Справа № 826/4352/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

09 жовтня 2017 року №826/4352/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Літвінової А.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
провизнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, що полягає у відмові у задоволенні вимог щодо включення даних ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" (рахунок НОМЕР_1) за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, згідно з договором від 09.02.2015 №003-28857-090215 та не забезпечення повернення належних ОСОБА_1 коштів у сумі 8 000,00 доларів США, які з вини публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", що підтверджено рішенням Печерського районного суду міста Києва від 25.09.2016, 13.02.2015 помилково списані з його рахунку НОМЕР_1;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича включити дані ОСОБА_1 до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, згідно з договором від 09.02.2015 №003-28857-090215 банківського вкладу;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок ОСОБА_1, яким необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за вкладами у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити дані ОСОБА_1 до загального реєстру вкладників публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а також здійснити відшкодування коштів ОСОБА_1 за вкладом НОМЕР_1 у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк".

Позовні вимоги обґрунтовано безпідставною відмовою відповідачів у виплаті ОСОБА_1 відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не зважаючи на рішення Печерського районного суду міста Києва від 25.09.2016.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши, що у переданому уповноваженою особою переліку вкладників публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, інформація про позивача відсутня, а тому останнім у межах спірних правовідносин прав та охоронюваних законом інтересів позивача порушено не було.

Уповноважена особа явку свого представника у судове засідання не забезпечила, заперечень проти позову не надала, з огляду на що розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

За твердженнями позивача, що також встановлено рішенням Печерського районного суду міста Києва від 25.09.2015 №757/20090/15-ц, та не спростовано відповідачами під час судового розгляду справи, між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" укладено договір банківського вкладу (депозит) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 13.02.2015 №021-28857-130215.

Відповідно до пункту 1.2 договору від 13.02.2015 №021-28857-130215 сума вкладу по цьому договору складає 8000 доларів США.

Пунктом 1.6 договору від 13.02.2015 №021-28857-130215 передбачено, що банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2.

Згідно пункту 1.8 договору від 13.02.2015 №021-28857-130215 зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку.

На ім'я позивача в публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" був відкритий поточний рахунок НОМЕР_1 на якому була сума 8 000,00 доларів США, номер такого рахунку, також вказаний в договорі від 13.02.2015 №021-28857-130215.

13.02.2015 при оформленні платіжного доручення в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності за №45867902 відповідальним працівником відділення №29 публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" було допущено технічну помилку, внаслідок чого з поточного рахунку позивача НОМЕР_1 перераховано грошові кошти на рахунок неналежного отримувача НОМЕР_3, а саме: на рахунок іншого клієнта цього банку - ОСОБА_3, замість належного рахунку ОСОБА_1 - НОМЕР_2.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 25.09.2015 у справі №750/20090/15-ц позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання платіжного доручення помилковим переказом та зобов'язання вчинити дії задоволено частково: визнано платіжне доручення від 13.02.2015 №45867902, здійснене Київським відділенням №29 АТ "Дельта Банк", помилковим переказом та зобов'язано публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" здійснити переказ грошових коштів у сумі 8 000 (вісім тисяч) доларів США на поточний рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1, як такий, що 13.02.2015 був помилково зарахований на рахунок неналежного отримувача НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_3.

У той же час, на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 №150 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.03.2015 №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", яким з 03.03.2015 розпочато процедуру виведення публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації строком на три місяці з 03.03.2015 до 02.06.2015 включно та призначено уповноважену особу Фонду - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

В подальшому, рішенням виконавчої дирекції Фонду "Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" від 08.04.2015 №71 до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 №51 внесено зміни, а саме: викладено пункт 2 цього рішення у такій редакції: " 2. Тимчасову адміністрацію запровадити строком на шість місяців з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року включно".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду "Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" від 03.08.2015 №147 строки здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" продовжено до 02.10.2015 включно.

На підставі постанови Правління Національного банку України "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" від 02.10.2015 №664, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку" від 02.10.2015 №181.

Відповідно до вказаного рішення розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" з 05.10.2015 по 04.10.2017 та призначено уповноважену особу Фонду - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 звернувся до уповноваженої особи з вимогою про виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 25.09.2015 у справі №750/20090/15-ц, у відповідь на що позивача листом від 28.12.2015 №05-3209308 повідомлено, що Фонд гарантує відшкодування коштів за вкладами, які обліковувались на рахунках вкладників станом на день запровадження тимчасової адміністрації в банку. У свою чергу, Печерський районний суд міста Києва своїм рішенням від 25.09.2015 у справі №757/20090/15-ц зобов'язав банк здійснити переказ грошових коштів на рахунок ОСОБА_1, проте, такий обов'язок у банку виник вже після запровадження тимчасової адміністрації. Таким чином, позивачу наголошено на тому, що гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів, які відповідно до рішення суду, повинні бути перераховані на рахунок ОСОБА_1

Внаслідок викладеного, вважаючи свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Розглядаючи справу по суті, суд вважає за необхідне висловитись стосовно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16.02.2016 у справі №21-4846а15 та від 15.06.2016 у справі №826/20410/14, згідно з якої на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, а спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Поряд із цим, зазначена правова норма одночасно передбачає, що суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Так, висновок Верховного Суду України у вище вказаних постановах зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вище зазначені спірні правовідносини, які регулюються нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а тому спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, належить вирішувати у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України.

Проте, суд вказує, що застосування норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у контексті спірних правовідносин є помилковим, виходячи з такого.

Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Неплатоспроможність визначена також частиною 1 вказаного Закону як неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

З наведеного слідує, що Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються в порядку Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, частиною третьою статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Суд звертає увагу на те, що у даній адміністративній справі вирішуються спірні відносини в рамках Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" який містить у собі спеціальні норми, якими, у свою чергу, врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України (стаття 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Системний аналіз вказаних положень, дає підстави суду дійти до висновку, що у даному випадку ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку в силу відмінного правового регулювання відрізняється від процедури, передбаченої Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки, зокрема, у силу положень статті 7 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин в частині задоволення кредиторських вимог положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство у суді господарської юрисдикції.

Натомість, у даному випадку, ліквідація банку, здійснюється на підставі постанови Правління Національного банку України в рамках Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким, у свою чергу, не передбачено порушення справи про банкрутство у суді господарської юрисдикції, а тому у спірних правовідносинах приписи Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" застосуванню не підлягають.

Окремо, суд звертає увагу на пункт 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів", відповідно до якого адміністративним судам роз'яснено, що спори, які виникають за участю Фонду у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказані висновки кореспондуються з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12.04.2016 у справі №К/800/21063/15, №К/800/21185-15 (ЄДРСР №57283527), та позицією Київського апеляційного адміністративного суду, викладену в ухвалах від 13.07.2016 у справі №826/5998/16 та від 13.07.2016 у справі №810/968/16 (ЄДРСР №58952538).

Враховуючи наведене в сукупності, а також з метою дотримання положень статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 16.02.2016 у справі №21-4846а15 та від 15.06.2016 у справі №826/20410/14, та вирішення даної справи у порядку адміністративного судочинства.

Нормативно-правовим актом, який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, є Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 №4452-VI у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон №4452).

Так, згідно з положеннями статті 2 Закону №4452, вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

При цьому, вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №4452, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

У силу статті 44 Закону №4452, Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Фонд вносить Національному банку України пропозицію про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку: 1) відповідно до плану врегулювання; 2) у разі закінчення строку тимчасової адміністрації банку та/або невиконання плану врегулювання; 3) в інших випадках, передбачених цим Законом.

Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку протягом п'яти днів з дня отримання пропозиції Фонду про ліквідацію банку. Національний банк України інформує Фонд про прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку не пізніше дня, наступного за днем прийняття такого рішення.

Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Ліквідація банку має бути завершена не пізніше двох років з дня початку процедури ліквідації банку. Фонд має право прийняти рішення про продовження ліквідації банку на строк до двох років з можливістю повторного продовження на строк до одного року

У взаємозв'язку з наведеним, слід зазначити, що порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений статтею 27 Закону №4452.

Так, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 11 частини четвертої статті 26 цього Закону.

Пунктом 2 розділу IV Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 №14 (надалі - Положення № 14) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за №1548/21860 (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Пунктом 4 розділу IV Положення № 14 передбачено, що Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

З наведеного у сукупності вбачається, що Перелік, який складається уповноваженою особою, та Загальний реєстр вкладників, який затверджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, є різними за суттю, змістом та призначенням документами. Перелік складається уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а Загальний реєстр вкладників формується та затверджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на підставі Переліку. Перелік, який складається уповноваженою особою, по суті має характер попереднього документу, який, надалі, у формі Загального реєстру затверджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

У свою чергу, як було встановлено під час судового розгляду справи, позивача не було включено саме уповноваженою особою до вказаного Переліку.

Відтак, позовні вимоги, заявлені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, наразі є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо підстав не включення позивача уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Переліку вкладників суд зазначає про наступне.

У силу частини першої статті 36 Закону №4452, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку (пункт 1 частини п'ятої статті 36 Закону №4452).

Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації (пункт 5 частини шостої статті 36 Закону №4452).

Як було зазначено вище, тимчасову адміністрацію у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" введено з 03.03.2015.

Однак, незважаючи на те, що обов'язок у публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" за рішенням Печерського районного суду міста Києва від 25.09.2015 у справі №750/20090/15-ц виник вже після запровадження тимчасової адміністрації у вказаному банку, позивач має право на відшкодування коштів за його вкладом за договором банківського вкладу (депозит) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 13.02.2015 №021-28857-130215, з огляду на наступне.

По-перше, договір банківського вкладу (депозит) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 13.02.2015 №021-28857-130215 укладений до введення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк".

По-друге, грошові кошти на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2 мали бути зараховані 13.02.2015, тобто до 03.03.2015 (дата введення тимчасової адміністрації).

По-третє, не зарахування грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2 відбулося через технічну помилку відповідального працівника банку, що відповідно встановлено рішенням Печерського районного суду міста Києва від 25.09.2015 №757/20090/15-ц.

Доказів, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 25.09.2015 у справі №750/20090/15-ц, є скасованим, або не набрало законної сили, відповідачами суду не надано.

Отже, бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, що полягає у відмові у задоволенні вимог щодо включення даних ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" (рахунок НОМЕР_1) за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, згідно з договором від 09.02.2015 №003-28857-090215 та не забезпечення повернення належних ОСОБА_1 коштів у сумі 8 000,00 доларів США, які з вини публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", що підтверджено рішенням Печерського районного суду міста Києва від 25.09.2016, 13.02.2015 помилково списані з його рахунку НОМЕР_1 є протиправною.

Як наслідок, враховуючи відсутність підстав для не включення позивача до переліку владників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суд приходить до висновку, що вимога про зобов'язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича включити дані ОСОБА_1 до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, згідно з договором від 09.02.2015 №003-28857-090215 банківського вкладу є такою, що задоволенню не підлягає, оскільки належний спосіб захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивача, обраний виходячи з положень частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, є саме зобов'язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплат відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 за договором банківського вкладу (депозит) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 13.02.2015 №021-28857-130215.

Позовна вимога про зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_1 до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не підлягають задоволенню з огляду на те, що є передчасною, оскільки питання щодо прийняття рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку відноситься виключно до повноважень колегіального органу - виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідне рішення останнім не приймалось, при цьому, затвердження такого реєстру відбувається на підставі відомостей, поданих уповноваженою особою Фонду.

Зазначена позиція суду відповідає правовій позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 09.06.2015 в адміністративній справі №826/19286/14.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи квитанцій від 17.03.2016 №5862 на суму 2136,00 грн. та від 29.03.2016 №12725 на суму 70,00 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то сума судового збору, що підлягає поверненню становить 1102,40 грн.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задоволено частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, що полягає у відмові у задоволенні вимог щодо включення даних ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" (рахунок НОМЕР_1) за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, згідно з договором від 09.02.2015 №003-28857-090215 та не забезпечення повернення належних ОСОБА_1 коштів у сумі 8 000,00 доларів США, які з вини публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", що підтверджено рішенням Печерського районного суду міста Києва від 25.09.2016, 13.02.2015 помилково списані з його рахунку НОМЕР_1.

3. Зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплат відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 за договором банківського вкладу (депозит) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 13.02.2015 №021-28857-130215.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Присудити ОСОБА_1 здійснені ним документально підтверджені судові витрати у розмірі 1102,40 грн. за рахунок відповідача.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.