Справа № 265/3993/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Міхєєва І.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року справа №265/3993/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Сіваченка І.В.

суддів: Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 03 серпня 2017 року у справі № 265/3993/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради (далі - Управління) про визнання дій протиправним та зобов'язання призначити щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що в результаті уникнення негативних наслідків збройного конфлікту була змушена разом зі своєю сім'єю залишити місце свого постійного проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та переміститися до міста Маріуполя, що посвідчується довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України від 13 жовтня 2016 року.

17 жовтня 2016 року вона звернулася до Управління із заявою про продовження призначення їй щомісячної адресної допомоги на наступний 6-місячний строк. Згідно повідомлення відповідача від 09 грудня 2016 року, у призначенні відповідних виплат їй було відмовлено на підставі рішення Управління від 25 жовтня 2016 року, у зв'язку з наявністю в неї у власності 1/4 частини житлового приміщення, яке розміщене у місті Маріуполі по бульвару Морському буд. 50 а, кв. 49. 16 травня 2017 року вона знову звернулася до відповідача з заявою про продовження призначення їй щорічної адресної допомоги на наступний 6-місячний строк. Проте згідно повідомлення відповідача від 24 травня 2017 року, відповідач їй знову відмовив у призначенні вказаних виплат на підставі свого рішення від 24 травня 2017 року з тих самих підстав. Посилаючись на Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою КМУ від 1 жовтня 2014 року № 505 (далі Порядок № 505), Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», постановою КМУ від 01.10.2014 № 509 «Про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб» (далі Постанова № 509), вважає прийняті відповідачами рішення про відмову у призначенні їй адресної допомоги на наступний 6-місячний термін за поданими нею заявами від 17 жовтня 2016 року та 16 травня 2017 року протиправними та такими, що порушують її законні права як внутрішньо переміщеної особи.

Просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за її заявами від 17 жовтня 2016 року та 16 травня 2017 року; зобов'язати Управління призначити їй щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за її заявами.

Відповідач позовні вимоги не визнав та надав суду письмові заперечення, відповідно до яких зазначено, що позивачка ОСОБА_2 перебуває на обліку у Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб Лівобережного району. 17 жовтня 2016 року та 16 травня 2017 року від позивачки надійшло звернення з питання подовження виплат щомісячної допомоги на наступний період. В результаті проведеної головним соціальним інспектором управління перевірки, з'ясовано, що у володінні ОСОБА_2 є частка квартири у місті Маріуполі по бульвару Морському буд. 50 а, кв. 49, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Місто Маріуполь, зокрема Лівобережний район Маріупольської міської ради жодного разу не входив до переліку населених пунктів, затверджених розпорядженнями КМУ, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження або до переліку населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення. Тому наявність у власності житла на території підконтрольній Українській владі та в місці, де органи державної влади виконують всі свої зобов'язання в повному обсязі, є причиною відмови у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 03 серпня 2017 року у справі № 265/3993/17 позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Управління щодо відмови у призначенні ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за її заявами від 17 жовтня 2016 року та 16 травня 2017 року.

Скасовано рішення Управління від 25 жовтня 2016 року та 24 травня 2017 року про відмову у призначенні ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Зобов'язано Управління призначити ОСОБА_2 щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за її заявами від 17 жовтня 2016 року та 16 травня 2017 року.

Постанова мотивована тим, що на теперішній час м. Маріуполь згідно затвердженого переліку є територією, де проводилася антитерористична операція, належне позивачці на праві власності житло, що розташоване за адресою: м. Маріуполь, бульвар Морський буд. 50 а, кв. 49, тобто, в районі проведення антитерористичної операції, не є підставою для відмови у призначенні адресної допомоги.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 травня 2015 року №428-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, в яких місто Маріуполь Донецької області не визначено.

Тому апелянт зауважує, що на час звернення позивача за призначенням щомісячної адресної допомоги, м. Маріуполь, де розташована квартира позивачки, не входило до переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, і на території цього міста органи державної влади здійснювали свої повноваження.

Також, Законом України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон № 1706-VII) та Порядок №505, які регулюють спірні правовідносини, визначено обовязкову умову призначення грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам, а саме відсутність у вказаних осіб у праві власності житлових приміщень.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 505, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку у Управлінні як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, у звязку з переміщенням з постійного місця проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 до м. Маріуполя, що підтверджується довідкою від 13 жовтня 2016 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.10).

17 жовтня 2016 року та 16 травня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Управління з заявами про подовження їй виплат щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Рішеннями Управління від 25 жовтня 2016 року та 24 травня 2017 року позивачці було відмовлено у щомісячній адресній допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на її звернення від 17 жовтня 2016 року та 16 травня 2017 року. Причиною відмови у призначенні вищевказаних виплат стали відомості про належність сім'ї на праві приватної власності квартири №49 у будинку №50, розташованому по бульвару Морському в м. Маріуполі, що знаходиться не на окупованій території та не в зоні АТО (а. с. 12-13, 34-35).

Відповідно до пункту 6 Порядку № 505 (в редакції на час подання позивачем відповідних заяв), грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності за № 1299 від 26.01.1995 ОСОБА_2 є власником 1/4 частки квартири №49 у будинку №50 розташованому по бульвару Морському в м. Маріуполі, про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.11).

Згідно зі ст. 1 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669-VII) період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

У п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

На виконання цього Закону 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно з п. 20 ч. 1 цього Розпорядження м. Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Проте 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом», район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено м. Маріуполь Маріупольської міської ради.

Окрім того, відповідно до інформації заступника начальника Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 21 грудня 2016 року, територія Донецької області (включаючи місто Маріуполь) з 07 квітня 2014 року визначена районом проведення АТО. На даний час АТО триває, рішення про її припинення не прийнято. Відповідно до додатку розпорядження КМУ від 02 грудня 2015 року місто Маріуполь включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція.

Таким чином, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що оскільки на теперішній час м. Маріуполь згідно затвердженого переліку є територією, де проводилася антитерористична операція, належне позивачці на праві власності житло, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, тобто в районі проведення антитерористичної операції, не є підставою для відмови у призначенні адресної допомоги.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 травня 2015 року №428-р не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Пунктом 1 зазначеного розпорядження затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, згідно з додатком 1; та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, згідно з додатком 2 Пункт 1 в редакції Розпорядження КМ № 428-р від 05.05.2015.

Однак Порядок № 505 в своєму тексті станом на час виникнення спірних правовідносин не містив посилання на такі території. В ньому було вжито поняття райони проведення антитерористичної операції, визначення яким давалось не розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 травня 2015 року №428-р, а іншими актами вищого органу виконавчої влади, зазначеними вище в цьому судовому рішенні.

Лише постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2017 р. № 370 «Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 і від 22 вересня 2016 р. № 646» в тексті Порядку № 505 слова району проведення антитерористичної операції або населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення замінено словами населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Однак, вказані зміни набули чинності 03.06.2017, тобто, на спірні правовідносини вони не поширюють свою дію.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про правильність скасування місцевим судом рішень Управління від 25 жовтня 2016 та від 24 травня 2017 року в частині відмови у призначенні ОСОБА_2, щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, та зобов'язання призначити їй щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявами від 17 жовтня 2016 року та 16 травня 2017 року..

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради - залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 03 серпня 2017 року у справі № 265/3993/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

ОСОБА_3