Справа № 815/3341/17
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2017 р. Справа № 815/3341/17

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Косцової І. П.

- Кравченка К.В.,

при секретарі Діденко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області у якому просить зобов'язати Головне управління Національної поліції в Одеській області виплатити старшому інспектору сектору кадрового забезпечення Лиманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.11.2016р. по 13.03.2017р.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 03.03.2017р. у справі №815/6939/16, Головним управлінням Національної поліції в Одеській області винесено Наказ №513 о/с від 13.03.2017р., яким скасовано пункт наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 15.11.2016р. №1434 о/с в частині звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, заступника начальника відділу Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, та поновлено старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 на службі в поліції на посаді заступника начальника відділу Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області з 16.11.2016р. Однак, під час поновлення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 на службі в поліції на посаді заступника начальника відділу Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області відповідачем не вирішено питання щодо виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про зобов'язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.11.2016р. по 13.03.2017р., задоволено.

Зобов'язано Головне управління Національної поліції в Одеській області виплатити старшому інспектору сектору кадрового забезпечення Лиманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.11.2016р. по 13.03.2017р. у загальному розмірі 20871 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі апелянтом ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не було досліджено обставини справи, що мають значення для справи, наслідком чого стало постановлення необґрунтованого та неправомірного рішення суду.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.ст. 34-39 КАС України, в судове засідання не з'явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч.4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 07.11.2015р. №118 о/с, відповідно до пунктів 9 та 12 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію", ОСОБА_2 з 07.11.2015р. призначено на посаду інспектора Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області як такого, що прибув з Міністерства внутрішніх справ в порядку переатестування, та присвоєно йому спеціальне звання - "старший лейтенант поліції".

15.11.2016р. Головним управлінням Національної поліції в Одеській області винесено Наказ №1434 о/с, котрим, відповідно до Закону України "Про Національну поліцію", старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 з 16.11.2016р. звільнено зі служби в поліції з посади заступника начальника відділу Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, за п.5 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію", через службову невідповідність.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03.03.2017р. у справі №815/6939/16 задоволено адміністративний позов ОСОБА_2, визнано протиправним та скасовано Наказ ГУНП в Одеській області від 15 листопада 2016року №1434 о/с, в частині звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, заступника начальника відділу Комінтернівського відділу поліції ГУНП в Одеській області за п.5 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність). Поновлено ОСОБА_2 на рівнозначній посаді Комінтернівського відділу поліції ГУНП в Одеській області з 16 листопада 2016року. Допущено негайне виконання постанови в частині поновлення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 на посаді з 16.11.2016року.

На виконання Постанови Одеського окружного адміністративного суду від 03.03.2017р. у справі №815/6939/16, Головним управлінням Національної поліції в Одеській області винесено Наказ №513 о/с від 13.03.2017р., яким скасовано пункт наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 15.11.2016р. №1434 о/с в частині звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, заступника начальника відділу Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, та поновлено старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 на службі в поліції на посаді заступника начальника відділу Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області з 16.11.2016р.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 65 Закону України "Про Національну поліцію", на підставі Наказів Національної поліції України від 02 вересня 2016року №788 дск "Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області", та Головного управління Національної поліції в Одеській області від 16 вересня 2016року №2244 дск "Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області", старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 призначено на посаду старшого інспектора сектору кадрового забезпечення Лиманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, звільнивши з посади заступника начальника відділу Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Не виплата Головним управлінням Національної поліції в Одеській області, під час поновлення ОСОБА_2 на службі в поліції на посаді заступника начальника відділу Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, середнього заробітку за час вимушеного прогулу послугувала підставою для звернення позивача до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що безперечним є обов'язок роботодавця сплатити незаконно звільненому працівнику як середній заробіток за час вимушеного прогулу, так і середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03.03.2017р. у справі №815/6939/16 поновлено ОСОБА_2 на рівнозначній посаді Комінтернівського відділу поліції ГУНП в Одеській області з 16 листопада 2016року.

При цьому питання щодо стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу Одеським окружним адміністративним судом під час розгляду справи №815/6939/16 не вирішувалось.

Також, з матеріалів справи вбачається, що на виконання Постанови Одеського окружного адміністративного суду від 03.03.2017р. у справі №815/6939/16, Головним управлінням Національної поліції в Одеській області винесено Наказ №513 о/с від 13.03.2017р., яким скасовано пункт наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 15.11.2016р. №1434 о/с в частині звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, заступника начальника відділу Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, та поновлено старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 на службі в поліції на посаді заступника начальника відділу Комінтернівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області з 16.11.2016р.

Оскільки Законом України «Про Національну поліцію» питання виплати поліцейському середнього заробітку за час вимушеного прогулу не врегульовано, колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування до цих правовідносин положення ч. 2 ст. 235 КЗпП України.

Так, згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Обчислення середньої заробітної плати у випадках вимушеного прогулу здійснюється за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів

Відповідна правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду України від 25.05.2016 року (справа № 6-511цс16), від 21 січня 2012 року (справа № 6-87цс11) та від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13), яка у відповідності до приписів ст. 244-2 КАС України має враховуватись судами при застосуванні таких норм права.

Як вбачається із матеріалі справи, позивач звільнений з посади 16.11.2016р. Останній день роботи є днем звільнення. Період вимушеного прогулу складає 75 робочих днів, зокрема, у період з 16.11.2016р. по 03.03.2017р. (день ухвалення судом рішення). Два попередні місяці, що передують звільненню - вересень-жовтень 2016 року. Кількість робочих днів - 61 (30+31). Грошове забезпечення: 5460 грн. (вересень 2016р.) + 10454,50 грн. (жовтень 2016р.) = 15914,50 грн. : 61 день = 260,89грн./день х 75 днів вимушеного прогулу = 19566,75грн.

Отже, суд першої інстанції правильно розрахував розмір виплати за час вимушеного прогулу.

Доводи апелянта проте, що судом першої інстанції до даних правовідносин невірно застосовано «Порядок обчислення середньої заробітної плати» №100 затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, Порядок та умови, затверджені наказом МВС України від 06.04.2016 року №260, визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, а також структуру грошового забезпечення відповідних працівників.

Таким чином, Порядок та умови, затверджені наказом МВС України від 06.04.2016 року №260, не визначають порядок обрахунку середнього заробітку працівника за час його вимушеного прогулу, а отже не можуть бути застосовані під час реалізації судом приписів ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України в частині відшкодування на користь незаконно звільненого працівника середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Вказаний висновок не спростовується і приписами п. 6 Розділу ІІІ «Окремі питання виплати грошового забезпечення» Порядку та умов, затверджених наказом МВС України від 06.04.2016 року №260, згідно яких поліцейським звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Тобто, наведена правова норма гарантує право на отримання поліцейським середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи із всіх видів грошового забезпечення поліцейського без виключення.

Однак вказані правила не встановлюють саме порядок його розрахунку у разі незаконного звільнення працівника, а також не визначають можливість відшкодування поліцейському середнього заробітку за кожний календарний день вимушеного прогулу.

Таким чином, застосуванню під час вирішення питання про відшкодування позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають загальні положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 року №100, а саме шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

При цьому правильність визначеної судом суми середнього заробітку позивача за вказаний період апелянтом під сумнів не ставиться

Статтею 236 Кодексу законів про працю України передбачена оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника. Так, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена норма не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Як вбачається з матеріалів справи, Постанова Одеського окружного адміністративного суду від 03.03.2017р. у справі №815/6939/16, в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді, відповідачем - Головним управлінням Національної поліції в Одеській області виконана лише 13.03.2017р., шляхом прийняття Наказу №513 о/с від 13.03.2017р. щодо поновлення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 на посаді заступника начальника відділу Комінтернівського відділу поліції ГУНП в Одеській області з 16 листопада 2016року.

Оскільки, постанова Одеського окружного адміністративного суду від 03.03.2017 року про поновлення позивача на роботі не була виконана, то відповідно до статті 236 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі з 03.03.2017р. по 13.03.2017р.

Так, період затримки виконання судового рішення складає 5 робочих днів, зокрема, у період з 03.03.2017р. по 13.03.2017р. (дата винесення Головним управлінням Національної поліції в Одеській області Наказу №513 о/с від 13.03.2017р. щодо поновлення позивача на посаді). Два попередні місяці, що передують звільненню - вересень-жовтень 2016року. Середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_2 за період вересень-жовтень 2016року складає 260,89грн., у зв'язку з чим заборгованість Головного управління Національної поліції в Одеській області зі сплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду складає 1304,45грн. (5днів х 260,89грн.).

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, загальна сума заборгованості Головного управління Національної поліції в Одеській області перед ОСОБА_2 складає 20871,20грн. (19566,75грн. + 1304,45грн.).

Доводи апелянта що утримання середнього заробітку призведе до нецільового списання бюджетних коштів, оскільки працівник поліції отримує грошове забезпечення, а не заробітну плата, колегія суддів вважає помилковими.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» N 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року N 8-рп/2013, зазначено, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу законів про працю, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 Кодексу законів про працю і частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Отже, колегія суддів зазначає, що поняття «заробітна плата» і "грошове забезпечення», є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов'язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов'язків.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195,196,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2017 року -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуюча суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: І. П. Косцова

Суддя: К.В. Кравченко