Справа № 805/2511/17-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2017 р. Справа №805/2511/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Проніні Д.С. розглянувши справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 м. Маріуполь

до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

про визнання недійсним та скасування рішення від 07.03.2017 року №000007/05-99-40-03/НОМЕР_1 та податкового повідомлення-рішення від 07.03.2017 року №

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа - підприємець ОСОБА_1, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання недійсним та скасування рішення від 07.03.2017 року №000007/05-99-40-03/НОМЕР_1 та податкового повідомлення-рішення від 07.03.2017 року №.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, відповідачем прийнято рішення №000007/05-99-40-03/НОМЕР_1 від 07 березня 2017 року про застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. та податкове повідомлення-рішення від № від 07 березня 2017 року про застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу в сумі 510 грн. Спірні рішення прийнятті на підставі акту про результати фактичної перевірки №002/99/19/НОМЕР_1 від 17.02.2017 року складеного ГУ ДФС у Донецькій області, при цьому позивач вказує, на те, що перевірка фактично не була проведена у зв'язку з не допуском посадових осіб податкової інспекції до проведення перевірки, про що був складений акт. Позивач зазначає, що у зв'язку з не проведенням перевірки, спірні рішення підлягають скасуванню, тому просив суд визнати недійсним та скасувати рішення від 07.03.2017 року №000007/05-99-40-03/НОМЕР_1 та податкове повідомлення-рішення від 07.03.2017 року №.

Представник позивач просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача надав до судового засідання заперечення до позовної заяви відповідно до яких просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням вимог ст. 41, ст. 122 України, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за наявними в справі матеріалами та доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1, зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, перебуває на податковому обліку Маріуполської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (Іллічівському відділенні), здійснює підприємницьку діяльність на території м. Маріуполя Донецької області.

10 лютого 2017 року відповідно до наказу Головного управління ДФС у Донецькій області від 09.02.2017 року №49 та направлень на перевірку від 09.02.2017 року №№21,22

Головним управлінням ДФС у Донецькій області проведено фактичну перевірку магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1, де здійснює свою підприємницьку діяльність фізична особа підприємець ОСОБА_1, з питань дотримання вимог Податкового кодексу України, Закону №481, Закону №265, Положення про проведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженим постаново Правління НБУ від 15.12.2004 року №637, Правил роздрібної торгівлі тютюновими виробами, затвердженими наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24.07.2002 року №218, Порядку провадження торгівельної діяльності та правил торгівельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 року №833, та інших законодавчих акті за період з 01.07.2016 року по 18.02.2017 року за результатами чого складно акт від 17 жовтня 2017 року за №002/99/19/НОМЕР_1 з додатком №1 (довідка про алкогольні напої які знаходяться в реалізації станом на 10.05.2017 рік).

Як вбачається з акту перевірки, фактична перевірка проведена у присутності особи, що проводила розрахункові операції та представника позивача за довіреністю ОСОБА_2 якому відповідно до вимог ст. 80, 81 Податкового кодексу України у торговому залі магазину було вручено копію наказу №49 від 09.02.2017 року на проведення перевірки та пред'явлено направлення №№21, 22 від 09.02.2017 року на проведення перевірки головними державними ревізорами-інспекторами управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В свою чергу, представник позивача без надання пояснень відмовився від підпису у направленнях на перевірку, що зафіксовано у акті про відмову від 10.02.2017 року №13/05-99-40-03/НОМЕР_1.

З пояснень представника позивача вбачається, що під час проведення перевірки було здійснено виклик патрульної поліції у зв'язку з порушенням на його думку ревізором ОСОБА_5 вимог Закону України «Про засади державної мовної політики».

При цьому, представником позивача ОСОБА_2 було прийнято рішення про відмову від допуску до перевірки посадових осіб ГУ ДФС у Донецькій області про що, власноруч було складено акт від 10 лютого 2017 року про відмову у допуску до перевірки у зв'язку з відмовою пред'являти для ознайомлення службового посвідчення, спілкуванням іноземною мовою, не збіганням питань перевірки у наказі та направленнях та не зазначенням конкретної підстави перевірки у наказі.

Таким чином, представник позивача вказує на те, що фактична перевірка 10 лютого 2017 року не проводилась.

15 лютого 2017 року на адресу позивача було направлено запрошення на 17 лютого 2017 року для ознайомлення з матеріалами фактичної перевірки та протоколу про адміністративне правопорушення за результатами перевірки торгового об'єкту.

Так, зі змісту складеного акту перевірки від 17 лютого 2017 року №0002/99/19/НОМЕР_1 вбачається, що 10 лютого 2017 року в ході проведення фактичної перевірки магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» встановлено, що на реалізації у торговому залі магазину знаходились алкогольні напої без марок акцизного податку встановленого зразку, чим порушено ст. 11 Закону №481 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» зі змінами та доповненнями. Перелік алкогольних напоїв внесено до додатку №1 до акту про результати фактичної перевірки. Крім того, до перевірки на вимогу перевіряючих не було надано документів, пов'язаних з предметом перевірки, а саме супровідні документи на підакцизний товар, який знаходився на реалізації та розрахункові книжки, чим порушено п.85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, зі змінами та доповненнями.

Представник позивача висловив свою незгоду із складанням акту перевірки, зазначивши про це у прикінцевих положення акту, де зазначив, що інспектори до перевірки допущення не були. У зв'язку з порушенням інспекторами законодавства була викликана патрульна поліція, після приїзду якої інспектори пішли та перевірку не проводили.

23 лютого 2017 року за №1 представник позивача звернувся до Головного управління ДФС у Донецькій області з запереченнями на акт перевірки від 17 лютого 2017 року №0002/99/19/НОМЕР_1. Згідно висновку на заперечення, відповідачем встановлено відсутність законних підстав для скасування висновків акту перевірки.

За підсумками акту перевірки відповідачем прийняті:

- податкове повідомлення рішення № від 07 березня 2017 року, яким застосовано суму штрафної (фінансової) санкції (штрафу) у розмірі 510 грн.;

- рішення від 07.03.2017 року №000007/05-99-40-03/НОМЕР_1 про застосування фінансової санкції у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

У відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п. 80.1 ст. 1 Податкового кодексу України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно з п.п. 80.2.5 п. 80.2 Податкового кодексу України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, зокрема, у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.1 статті 80 Податкового кодексу України передбачено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пункту 80.2. статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

Згідно з п.80.4 ст.80 ПК України перед початком фактичної перевірки з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Пунктом 80.5 статті 80 Податкового кодексу України встановлено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до п. 80.7 ст. 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Згідно з пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється. При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

Згідно ст. 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.

У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов'язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Згідно позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 24 грудня 2010 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Foods and Goods L.T.D." до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Тобто, за правовою позицією Верховного Суду України, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач скористався таким правом та не допустив посадових осіб контролюючого органу до фактичної перевірки.

У зв'язку з цим складання акту фактичної перевірки без проведення такої перевірки суперечить п. 75.1.3. п.75.1 ст.75, п.81.2 ст.81 Податкового кодексу України.

Щодо зафіксованих в акті перевірки порушень слід зазначити наступне.

Платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки (п.85.2 ст.85 ПК України).

Проте, у зв'язку із не допуском посадових осіб контролюючого органу до фактичної перевірки позивач не мав можливості надати такі документи.

З акту перевірки вбачається, що перевіряючими було встановлено знаходження в реалізації алкогольних напоїв без марки акцизного податку встановленого зразка, чим порушено статтю 11 Закону України №481/95-ВР.

У відповідності до ч.1 ст.17 Закону України №481/95-ВР від 19.12.1995 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», із змінами та доповненнями (далі - Закон №481), за порушення норм цього Закону, щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Згідно з ч. 4 ст.11 Закону №481, алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону №481 до суб'єктів господарювання у разі зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Відповідно до пп. 14.1.107 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України марка акцизного податку це спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Відповідно до п. 226.1 ст. 226 Податкового Кодексу України у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов'язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Марки акцизного податку є обов'язковим спеціальним знаком, що підтверджує легальність реалізації товару на території України та відсутність якої на алкогольних чи тютюнових виробах є підставою для накладення штрафних санкцій у випадку виробництва, зберігання, транспортування та реалізації таких товарів.

Постановою Кабінету Міністрів України № 790 від 02.06.2003 р. затверджено Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону №481.

Відповідно до п. 5 Порядку підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є: акт перевірки додержання суб'єктом підприємницької діяльності встановлених законодавством вимог, обов'язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства; результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб'єкта підприємницької діяльності, пов'язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Зі спірного рішення про застосування до позивача фінансових санкцій від 07 березня 2017 року №000007/05-99-40-03/НОМЕР_1 вбачається, що прийнято воно на підставі саме акту фактичної перевірки від 17.02.2017 року №002/99/19/НОМЕР_1, яка як встановлено судом проведена не була.

Відповідачем було надано до матеріалів справи копії фотокарток з зображенням алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка, що начебто знаходились в магазині позивача, проте з них не можливо встановити коли, ким та де вони були зроблені та чи мають вони відношення до предмету спору.

Таким чином, відповідачем будь-яких доказів на підтвердження зазначених в акті перевірки порушень, суду не надано. Не зазначено в акті перевірки, яким чином були встановлені ці порушення, оскільки до проведення перевірки їх не допустили. Перевіряючи, які здійснювали перевірку, викликались в судове засідання в якості свідків для надання пояснень по справі, але вони в судове засідання не з'явились, будь-яких пояснень суду не надали.

Згідно із ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не було доведено законності прийнятого рішення про застосування фінансових санкцій та податкового повідомлення-рішення, а відтак з урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання недійсним та скасування рішення від 07.03.2017 року №000007/05-99-40-03/НОМЕР_1 та податкового повідомлення-рішення від 07.03.2017 року № - задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про застосування фінансових санкцій від 07 березня 2017 року №000007/05-99-40-03/НОМЕР_1 у вигляді штрафу в сумі 17000 грн.

Визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 07.03.2017 року № про застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу в сумі 510 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (87504, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Повний текст постанови складено та підписано 09 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кониченко О.М.