Справа № 815/4330/17
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4330/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гунько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС в Одеській області (надалі по тексту - відповідач або ГУ ДФС в Одеській області), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 27.05.2017 року №№ 1903-13, 1897-13, 1895-13, 1893-13, 1892-13, 1894-13, 1896-13, 1898-13, 1899-13, 1900-13, 1901-13, 1902-13, 1904-13.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що підставою прийняття вищезазначених податкових повідомлень-рішень окрім приписів Податкового кодексу України, стало також рішення Ізмаїльської міської ради № 398-VII від 14 січня 2016 року, що було опубліковано на сайті Ізмаїльської міської ради 15.01.2016 року, яким встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 2% розміру заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) періоду (27,56 грн.). Разом з тим, п.п. 12.3.4 п. 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено порядок опублікування та застосування рішення місцевої ради про встановлення місцевого податку - рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. Для застосування в 2016 році під час видання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень рішення Ізмаїльської міської ради № 398-УІІо мало б бути прийняте не пізніше 15.07.2015 року, однак дата його прийняття - 14.01.2016 року, що унеможливлює його застосування у 2016 році. Наведеною нормою передбачено обов'язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Причому норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період (тобто період, який є наступним за плановим). З викладеного слідує, що з урахуванням норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення місцевих рад стосовно податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, прийняті в 2016 році та опубліковані в 2016 році, не можуть бути застосовані в 2016 році.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача відносно задоволення позовних вимог у судовому засіданні заперечував в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях на позов, які в цілому обґрунтовані тим, що рішенням Ізмаїльської міської ради від 14.01.2016 року № 398 встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 2% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) періоду (27,56 грн.). Розмір ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 рік визначається згідно рішення органу місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятого на 2016 рік, у відповідності до вимог Податкового кодексу України та Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», але не більше трьох відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, суд виходив з наступних підстав та мотивів.

Згідно із ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нерухоме майно: 1) 1/2 квартири АДРЕСА_1, площею 49,3 кв.м.; 1/3 квартири АДРЕСА_2, площею 11,6 кв.м.; 1/3 квартири АДРЕСА_3, площею 6,4 кв.м.; будинок АДРЕСА_4, площею 34,8 кв.м.; 1/2 будинку АДРЕСА_5 (нежитлова), площею 12 кв.м.; будинок АДРЕСА_6 (нежитлова), площею 466,8 кв.м.; будинок АДРЕСА_6 (нежитлова), площею 117,6 кв.м.; будинок АДРЕСА_7 загальною площею 234,8 кв.м.; будинок АДРЕСА_8, площею 30 кв.м.; будинок АДРЕСА_9 площею 67,1 кв.м.

На підставі відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ГУ ДФС в Одеській області згідно з п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України прийняті податкові повідомлення-рішення від 27.05.2017 року №№ 1903-13, 1897-13, 1895-13, 1893-13, 1892-13, 1894-13, 1896-13, 1898-13, 1899-13, 1900-13, 1901-13, 1902-13, 1904-13, якими ОСОБА_1 визначені податкові зобов'язання на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 р. в сумах 12865,01 грн., 4884,60 грн., 3241,06 грн., 1100,79 грн., 624,1 грн., 180,99 грн., 60,33 грн., 1395,9 грн., 62,41 грн., 62,41 грн., 367,01 грн., 2020,00 грн., 4884,60 грн. відповідно до об'єктів нерухомості.

З огляду на матеріали справи, для розрахунку податкового зобов'язання відповідачем застосовано рішення Ізмаїльської міської ради «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 14.01.2016 р. № 398-УІІ, яким встановлені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 р. в розмірі 2 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. м. бази оподаткування (27,56 грн.) та рішення Херсонської міської ради «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що розташоване на території м. Херсона» від 30.06.2015 року № 1935, яке набуло чинності з 01.01.2016 року, яким встановлені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 р. в розмірі 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. м. бази оподаткування (6,89 грн.).

Відповідно до статті 1 ПК України цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 4.3 статті 4 ПК України передбачено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов'язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

При цьому згідно з пунктом 4.4 статті 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно до статті 8 зазначеного Кодексу в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори та згідно пунктом 8.3. статті 8, зокрема, до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно із пунктом 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

В пунктах 4, 7 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року № 909-VIII, зазначено: установити, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»; рекомендувати органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 12.3.1 ПК України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (підпункт 12.3.2 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (підпункт 12.3.3 ПК України).

Одночасно підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України визначено порядок опублікування та застосування рішення місцевої ради про встановлення місцевого податку. Зазначене рішення офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Наведеною нормою передбачено обов'язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Причому норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).

Таким чином, з урахуванням норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України рішення місцевих рад стосовно податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, прийняті в 2016 році та опубліковані протягом 2016 року, не могли бути застосовані в 2016 році.

Отже суд погоджується із посиланнями позивача на положення підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, яким встановлена процедура встановлення місцевих податків та зборів, порядок оприлюднення рішень про встановлення місцевих податків та зборів та порядок застосування відповідних рішень органів місцевого самоврядування, як на підставу для протиправного нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в 2016 р., оскільки відповідні ставки податку встановлені міською радою після 15.07.2015 р.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом'якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.

У спірних правовідносинах суд застосує рішення Європейського суду з прав людини у справах «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Цими рішеннями було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Отже, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов'язків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, суд дійшов висновку про протиправність визначення позивачу податкових зобов'язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в 2016 р. податковими повідомленнями-рішеннями від 27.05.2017 року №№ 1903-13, 1897-13, 1895-13, 1893-13, 1892-13, 1894-13, 1896-13, 1898-13, 1899-13, 1900-13, 1901-13, 1902-13, 1904-13.

Таким чином, за результатами з'ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про задоволення позову.

На підставі положень ч.2,3 ст.162 КАС України суд вважає за необхідне винести постанову, яка б гарантувала дотримання та захист прав, свобод, інтересів особи, яка звернулась за судовим захистом.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, у зв'язку із чим вони підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 27.05.2017 року №№ 1903-13, 1897-13, 1895-13, 1893-13, 1892-13, 1894-13, 1896-13, 1898-13, 1899-13, 1900-13, 1901-13, 1902-13, 1904-13.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму сплаченого судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Вступна та резолютивна частина постанови складена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 03 жовтня 2017 року.

Постанова у повному обсязі виготовлена 09 жовтня 2017 року.

Суддя С.О. Cтефанов