Справа № 346/5165/16-а
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/9330/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Ільчишин Н.В., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання незаконною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову серії АР №062923 від 20 вересня 2016 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2016 року, позовні вимоги задоволено, визнано незаконною та скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП серії АР № 062923 від 20 вересня 2016 року складену інспектором роти №3 батальйону УПП у м. Івано-Франківську Пилипчак Людмилою Василівною, а провадження по справі відносно ОСОБА_1 закрито.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що судом не з'ясовано усіх обставини вчинення адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі зазначає, що 20.09.2016 року інспектор роти №3 батальйону УПП у м. Івано-Франківську ДПП, лейтенант поліції Пилипчак Людмила Василівна зі своїм напарником під час патрулювання по вул. Грушевського у м. Івано-Франківську близько 14 год. 00 хв. помітили транспортний засіб - Lexus д.н.з. НОМЕР_1, водій якого здійснив стоянку ближче 5 метрів до контейнерів для побутових відходів.

Інспектор представився відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», проінформував водія про порушення ним ПДР, а саме водієм було порушено п.п. «е» п. 15.10 ПДР, де вказано, що стоянка заборонена ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства, після чого інспектор надав законну вимогу про пред'явлення документів, передбачених п.п «а», «б» та «ґ» п. 2.1 ПДР, а саме: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водій, який в подальшому виявився позивачем, частково виконав законну вимогу представника патрульної поліції про пред'явлення документів, тобто надав посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, однак діючого полісу (сертифікату) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не надав, при собі не мав. Інспектор роз'яснив позивачу пункт 2.1 ПДР, а саме, що водій транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та дійсний поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів.

Згідно ст. 36 КУпАП при вчиненні кількох адміністративних правопорушень, адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Відповідно до ст. 279 КУпАП інспектор, як посадова особа, яка має право розглядати справи про адміністративні правопорушення зазначені у ст. 222 КУпАП, в т.ч. за ст. 126 КУпАП. оголосив про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП щодо ОСОБА_1 інспектором роти № 3 батальйону УПП у місті Івано-Франківську ДПП, лейтенантом поліції Пилипчак Людмилою Степанівною. Після оголошення про початок розгляду справи інспектор зачитав позивачу його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, інспектором після розгляду адміністративної справи було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 062923 від 20.09.2016 року з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу, розміром 425 грн., та оголошено її зміст. Після оголошення змісту постанови відповідач надав позивачу можливість ознайомитися з постановою та проставити свій підпис на ній, що в свою чергу позивач і зробив.

Крім того, апелянт зазначає, що у відповідності до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу, без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Відповідно до п. 21.2. згаданої статті контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень ПДР та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України, відповідно до пункту 21.3 цієї ж норми при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу, а згідно пункту 21.4 у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, установлену законом.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З огляду на це апелянт вважає, що інспектором при винесенні постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача було вірно з'ясовано всі обставини справи, а накладене стягнення в розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 126 КУпАП, є співмірним виду та характеру вчиненого правопорушення. Всупереч зазначеному, суд першої інстанції під час розгляду справи не вірно оцінив докази, наявні в матеріалах справи, та не здійснив всебічного, повного і об'єктивного їх дослідження.

Крім того, апелянт зазначає, що розглядаючи вимоги позивача закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення, судом першої інстанції проігноровано вимоги КУпАП в частині закриття провадження по справі, адже закриття справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП є поза компетенцією суду, який переглядає постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за правилами КАСУ, оскільки закривати провадження у справі про адміністративне правопорушення може лише орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, а отже, адміністративний суд, який перевіряє правомірність винесеної таким органом постанови не може закрити провадження по справі, оскільки у нього відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову в цій частині.

Враховуючи зазначене вище, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно оскаржуваної постанови від 20 вересня 2016 р., позивач 20 вересня 2016 року, будучи водієм автомобіля LEХUS, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив стоянку ближче 5 метрів до контейнерів для побутових відходів та при перевірці документів не пред'явив поліс обов'язкової цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.15.10е та 2.1г ПДР, внаслідок чого позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та на накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач в судовому засіданні вказав, що правила дорожнього руху не порушував, працівник поліції вважав, що він нібито порушив п. 15.10е та 2.1г ПДР проте його притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ, а у випадках і передбачених законодавством договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, проте не було притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, за порушення зупинки та стоянки. Отже оскаржувана постанова спростовує нібито порушення позивачем п. 15.10.е ПДР, оскільки не було складено протоколу та не винесено постанову, про притягнення останнього до адміністративної відповідальності з ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки він Правил дорожнього руху не порушував і жодних підстав для вимоги в нього договору страхування в працівника поліції не було. Крім того, в своїх поясненнях позивач стверджував, що його транспортний засіб був припаркований далі, як 5 метрів до контейнерів для побутових відходів, проте працівником поліції жодних замірів на місці не проводилося.

Розглядаючи спір суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, потерпілих свідків, речовими доказами, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

При складанні вказаної вище постанови інспектор жодних свідків та доказів вини позивача не вказав. Крім того, позивача не ознайомлено із складеним протоколом на підставі якого винесено оскаржувану ним постанову, копію протоколу по справі про адміністративне правопорушення інспектор останньому не надав, даний протокол не був надісланий позивачу, а також позивачу не було роз'яснено права та обов'язки, не надано можливості скористатися правовою допомогою, та не надано можливості дати свої пояснення та заперечення у відповідній графі протоколу. Крім цього позивачу не надано в установленому законом порядку фото- чи відео- матеріали з місця вчинення ним адміністративного правопорушення. Крім цього, позивач додав до матеріалів справи поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності та посвідчення водія, які є чинними та дійсними.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача та їх задоволення.

Однак, колегія суддів з такими доводами суду першої інстанції не погоджується.

Як зазначалось, вище позивача притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП України оскільки останній порушив вимоги п.п «ґ» п. 2.1 ПДР, бо не надав працівнику поліції поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Крім того позивачем, згідно оскаржуваної постанови, порушено й вимоги п.15.10е ПДР, бо той здійснив стоянку ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства

Хоча факт порушення ПДР позивачем не було зафіксовано із застосуванням технічних засобів, однак позивачем постанова про накладення адміністративного стягнення була підписана без застережень та надання пояснень чи заперечень.

Згідно ст. 36 КУпАП, при вчиненні кількох адміністративних правопорушень, адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Тому суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач виносячи постанову про накладення адміністративного стягнення у випадку порушення позивачем вимог ч.1 ст. 122 та ч.1 ст. 126 КУпАП правильно застосував положення ст.. 36 КУпАП та наклав адміністративне стягнення в межах санкції ч.1 ст. 126 КУпАП.

Крім того, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції помилковим вважав необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення, бо це суперечить вимогам ст. 258 КУпАП.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що закриваючи провадження по справі про адміністративне правопорушення, судом першої інстанції проігноровано вимоги п.3 ч.3 ст. 17 КАС України та КУпАП, бо юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про накладення адміністративних стягнень, а отже закриття справи про притягнення до адміністративної відповідальності є поза компетенцією суду, який переглядає постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за правилами КАС України, оскільки закривати провадження у справі про адміністративне правопорушення може лише орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення.

На підставі вище зазначеного суд апеляційної інстанції вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, бо така прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, і у задоволенні позову в частині визнання протиправною та скасування постанови серії АР № 062923 від 20.09.2016 року - відмовити, а у частині вимог про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - провадження у справі закрити.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ст. 203, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області - задовольнити частково, постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 жовтня 2016 року по справі № 346/5165/16-а - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині скасування та визнання незаконною постанови про адміністративного правопорушення серії АР № 06923 від 20.09.2016 року відмовити, в частині позовних вимог щодо закриття провадження по справі - провадження у справі у цій частині закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Н.В. Ільчишин

Т.І. Шинкар

Повний текст виготовлений 09.10.2017 року