищезазначені постанова та ухвала скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 16 лютого 2016 року справу прийнято до провадження та призначено до вирішення в судовому засіданні.

Позивачем подано клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, представники відповідача в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Протокольною ухвалою суд перейшов у письмове провадження згідно з ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

В силу ч. 1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 21 листопада 2011 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» звернулося до Державної податкової адміністрації України, функціональним правонаступником якого є Державна фіскальна служба України, з листом щодо надання податкової консультації з питання утримання податку з доходів фізичних осіб у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитом за його самостійним рішенням.

Державною податковою адміністрацією у місті Києві у відповідь було надано податкову консультацію за № 12166(10)81-606 від 16 грудня 2011 року щодо роз'яснення окремих положень податкового законодавства із порушеного питання.

Зокрема у податкові консультації зазначено, що сума боргу платника, анульованого за самостійним рішенням кредитора до закінчення строку позовної давності (у тому числі списана за рахунок коштів сформованого банком резерву), є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та оподатковується за ставками, визначеними пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України (далі - ПК України) 15% та/або 17%.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу, за його рахунок за ставками, визначеними у статті 167 ПК України.

Отже, банк як податковий агент повинен нарахувати, утримати та перерахувати до бюджету податок із суми анульованого (списаного) боргу за ставками, визначеними у пункті 167.1 статті 167 ПК України, та згідно з підпунктом «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України відобразити суму такого доходу у податковому розрахунку за ф.1 ДФ у звітному періоді, в якому такий борг було анульовано (списано).

Позивач вважає, що податковий орган, маючи на увазі списання заборгованості у податковому обліку (без припинення зобов'язань боржника у розумінні статті 605 Цивільного кодексу України) фактично ототожнює його із анулюванням боргу у розумінні підпункту д) пункту 164.2.17 ПК України. Такі висновки, на його думку, не ґрунтуються на нормах законодавства.

У свою чергу відповідач проти доводів позивача заперечує, вважаючи, що податкова консультація надана з урахуванням чинного законодавства, а крім того не порушує прав та інтересів позивача, оскільки не є обов'язковою для виконання.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи, врахувавши пояснення та заперечення сторін у справі, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому та об'єктивному досліджені доказів, дійшов до наступних висновків.

Частина друга статті 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно з підпунктом 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, чинного на час спірних правовідносин, податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Відповідно до підпунктів 52.1-52.5 статті 52 ПК України за звернення платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

За вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі.

Консультації надаються органом державної податкової служби, в якому платник податків перебуває на обліку, або митним органом за місцем митного оформлення товарів, або вищим органом державної податкової служби або вищим митним органом, якому такий орган адміністративно підпорядкований, а також центральним органом державної податкової служби або спеціально уповноваженим органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з тих питань, що належать до їх повноважень.

Відповідно до пункту 53.3 статті 53 ПК України платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену у письмовій або електронній формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Надаючи спірну податкову консультацію, відповідач виходив з того, що базу оподаткування визначено статтею 164 ПК України. До загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включаються доходи, визначені пунктом 164.2 цієї статті, та інші доходи, крім зазначених у статті 165 ПК України.

Згідно з підпунктом 165.1.29 пункту 165.1 статті 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається, зокрема основна сума кредиту, що отримується платником податку (протягом строку дії договору), у тому числі фінансового кредиту, забезпеченого заставою, на визначений строк та під процент.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Отже, за висновком відповідача, сума боргу платника, анульованого за самостійним рішенням кредитора до закінчення строку позовної давності (у тому числі списана за рахунок коштів сформованого банком резерву), є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та оподатковується за ставками, визначеними пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України 15% та/або 17%).

Виходячи з таких міркувань, Державна податкова адміністрація у місті Києві у спірній письмовій податковій консультації зазначає, що згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок за ставками, визначеними у статті 167 ПК України, а отже банк, як податковий агент, повинен нарахувати, утримати та перерахувати до бюджету податок із суми анульованого (списаного) боргу за ставками, визначеними у пункті 167.1 статті 167 ПК України, та згідно з підпунктом «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України відобразити суму такого доходу у податковому розрахунку за ф.1ДФ у звітному періоді, в якому такий борг було анульовано (списано).

Поряд із цим, якщо банк-кредитор виконав вимоги підпункту «д» пункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, а саме: включив суму анульованого боргу до податкового розрахунку ф.1ДФ та повідомив платника податку-боржника про анулювання (списання) боргу, то банк має підстави не утримувати податок з такого доходу, а платник податку-боржник самостійно відображає такий дохід у річній податковій декларації та сплачує податок з такого доходу.

Водночас, як стверджує позивач та з'ясовано судом, згідно з пунктом 159.4.1 статті 159 ПК України за рахунок створеного страхового резерву банк відшкодовує заборгованість, яка визначена безнадійною відповідно до методики, встановленої Національним банком України. Порядок відшкодування безнадійної заборгованості за рахунок страхових резервів для банків встановлюється Національним банком України за погодженням із Міністерством фінансів України.

Постанова Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 172 «Про затвердження Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву» встановлює правила відшкодування (списання) банками України за рахунок створеного страхового резерву заборгованості, яка визначена безнадійною відповідно до методики, встановленої Національним банком України (далі - Порядок).

Зміст пункту 3 Порядку вказує на те, що право банку відшкодувати (списати) за рахунок резерву заборгованість, яка визначена безнадійною відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України, зазначених у пункті 2 Порядку, виникає за умови, що за такою заборгованістю (крім заборгованості за активними банківськими операціями з пов'язаними особами дебіторської заборгованості за господарською діяльністю та розрахунками з працівниками банку) є прострочений платіж за основним боргом та/або нарахованими процентами, та/або комісіями більше 180 днів.

При цьому, відповідно до пункту 4 Порядку, банк відшкодовує (списує) за рахунок резерву безнадійну заборгованість за активними банківськими операціями з пов'язаними особами, включаючи нараховані за ними проценти та комісії, безнадійну дебіторську заборгованість за господарською діяльністю та розрахунками з працівниками банку тільки за умови їх відповідності хоча б одній з ознак безнадійної заборгованості, визначених податковим законодавством України.

Згідно з підпунктом «д» пункту 164.2.17 ПК України доходом, отриманим платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу), визнається сума боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Чинним законодавством,у тому числі й Податковим кодексом України, чітко не визначається зміст понять: «відшкодування заборгованості», «списання заборгованості», «анулювання боргу».

Водночас, аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що положення підпункту «д» пункту 164.2.1 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України можуть застосовуватися лише у випадку анулювання банку боргу внаслідок припинення зобов'язання боржника у зв'язку з прощенням боргу, як у ньому фактично і зазначено.

Прощення боргу є одним з видів припинення зобов'язання за волею його учасників. Кредитор фактично звільняє боржника від його обов'язків і є своєрідним «подарунком», який має відповідним чином оподатковуватися. Крім того, відображення банком операцій зі списання безнадійної заборгованості за рахунок резерву в бухгалтерському та податковому обліку не припиняє зобов'язань боржника перед банком у розумінні цивільного та господарського законодавства, а банк зобов'язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

За таких обставин суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо визнання недійсною податкової консультації від 16 грудня 2011 року № 12166/10/81-606 Державної податкової адміністрації у місті Києві, у зв'язку з чим адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує всі здійсненні позивачем та документально підтверджені витрати у розмірі 32, 19 грн. з відповідача.

Керуючись ст. ст. 17, 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати нечинною податкову консультацію від 16 грудня 2011 року № 12166/10/81-606 Державної податкової адміністрації у місті Києві, функціональним правонаступником якої є Державна фіскальна служба України.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 16-22, к/р 1 в Головному управлінні НБУ по м. Києву і Київській області, МФО 322498) судові витрати у розмірі 32 (тридцять дві) грн. 19 коп.

4. Покласти на відповідний підрозділ Державної казначейської служби України виконання постанови суду в частині стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя В.І.Келеберда

Судді В.М.Данилишин

І.А. Качур