Справа № 226/1057/17
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

28 вересня 2017 року м. Київ К/800/31461/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Мороз В.Ф., перевіривши касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради на постанову Димитровського міського суду Донецької області від 01 серпня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 01 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року, позов задоволено повністю.

У касаційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Димитровської міської ради, не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на наступне.

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьк народила сина ОСОБА_2, про що 25.11.2015 за № 221 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великоновосілківського районного управління юстиції у Донецькій області, складено відповідний актовий запис.

Позивач ОСОБА_1 та її син взяті на облік як особи, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, у зв'язку з чим відповідачем видані відповідні довідки від 04.07.2016 №№ , .

З даних довідок вбачається, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 та її дитини - АДРЕСА_2, фактичне місце проживання - АДРЕСА_1.

Зазначена інформація внесена до Єдиної інформаційної бази внутрішньо переміщених осіб. На час розгляду справи довідка про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи не скасована.

04.07.2016 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення їй допомоги при народженні першої дитини.

Згідно з рішенням Управління від 08.08.2016 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини відповідно до п.13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 08.06.2016 № 365 та рішення комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженої рішенням виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 03.08.2016 № 5, у зв'язку з тим, що заявник не мешкає за місцем фактичного проживання: АДРЕСА_1.

Відсутність ОСОБА_1 за адресою, зазначеною у довідці № , а саме: АДРЕСА_1 встановлена актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 28.07.2016.

На підставі вказаного акту комісія з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам прийняла рішення, викладене у протоколі засідання від 03.08.2016 за № 5, про відмову ОСОБА_1 у призначенні соціальної виплати.

З урахуванням даного висновку комісії відповідачем було прийнято вищенаведене рішення про відмову позивачу у призначенні допомоги при народженні дитини.

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій Управління щодо відмови у призначенні позивачу допомоги при народженні дитини.

В силу вимог ч.1 ст. 13 Закону України від 26.04.2001 № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III), з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім'ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом № 2811-XII та іншими законами України. Зокрема, допомога при народженні дитини є видом державної допомоги сім'ям з дітьми, закріпленим у ст. 3 Закону № 2811-XII.

Як визначено ст.ст. 6, 10, 11 Закону № 2811-XII, документи, необхідні для призначення державної допомоги сім'ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно, вказана допомога надається одному з батьків дитини, який постійно проживає разом з дитиною, для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини, подається одним з батьків, з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Вказані норми Закону корелюються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04.02.2009.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 як мати дитини ОСОБА_2 особисто звернулася 04.07.2016 із заявою про призначення і виплату їй допомоги при народженні дитини до Управління, надала повний перелік необхідних документів для призначення такої допомоги, звернення відбулося протягом 12 місяців з дня народження дитини. Таким чином, позивач повною мірою виконала вимоги, встановлені Законом для ініціювання розгляду питання про призначення допомоги. Жодних повідомлень про невідповідність або неповноту поданого пакету документів відповідачем позивачеві не спрямовувалось.

Відмовивши позивачеві у призначенні допомоги при народженні дитини, відповідач послався на фактичну відсутність її за адресою, зареєстрованою як фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи. Так, статтею 5 Закону № 2811-XII визначено, що таку допомогу призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків.

Суди попередніх інстанцій не погодилися з вказаною позицією відповідача з огляду на таке.

Право на соціальний захист рівною мірою забезпечене всім громадянам України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Матеріалами справи підтверджується, що позивач і її син є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання (перебування).

Позивачем ОСОБА_1 доведено її право на отримання державної допомоги при народженні дитини. Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України від 11.12.2003 № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382-IV), не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону № 1382-IV, реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідачем у справі не надано відомостей, що ОСОБА_1 отримала таку допомогу в іншому органі соціального захисту населення на території України, зокрема, за місцем свого поточного фактичного проживання.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо протиправності відмови у призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини та задоволення позовних вимог щодо зобов'язання призначити та виплатити допомогу при народженні дитини за зверненням ОСОБА_1 від 04.07.2016.

Пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті -пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, які відповідають усталеній практиці Вищого адміністративного суду України у цій категорії справ, ця касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради на постанову Димитровського міського суду Донецької області від 01 серпня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Суддя В.Ф. Мороз