Справа № 803/475/17
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/7377/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ОСОБА_5 плюс» про визнання протиправним та скасування рішення та запису про право власності,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 28.04.2017 звернулася в суд з адміністративним позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ОСОБА_5 плюс», в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 28.04.2017, просила визнати протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28467180 від 26.02.2016 та скасувати запис про право власності за № 13450815, внесений 22.02.2016 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про державну реєстрацію права власності за ТЗОВ «ФК «Вектор Плюс» на обєкт нерухомого майна квартиру площею 65,5 кв. м., реєстраційний номер 01, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору іпотеки № 1674 від 07.08.2008

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 лютого 2016 року №28467180.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким закрити провадження у справі або відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14 червня 2016 року (справа №21-41а16).

Апелянт зазначає, що згідно статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», відповідне застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання - прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Положеннями іпотечного договору передбачено таке застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем забезпеченого зобов'язання. Таким чином, підставою виникнення у третьої особи права власності не нерухоме майно є іпотечний договір, що укладений з позивачем, що містить відповідне застереження, передбачає відповідне право іпотекодержателя, а тому відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» у наявності є документ, що відповідно до законодавства підтверджує набуття, зміну прав на нерухоме майно, та є підставою для державної реєстрації права власності та інших речових прав. Третя особа придбала право власності у добровільному порядку, за згодою позивача на підставі застереження, встановленого сторонами в іпотечному договорі. Таким чином, рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було прийнято відповідачем на підставі згоди позивача, передбаченої іпотечним договором.

Враховуючи зазначене, вказує, що відповідач діяв у відповідності до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».

При апеляційному розгляді представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Постанова в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржена, тому відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю - доповідача, представника позивача та третьої особи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що 07.08.2008 між ВАТ «Сведбанк» (банк) та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено кредитний договір №0201/0808/71-114, згідно з пунктом 1.1 якого банк зобовязувався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 36000 доларів США на строк з 07.08.2008 по 07.08.2033 включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобовязувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором (а.с.8-12).

Крім того, 07.08.2008 між ВАТ «Сведбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, яким забезпечувалося належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №0201/0808/71-114 від 07.08.2008.

Згідно із пунктом 2 іпотечного договору на забезпечення виконання основного зобовязання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: трикімнатну квартиру під номером 52, яка знаходиться у м. Луцьку, по вул. Федорова, буд. 5. За приписами пунктів 11, 12 іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобовязання повністю або частково, за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче двох способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Пунктом 12.3 іпотечного договору передбачено, що згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в підпунктах 12.3.1 та 12.3.2 цього пункту. Згідно із підпунктом 12.3.1 іпотечного договору задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку. Відповідно до статті 37 Закону України Про іпотеку у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті 12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки (а. с. 109-112).

28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ТЗОВ «ФК «Вектор Плюс» були укладені договір факторингу № 15 та договір про відступлення прав за іпотечними договорами, за якими були відступлені права вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників та права вимоги за іпотечними договорами, в т. ч. по кредитному договору від 07.08.2008 № 0201/0808/71-114 та іпотечному договору від 07.08.2008, укладених між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 (а. с. 159-163).

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 28.05.2015, яке за даними Єдиного державного реєстру судових рішень в апеляційному порядку оскаржено не було та набрало законної сили 24.06.2015, у справі № 161/2028/15-ц за позовом ТЗОВ «ФК «Вектор Плюс» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки позов задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0201/0808/71-114 від 07.08.2008 в розмірі 275237,36 грн. перед ТЗОВ «ФК «Вектор Плюс» звернуто стягнення на трикімнатну квартиру № 52, загальною площею 65,5 кв. м., яка знаходиться у м. Луцьку по вул. Федорова, 5, з початковою ціною 380200,00 грн., що належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом проведення прилюдних торгів, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 16-17).

Постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_6 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.09.2015 ВП №48604075 при примусовому виконанні виконавчого листа № 161/2028/15-ц, виданого 08.07.2015 Луцьким міськрайонним судом (в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0201/0808/71-114 від 07.08.2008 в розмірі 275237,36 грн. перед ТЗОВ «ФК «Вектор Плюс» звернути стягнення на трикімнатну квартиру № 52, загальною площею 65,5 кв. м., яка знаходиться у м. Луцьку по вул. Федорова, 5, з початковою ціною 380200,00 грн., що належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом проведення прилюдних торгів, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження») накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 у межах суми звернення стягнення 275237,36 грн. (а. с. 125).

07.09.2015, на підставі постанови державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_6 від 04.09.2015 ВП № 48604075 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.09.2015 № 24215211, державним реєстратором реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_5 було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис за № 11070189 про державну реєстрацію обтяження відносно ОСОБА_3 на все нерухоме майно в межах суми боргу 275237,36 грн. (а. с. 120 зворот).

Судом також встановлено, що 22.02.2016 представник ТЗОВ «ФК «Вектор Плюс» ОСОБА_7 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 із заявою (реєстраційний номер 15745939) про державну реєстрацію права власності за ТЗОВ «ФК «Вектор Плюс» на обєкт нерухомого майна квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 144), сплативши квитанцією № 113 від 22.02.2016 адміністративний збір за державну реєстрацію права власності на нерухоме майно в сумі 56,00 грн. (а. с. 143).

22.02.2016 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 прийняла рішення № 28467180 про державну реєстрацію права власності за ТЗОВ «ФК «Вектор Плюс» на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 142).

Крім того, 22.02.2016 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис за №13450815, з якого вбачається проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно (квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1) за ТЗОВ «ФК «Вектор Плюс» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 26.02.2016 (індексний номер 28467180), а підставою виникнення права власності вказано договір іпотеки № 1674 від 07.08.2008 (а. с. 130).

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, виступаючи у спірних правовідносинах як субєкт владних повноважень, приймаючи оскаржуване рішення, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, які передбачені Конституцією та законами України, оскільки прийняв оскаржуване рішення за наявності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрованого обтяження речових прав на нерухоме майно, яке є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій щодо такого майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає правильно встановленим обставинам справи та нормам чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Пунктом 1 частини другої вказаної статті визначено, що державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Згідно пунктів 2, 3 частини 2 статті 9 Закону державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; відкриває і закриває розділи.

Частиною 1 статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 вказаного Закону визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом.

Як видно із частини 1 статті 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час розглядуваних правовідносин), у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Підставою для реєстрації права власності за ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» є правовідносини, які випливають з укладеного іпотечного договору та регламентуються Законом України «Про іпотеку».

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства та умови іпотечного договору, колегія суддів вважає, що іпотекодержатель у даному випадку, дотримавшись певних умов, має право при невиконанні зобов'язань за договором зареєструвати за собою право власності на іпотечне майно в позасудовому порядку.

Колегія суддів вказує, що відповідачем при прийнятті оспорюваного рішення про реєстрацію права власності не було дотримано вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 (далі - Порядок).

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

Згідно з пунктом 28 Порядку № 868 державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Тобто, наявність в реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде знято. При цьому ні Закон, ні Порядок не встановлюють виключень щодо підстав для такої реєстрації права власності (договір, рішення суду тощо).

Як видно з матеріалів справи 22.02.2016 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 прийняла рішення №28467180 про державну реєстрацію права власності за ТЗОВ «ФК «Вектор Плюс» на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Разом з тим, попередньо 07.09.2015, на підставі постанови державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_6 від 04.09.2015 ВП №48604075 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.09.2015 №24215211, державним реєстратором реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_5 було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис за №11070189 про державну реєстрацію обтяження відносно ОСОБА_3 на все нерухоме майно в межах суми боргу 275237,36 грн., яке не знято.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на час прийняття оскаржуваного рішення від 22.02.2016 №28467180 було зареєстровано обтяження речових прав на нерухоме майно, а саме на спірну квартиру трикімнатну квартиру № 52, загальною площею 65,5 кв. м., яка знаходиться у м.Луцьку по вул. Федорова, 5, а тому відповідачу належало було відмовити у проведенні державної реєстрації права власності за ТзОВ «ФК «Вектор Плюс» на спірну квартиру.

За вказаних обставин у відповідача були наявні встановлені Законом та Порядком підстави для відмови в державній реєстрації права власності на нерухоме майно за третьою особою.

Така позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 11.11.2014 по справі № 21-357а14, яка відповідно до ст. 244-2 КАС України є обовязковою для виконання всіма субєктами владних повноважень та судами.

Покликання апелянта на те, що в даному випадку є спір про право цивільне не заслуговують на увагу, так як у даній справі такий відсутній, а згідно позовних вимог дослідженню підлягали виключно владні, управлінські рішення та дії відповідача, який у межах спірних правовідносин діяв як субєкт владних повноважень (ухвала ВАСУ від 09.08.2017 по справі № К/800/30759/16).

На погляд колегії суддів, відповідач при вчиненні реєстраційних дій зобовязаний дотримуватись встановленого законом порядку їх вчинення, зокрема, статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2017 року у справі №803/475/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_8
судді ОСОБА_9
ОСОБА_10

Повний текст судового рішення виготовлено 10.10.2017