Справа № 813/2047/17
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/8622/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Попка Я.С.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

представника апелянта ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі виконавчої дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним і скасування рішення,

встановив:

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся з позовом до Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі виконавчої дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним і скасування рішення від 16.03.2017 року №51 про повернення коштів та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» оскаржив постанову суду першої інстанції. Вважає, що вона винесена без належного зясування обставин справи і з порушенням норм матеріального права. Просить її скасувати і прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідачем не доведено, що вихідні дні в контексті п.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою КМУ від 26.09.2001 року №1266, відносяться до днів, які не відпрацьовані застрахованими особами з поважних причин. Також вказує на те, що покликання відповідача на листи Міністерства соціальної політики суд не може брати до уваги, оскільки розяснення, надані у листах, не стосуються питання вихідних днів, що не увійшли у період тимчасової непрацездатності застрахованих осіб.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені.

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що посадовими особами виконавчої дирекції Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 20.02.2017 року по 13.03.2017 року проведено планову перевірку ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» з питань правильності та правомірності використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, за результатами перевірки складено акт №38 від 28.02.2017 року, де встановлено порушення позивачем ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» та абз.2 п.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року №1266 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 року № 439 при призначенні та виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності, зокрема, встановлено, що при визначенні середньоденного заробітку з розрахункового періоду не виключались місяці, в яких застрахована особа не працювала з першого до першого числа з поважних причин (тимчасова непрацездатність).

За результатами перевірки відповідач прийняв рішення №51 від 16.03.2017 року про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій на загальну суму 1061,04 грн., у т. ч. неправомірно витрачені кошти в розмірі 707,36грн. та фінансові санкції (50 % неправомірно витрачених страхових коштів) в розмірі 353,68 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача як субєкта владних повноважень видане в межах повноважень та на підставі закону, зокрема, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року №1266.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року № 1105-XIV (надалі - Закон України № 1105-ХІV) Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Абзацом 8 пункту 5.2 Інструкції про порядок проведення перевірок страхувальників по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, прийняття рішень за їх результатами та процедуру оскарження, затвердженої Постановою правління Фонду від 22.12.2010 року № 29 встановлено, що під час проведення перевірок страхувальників посадові особи органу Фонду мають право перевіряти, зокрема, правильність обчислення середньої заробітної плати, з якої обраховуються суми матеріального забезпечення застрахованим особам.

Таким чином, органи Фонду наділені повноваженнями щодо проведення перевірок дотримання страхувальниками-роботодавцями норм трудового законодавства з питань, які можуть вплинути на правомірність нарахування та виплати матеріального забезпечення, яке надається за рахунок коштів Фонду.

При обчисленні середньої заробітної плати (доходу) для забезпечення допомогою по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах враховуються всі види заробітної плати (доходу) в межах граничної суми місячної заробітної плати (доходу), на яку нараховуються страхові внески на страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності. Порядок обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах визначається Кабінетом Міністрів України (ст.33 Закону України № 1105-ХІV).

Механізм обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності (страхові виплати), у разі настання страхового випадку, а також оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації або фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників визначає Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року №1266 (надалі - Порядок № 1266).

Згідно з п.3 Порядку №1266 середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов'язкового державного соціального страхування, на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов'язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати (поважні причини). Місяці розрахункового періоду (з першого до першого числа), в яких застрахована особа не працювала з поважних причин, виключаються з розрахункового періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою встановлено, що при визначенні середньоденного заробітку філією Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» з розрахункового періоду не виключались місяці, в яких застрахована особа не працювала з першого до першого числа з поважних причин (тимчасова непрацездатність), а саме:

- ОСОБА_3 по листку непрацездатності №579051 за період з 16.06.2016 року по 05.07.2016 року до розрахункового періоду включено лютий 2016 року (тимчасова непрацездатність в розрахунковому періоді з 28.01.2016 року по 12.02.2016 року та з 15.02.2016 року по 11.03.2016 року);

- ОСОБА_4 по листку непрацездатності №522167 за період з 08.11.2016 року по 14.11.2016 року включено березень 2016 року (тимчасова непрацездатність в розрахунковому періоді з 20.02.2016 року по 04.03.2016 року , з 07.03.2016 року по 01.04.2016 року);

- ОСОБА_5 по листку непрацездатності №389510 за період з 01.04.2016 року по 22.04.2016 року включено березень 2016 року (тимчасова непрацездатність у розрахунковому періоді з 22.02.2016 року по 11.03.2016 року, з 14.03.2016 року по 31.03.2016 року);

- ОСОБА_5 по листках непрацездатності №317448 за період з 25.04.2016 року по 04.05.2016 року, № 525787 за період з 05.05.2016 року по 26.05.2016 року, №207106 за період з 27.05.2016 року по 10.06.2016 року, № 595673 за період з 29.09.2016 року по 05.10.2016 року включено березень, квітень 2016 року (тимчасова непрацездатність у розрахунковому періоді з 22.02.2016 року по 11.03.2016 року, з 14.03.2016 року по 31.03.2016 року ,з 01.04.2016 року по 22.04.2016 року , з 25.04.2016 року по 04.05.2016 року).

У вказаних місяцях, в яких застраховані особи не працювали через тимчасову непрацездатність, до розрахунку включено нараховану премію (за попередній місяць) та вихідні дні, на які не видавався листок непрацездатності.

Апеляційний суд зазначає, що дані обставини визнаються сторонами, а тому є такими, що не підлягають доказуванню.

Апеляційний суд з приводу врахування вихідних днів до календарних днів зайнятості, в яких застрахована особа не працювала з поважних причин, зазначає наступне.

Вихідними днями відповідно до ст. 67 КЗпП України вважаються дні щотижневого відпочинку. Так, при п'ятиденному робочому тижні працівникам надаються два вихідних дні на тиждень, а при шестиденному - один вихідний день. Загальним вихідним днем є неділя. Другий вихідний день при п'ятиденному робочому тижні, якщо він не визначений законодавством, визначається графіком роботи підприємства, погодженим з профспілкою, і, як правило, має надаватися підряд з загальним вихідним днем.

Святкові і неробочі дні визначені ст. 73 Кодексу Законів про працю України (надалі - КЗпП України).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що якщо застраховані особи у розрахунковому періоді не працювали у деяких місяцях з першого до першого числа з причини тимчасової непрацездатності, то зазначені місяці виключаються з розрахункового періоду при обчисленні середньої заробітної плати для розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності разом з виплатами, нарахованими у цих місяцях, є цілком обґрунтованим.

Щодо покликання апелянта на розяснення Міністерства соціальної політики України, то апеляційний суд вважає за необхідне наголосити на наступному.

Міністерством соціальної політики України надані відповідні роз'яснення щодо обчислення середньої заробітної плати для розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності у випадку, коли особа не працювала у розрахунковому періоді повний календарний місяць з поважних причин (лист від 13.10.2016 року № 334/18/99-16), де підтверджена необхідність виключення такого місяця з розрахункового періоду, а також виплат, нарахованих у цьому місяці.

Як вбачається з матеріалів справи, загальний розмір неправомірних виплат допомоги з тимчасової непрацездатності за період з 01.01.2016 року по 13.12.2016 року становить 707,36грн.

Пунктом 1 ч.5 ст.15 Закону України №1105-XIV встановлено відповідальність роботодавця за порушення порядку використання коштів Фонду, несвоєчасне або неповне їх повернення.

Відповідно до ч.6 ст.15 Закону України №1105-XIV у разі порушення порядку використання страхових коштів роботодавці відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми.

Згідно п.5 ч.1 ст.10 Закону України №1105-XIV Фонд має право накладати і стягувати фінансові санкції та адміністративні штрафи, передбачені законом за порушення вимог вказаного Закону.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність правових підстав у відповідача для прийняття оскаржуваного рішення від 16.03.2017 року №51, згідно з яким загальна сума коштів, які підлягають перерахуванню до Фонду становить 1161,04 грн. (розмір неправомірних виплат допомоги з тимчасової непрацездатності 707,36 грн. та штраф у розмірі 50 відсотків від вказаної суми, що становить 353,68 грн.).

Апеляційний суд не бере до уваги покликання апелянта на лист Міністерства соціальної політики України від 16.09.2015 року №523/18/99-15 та лист Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25.08.2015 року №5.2-32-1375, як на підставу правомірності своїх дій, оскільки вони стосуються загального правила застосування календарних днів при нарахуванні допомоги та розрахунку середньої заробітної плати , а не конкретно абз. 2 п.3 Порядку №1266. Крім того, у зазначених листах розяснюється про врахування святкових та неробочих днів, а не вихідних днів.

Суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року у справі № 813/2047/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_6
судді ОСОБА_7
ОСОБА_8

Ухвала складена в повному обсязі 09.10.2017 року.