Справа № 215/5485/15-а(2-а/215/102/17)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"04" жовтня 2017 р. справа № 215/5485/15-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 08 серпня 2017 року у справі №215/5485/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Держави Україна в особі директора Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров'я України" ОСОБА_2

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

1) визнати неправомірною бездіяльність Держави Україна, яка не вжила заходів за скаргами позивача і не визначила ступінь розладу функцій органів і систем організму та обмеження життєдіяльності; не провела повного дослідження здоров'я позивача; не надала вірно затверджене дослідження і пояснення до нього, УЗД до розгляду позаштатною медико-експертною комісією справи позивача; не зазначила час знаходження у ДУ "УкрДерж НДІ МСПІ МОЗ України" у листі непрацездатності; не надала доступної, своєчасної, достовірної, повної медичної інформації по клініко-функціональному діагностуванню позивача і контролю зазначених дій; не надала висновок дослідження на кальцитонін, Са++, Т4св, Т3св, Тобщ, розширений біохімічний аналіз і при цьому змінила остаточний повний діагноз захворювання позивача, одержаного після нещасного випадку, що стався 02.06.2010 р.;

2) визнати бездіяльність Держави Україна такою, що порушила права позивача на ефективний засіб медичного і правового захисту при порушенні правил і порядку клініко-функціонального діагнозтування;

3) визнати неправомірними бездіяльність Держави Україна, яка не дотрималася конституційних принципів, викладених у ст.1, 3, 6, 8, 22, 32, 34, 46, 49 основного Закону, що призвело до порушення прав позивача під час прийняття рішення про діагноз хвороби та вплинула на ефективність і своєчасної захисту прав позивача при відмові у наданні доступної, своєчасної, достовірної, повної медичної інформації по клініко-функціональному діагнозтуванню позивача;

4) зобов'язати Державу Україна в особі директора ДУ "УкрДерж НДІ МСПІ МОЗ України" ОСОБА_2В повторно провести клініко-функціонального діагнозтування і діяти відповідно Закону України "Про інформацію" для вжиття гарантованих державою заходів для соціального захисту:

- вжити заходи для визначення у позивача ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності, що потрібно для встановлення ступеня втрати працездатності позивача у процентах;

- зазначити час знаходження у ДУ "УкрДерж НДІ МСПІ МОЗ України" у листі непрацездатності;

- провести повне дослідження здоров'я позивача і вжити заходи для дослідження на кальцитонін, Са++, Т4св, Т3св, Тобщ, розширений біохімічний аналіз та взагалі усі дослідження крові проводити з одного забору крові;

- надати остаточний повний діагноз захворювання позивача, одержаного після нещасного випадку після повторного клініко-функціонального діагнозтування;

5) стягнути з відповідача на користь позивача витрати, які позивач поніс і які пов'язані з витратами у звязку з провадженнями у національних судах та державних установах, включаючи витрати на копіювання, друк, папір, поїздки та поштові послуги у сумі 300 грн.;

6) стягнути за рахунок державного бюджету на користь позивача в рахунок відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, у найменший термін, діями Держави Україна в сумі 36540 грн.;

7) допустити виконання рішення суду, але не більше ніж за один місяць;

8) окремою ухвалою звільнити позивача від сплати судового збору;

9) визнати бездіяльність Держави Україна, що порушила права позивача на ефективний правовий захист та на вжиття системи заходів, спрямованих на усунення правових, соціальних та інших причин не забезпечення позивача своєчасною та повною інформацією під час клініко-функціонального діагнозтування з 01.09.2015 р. по 04.09.2015 р. і не попередження виникнення негативних наслідків, повязаних з відсутністю такого забезпечення;

10) в порядку підготовки справи до слухання витребувати матеріали з приводу скарги позивача від 02.09.2015р та 04.09.2015р. до ДУ "УкрДерж НДІ МСПІ МОЗ України" та виписку із медичної картки позивача №5104, знімки внутрішніх органів позивача, зроблених при їх обстеженні;

11) визнати права позивача на отримання листа непрацездатності у термін з 01.09.2015р. по 04.09.2015р. ДУ "УкрДерж НДІ МСПІ МОЗ України", гарантованого Законом України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням;

12) визнати основний та сопутний діагноз, зазначений у виписці із медичної карти позивача №5104 завчасним і визнати його нечинним у зв'язку порушення правил, порядку, умов та критерію обстеження без надання своєчасної, повної інформації при клініко-функціональному діагнозтуванні;

13) витребувати по своїй ініціативі необхідні докази для повного, всебічного розгляду справи;

14) в порядку підготовки справи до розгляду зробити запит до державної податкової служби України про місячний дохід позивача;

15) в порядку підготовки справи до розгляду зробити запит до Управління праці та соціального захисту населення Криворізького виконкому Тернівської районної ради у Дніпропетровській області про місячний дохід позивача, що є доказом скрутного матеріального положення позивача.

Ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 12 червня 2017 року позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору. Іншою ухвалою суду від 12 червня 2017 року позов позивача залишено без руху та надано строк упродовж 5 днів з дня отримання ухвали суду для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 08.08.2017 року позов повернуто позивачу відповідно до п.1 ч.3 ст.108 КАС України, оскільки на виконання вимог ухвали суду від 12.06.2017 року позивач не усунув недоліки позову в повному обсязі.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач, зокрема, зазначив, що суд першої інстанції порушив вимоги ст.3, 6, 8, 11, 88, 159 КАС України та не звернув увагу на заяву від 12.07.2017 р. про відкриття провадження по справі після усунення недоліків де додані докази витрат на двох аркушах. Відмова суду у розгляді позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене без дослідження обставин справи, позбавляє реальної можливості надати належну правову оцінку. Без належного розгляду заяви позивача та виконання їх вимог не можливо поновлення законного стану. Позивач не мав змогу заявляти клопотання і відводи, давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення, подавати заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, висловлювати свою думку з питань, які виникають під час розгляду справи, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів так як не знав про дату, час і місце судового розгляду справи. Суддя не дотримався вимог ст.49 КАС України і не надав скористатися правами та обов'язками ст. 51 КАС України.

Згідно ч.4, 5 ст.11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для зясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення зясування обставин щодо відсутності у позивача відповідних пільг та майнового положення і витребування доказів з власної ініціативи, яких на думку суду, не вистачає. Таким чином, підстави для повернення заяви відсутні. Суд не застосовує ст.6, 8, 11, 88, 122, 159 КАС України, які повинні бути застосовані, що перешкоджає подальшому провадженню і без дослідження обставин позбавляє реальної можливості надати належну правову оцінку.

В описовій частині ухвали не зазначено короткого змісту письмових пояснень, доказів, досліджених судом, дати подій, адресу відповідача. В мотивувальній частині не зазначенні обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви, з яких суд виходив при прийнятті ухвали і положення закону, яким він керувався, причин не врахування ст.6, 8, 9,11, 88, 104-105, 122, 159, 162, 166 КАС України. В резолютивній частині ухвали не зазначено дати заяви.

Дохід позивача, закріплений у постанові Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 р. №558 "Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги", становить 4,80 грн. і саме це є об'єктивно непереборною обставиною неможливості сплати позивачем судовий збір. Призначена позивачу компенсація призначається згідно законодавства за умови, що позивач не буде зареєстрований у центрі зайнятості і не буде працевлаштованим. Суд цей факт вважає не належним доказом тяжкого майнового стану позивача. Судом не враховано п.13 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір", який звільняє від сплати судового збору при вимогах відшкодування моральної шкоди.

Ст. 88 КАС України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може ухвалою звільнити від оплати судових витрат. Виходячи з зазначеного, слід дійти висновку, що залишення позову без руху, повернення позову з мотивів не сплати судового збору можливе за наслідком зясування обставин щодо наявності у позивача відповідних пільг та належного майнового положення, тому ухвала не відповідає нормам ст.88, 159 КАС України та є незаконною і обґрунтованою.

Тяжкий майновий стан підтверджується відомостями ДФС №383 від 06.02.17р. та довідкою №7361 від 07.08.17р., та становить 26,00 грн., в той час як мінімальна заробітна плата складає 3200 грн.

На думку позивача, звільнення від сплати судового збору це обовязок суду відповідно до державних соціальних гарантій згідно Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", норм Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст.11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права держави, Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року N6-рп/2007.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Представники сторін по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 08 серпня 2017 року позов повернуто позивачу відповідно до п.1 ч.3 ст.108 КАС України, оскільки на виконання вимог ухвали суду від 12 червня 2017 року позивач не усунув недоліки позову, а саме:

- на підтвердження обставин і позовної вимоги № 5 не надав доказів судових витрат у сумі 300 грн.;

- до позову не додав квитанцію про сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.07.2017 року на виконання ухвали суду від 12.06.2017 року позивач подав до суду першої інстанції заяву від 12.07.2017 року, в якій просив: окремою ухвалою відкрити провадження та прийняти уточнення до позовної заяви; вважати виконаними вимоги ухвали суду від 12.06.2017р.; витребувати по своїй ініціативі необхідні докази для повного, всебічного розгляду справи; поновити строк звернення до суду і ухвалою звільнити позивача від сплати судового збору.

В обґрунтування заяви щодо доказів судових витрат у сумі 300 грн. позивач доводів не навів та відомості щодо подання таких доказів у встановлений ухвалою суду від 12.06.2017 року строк в матеріалах справи відсутні.

Щодо сплати судового збору позивач зазначив, що суд в порядку підготовки справи до розгляду не витребував зазначені у позові матеріали, а розглянув додатки і виніс ухвалу від 12.06.2017р. без зясування обставин неможливості сплати судового збору позивачем, наявності пільг щодо сплати судового збору. Про майновий стан позивача свідчать відомості №383 від 06.02.2017 р. та довідка Тернівського УПСЗН м.Кривій Ріг №6396 від 07.07.2017р., відповідно до якої місячний дохід позивача становить 26,00 грн. Призначена позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 р. №558 "Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги" компенсація призначається згідно законодавства за умови, що позивач не буде зареєстрований у центрі зайнятості і не буде працевлаштованим. Зазначив, що звільнення позивача від сплати судового збору це обовязок суду відповідно до державних соціальних гарантій згідно Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, норм Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч.1 ст.11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права держави, Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007.

Проте, відповідно до пп.6 п.4 "Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги", затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 р. N558. Компенсація не призначається фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, хворим, які за висновком лікарсько-консультаційної комісії потребують постійного стороннього догляду і не здатні до самообслуговування та перебувають у трудових відносинах, у тому числі на умовах неповного робочого дня (крім роботи вдома).

Отже, компенсація виплачується також особам, які виконують роботу вдома на умовах неповного робочого дня.

Позивачем у справі було заявлено також вимоги про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобовязання його вчинити певні дії, тому посилання позивача на положення п.13 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" стосовно звільнення від сплати судового збору є помилковим.

Питання щодо зменшення, відстрочення, розстрочення чи звільнення сплати судового врегульовано положеннями ст.88 КАС України та ст.8 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ч.1 ст.88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Аналогічні положення передбачені ст.8 Закону України "Про судовий збір", відповідно до якої враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З наведеного вбачається, що суду надано право, а не покладено обов'язок зменшити, відстрочити, розстрочити чи звільнити від сплати судового збору. Єдиною підставою для вчинення зазначених дій є майновий стан заявника. Обґрунтування повязаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на цю особу.

Аналіз правового врегулювання питання звільнення від сплати судового збору дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Отже, відомості щодо майнового стану особи, яка звертається до суду з позовом або апеляційною скаргою, та наявності в неї підстав для звільнення від сплати судового збору не є доказами в розумінні ч.1 ст.69 КАС України, а тому обов'язок підтвердження таких підстав покладається на позивача.

До зазначеної заяви від 12.07.2017р. позивач долучив копію довідки Тернівського УПСЗН м.Кривій Ріг №6396 від 07.07.2017р., відповідно до якої позивач отримує щомісячну компенсаційну виплату непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом 1-ї групи, в сумі 26,94 грн. на місяць, та копію відомостей з інформаційного фонду ДФС №383/10/04-83-08-24 від 06.02.2017р., відповідно до яких дохід позивача за період з 01.01.2016 року по 30.09.2016 року складав 48,48 грн. за кожний квартал.

Таким чином, долучені позивачем до позову докази на час їх подання до суду однозначно не свідчили про його майновий стан, який перешкоджав виконанню вимог ст.106 КАС України в частині надання доказів сплати судового збору.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що наведені заявником обставини та надані докази не є безумовною підставою для звільнення судом позивача від сплати судового збору.

Згідно п.1 ч.3 ст.108 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо він не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

У наданий ухвалою суду від 12.06.2017 року строк позивач не усунув недоліки позову в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про повернення позову на підставі п.1 ч.3 ст.108 КАС України.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195, 196, 199, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 08 серпня 2017 року у справі №215/5485/15-а залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко