Справа № 577/3721/17
Суддя: Галян С. В.
Дата ухвалення: 2017-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 577/3721/17
Провадження № 2-а/577/142/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" жовтня 2017 р. м. Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Галяна С.В.,

при секретарі Іваненко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотопі Сумської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Конотопської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення Конотопської міської ради, у якому зазначив, що він є учасником бойових дій (посвідчення серія НОМЕР_1) , а тому відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому до 5 травня щорічно повинна виплачуватися разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням положень ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої розмір мінімальної пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Мінімальна пенсія за віком та прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, складає: з 1 січня 2017 - 1247 грн.

Проте, відповідач замість 6235 грн. ( 1247 грн. х 5 ), виплатив 1200 грн., недоплачена сума становить 5035 грн., що змусило його звернутися до суду за захистом своїх прав.

Просить визнати бездіяльність управління соціального захисту населення Конотопської міської ради про перерахунок йому щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня в розмірі встановленому статтею12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» за 2017 рік противоправною та зобов'язати управління соціального захисту населення Конотопської міської ради провести перерахунок, нарахувати і виплатити щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, як учаснику бойових дій в 2017 році у відповідності до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи з розрахунку та мінімальної пенсії за віком, визначеного частиною 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент здійснених виплат, з урахуванням раніше сплачених сум.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення проти позову в яких зазначив, що управління соціального захисту населення проти позову заперечує. Статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено виплату щорічної разової грошової допомоги, як учаснику бойових дій, у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Але Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 року № 79-VIIІ встановлено, що норми і положення статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Тому, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 року № 223 передбачено, що виплата разової грошової допомоги відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій в 2017 році здійснюється у розмірі 1200 гривень. Вказану допомогу в розмірі 1200 грн. позивач отримав, про що не заперечує в позовній заяві. Статтею 95 Конституції України встановлено, що будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків визначаються виключно законом про Державний бюджет України. Частиною другою статті 4 Бюджетного кодексу України встановлено, що при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням закону про Державний бюджет України. Враховуючи, що фінансові можливості Державного бюджету України у 2017 році не дозволять здійснювати виплати вказаної допомоги у розмірі, передбаченого Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та те, що згідно зазначених вище норм Конституції України спеціально уповноваженим органом, який забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики у сфері соціального захисту, є саме Кабінет Міністрів України, то можливо робити висновок, що вимоги адміністративної скарги задоволенню не підлягають. Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції України володіє законодавчою ініціативою, має повноваження на підготовку проектів законів про внесення змін до ЗУ «Про Державний бюджет на 2017 рік» з питань, що стосуються видатків з державного бюджету на здійснення соціального захисту населення. Таке твердження знайшло відображення в судовій практиці, а саме, підтверджується рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2017 року № 826/8975/16 за позовом Славутської міської ради Хмельницької області до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною бездіяльність. Також, всі кошти, які надходять з державного бюджету на рахунки управління є цільовими і не можуть бути спрямовані на інші цілі. Тому вважає, що зі своєї сторони управління діє лише в межах повноважень, наданих державою і не має права використовувати кошти в розмірах більших, ніж ті, що виділені відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет на 2017 рік». Враховуючи вищевикладене, вважає вимоги позивача до управління соціального захисту населення Конотопської міської ради необгрунтованими.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Згідно частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Згідно ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 69 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 07 листопада 2002 року та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.3).

Позивачу було проведено виплату щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій до 05 травня 2017 року у розмірі 1200 грн. Вказана обставина доказуванню не підлягає, оскільки в силу ч.3 ст.72 КАС України визнається сторонами і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Позивач звернувся до управління соціального захисту населення Конотопської міської ради з письмовою заявою, де просив перерахувати та виплатити йому недоплачену суму грошової допомоги. Листом №09-04/2734 від 04 серпня 2017 року, управління соціального захисту населення Конотопської міської ради відмовило ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті різниці між належною йому до сплати сумою разової грошової допомоги до 5 травня та фактично виплаченою сумою, повідомивши, що йому виплачено одноразову грошову допомогу до 5 травня за 2017 рік у розмірі 1200 грн., визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №223 від 05 квітня 2017 року «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII(далі - Закон №3551-XII) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно з ч.1 ст.17-1 Закону №3551-XII щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ пунктом 63 якого розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено п.26 згідно з яким норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 року №223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1200 гривень. Вказані положення є чинними та не визнані Конституційним судом України не конституційними.

Як встановлено з письмових заперечень відповідача у 2017 році позивачу виплачено 1200 грн. (а.с.18).

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-11/2012 від 25 січня 2012 року у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції ‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Закріплений у ст. 8 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

На підставі аналізу вказаних законодавчих положень та обставин справи, суд приходить до висновку, що у 2017 році виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», правомірно здійснена в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Водночас, суд не застосовує правову позицію, викладену у постанові Верховного суду України від 10.02.2016 року, оскільки спірні правовідносини у цій адміністративній справі виникли у квітні 2014 року, за інших фактичних обставин, встановлених судом, тому підстав для висновку про застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах немає.

За таких обставин суд визнає доведеним, що управління соціального захисту населення Конотопської міської ради, провівши нарахування та виплату позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2017 рік в розмірі 1200 грн., діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв'язку із їх безпідставністю.

Керуючись ст.ст.22, 24, 124, 152 Конституції України, ст. 12 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ст. 28 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", ст.ст. 2, 3, 11, 94, 99, 100, 158-163, 183-2, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Конотопської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій - відмовити.

Постанова може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду через Конотопський міськрайонний Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: С. В. Галян