Справа № 686/9307/17
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/9307/17

Головуючий у 1-й інстанції: Мороз В.О.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

04 жовтня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача Дикої І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2017 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення дій.

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області постановою від 08.06.2017 року вказаний позов задовольнив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, в свою чергу позивача та його представник заперечили проти апеляційної скарги та просили у її задоволенні відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач по досягненню 60-річного віку звернувся з відповідною заявою та необхідними документами до відповідача з проханням призначити пенсію згідно з вимогами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Позивачу призначено пенсію за віком з 15 лютого 2017 року відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Для призначення пенсії до страхового стажу згідно наданої трудової книжки, військового квитка та дипломів враховані 43 роки 9 місяців 9 днів.

Із копії трудової книжки позивача вбачається, що останній з 26.08.1980 р. по 01.02.2009 р. працював на посаді керівника фізвизовання в ССПТУ №9, який згодом був перейменований в Чорноострівський професійний аграрний ліцей, що також вбачається із довідки Чорноострівського професійного аграрного ліцею від 09.03.2017 р. № 257.

Згідно довідки Чорноострівського професійного аграрного ліцею від 09.03.2017 р. № 256, позивач дійсно працював в даному ліцеї ( попередня назва ССПТУ N° 9) на посаді керівника фізичного виховання з 26.08.1980 р. (Наказ № 54-К від 26.08.1980 р.) по 01.02.2009 ( Наказ № 4-К від 02.02.2009р.). та за сумісництвом викладачем фізичного виховання з 26.08.1980 р. по 01.07.2009р.

Позивач подаючи заяву до відповідача про призначення пенсії від 15.02.2017 р. просив також призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу як працівнику освіти.

Проте, листом від 22.02.2017 року Хмельницьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області відмовило йому у призначенні та виплаті одноразової допомоги як працівнику освіти, оскільки його посада керівник фізвиховання не враховується при обчисленні стажу як працівника освіти, оскільки дана посада відсутня в переліку посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років відповідно до Постанови КМУ № 909 від 04.11.1993 р. «Про перелік закладів та установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення", прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Суд першої інстанції за наслідками розгляду справи по суті прийшов до висновку про неправомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у виплаті грошової допомоги, оскільки стаж роботи позивача на вказаній посаді дає йому право на вихід на пенсію за вислугою років, а отже і на отримання відповідної грошової допомоги.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними з огляду на наступне.

За змістом п. 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України №1058-ІУ від 09.07.1993р. «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж ( для чоловіків 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

З аналізу зазначеного слідує, що двома необхідними для отримання грошової допомоги умовами є зокрема наявний відповідний для можливості призначення пенсії за вислугою років стаж та вихід на пенсію саме за віком.

Тобто, державою за допомогою вказаної норми гарантовано отримання особою, яка мала право на вихід на пенсію за вислугою років, однак не скориставшись цим правом продовжувала працювати та вийшла на пенсію за віком, відповідної грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій.

Отже, для підтвердження наявності у позивача права на отримання вказаної грошової допомоги необхідно підтвердити факт наявності у нього необхідного стажу.

Згідно з матеріалами справи, станом на день звернення до відповідача за призначенням пенсії позивач досяг пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", працював на той час на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і має страховий стаж.

При цьому позивач дійсно працював в Чорноострівському професійному аграрному ліцеї ( попередня назва ССПТУ N° 9) на посаді керівника фізичного виховання з 26.08.1980 р. (Наказ № 54-К від 26.08.1980 р.) по 01.02.2009 ( Наказ № 4-К від 02.02.2009р.). та за сумісництвом викладачем фізичного виховання з 26.08.1980 р. по 01.07.2009 року.

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про професійно-технічну освіту» № 103/98-вр від 1998 року передбачено, що до педагогічних працівників професійно-технічних навчальних закладів та установ професійно-технічної освіти належать викладачі, педагоги професійного навчання, вихователі, майстри виробничого навчання, старші майстри, старші майстри виробничого навчання, інструктори виробничого навчання, методисти, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники фізичного виховання, керівники професійно-технічних навчальних закладів, науково-методичних та навчально-методичних установ, їх заступники та інші працівники, діяльність яких повязана з організацією і забезпеченням навчально-виховного процесу.

Пунктом 28 Постанови КМУ від 5 серпня 1998 р. № 1240 «Про затвердження Положення про професійно-технічний навчальний заклад» передбачено, що до педагогічних працівників професійно-технічних навчальних закладів та установ професійно-технічної освіти належать викладачі, педагоги професійного навчання, вихователі, майстри виробничого навчання, старші майстри, старші майстри виробничого навчання, інструктори виробничого навчання, методисти, практичні психологи, педагоги соціальні, керівники фізичного виховання, керівники професійно-технічних закладів, науково-методичних та навчально-методичних установ, їх заступники та інші працівники, діяльність яких повязана з організацією і забезпеченням навчально-виховного процесу.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1191 від 23 листопада 2011 року затверджений Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати.

За правилами п. 2 вказаного вище Порядку № 1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 (909-93-п ) «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Пунктом 4 Порядку № 1191, передбачено, що страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у виплаті грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій, право на отримання яких підтверджується наявними в матеріалах доказами.

Згідно статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про правомірність заявлених позивачем вимог, які підтверджуються належними доказами, а тому обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Хмельницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 червня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 09 жовтня 2017 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.