Справа № 644/1907/16-а
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 р.Справа № 644/1907/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бондара В.О. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.07.2017р. по справі № 644/1907/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського району м. Харкова , Судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова Ізмайлова Ільдара Камільовича

про визнання дій та бездіяльності неправомірними, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом, в якому просила суд: визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського району м. Харкова у звязку з позбавленням її права на отримання повної та своєчасної інформації про призначення субсидії, про можливість її отримання з листопада 2014 р. по квітень 2015 р., про попереджувальні заходи з її скасування згідно діючих нормативних документів; зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського району м. Харкова поновити нарахування субсидії з листопада 2015 р. по березень 2016 р., поновити строк для погашення заборгованості.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.05.2017 р. ОСОБА_1 поновлено процесуальний строк на звернення з позовною заявою до суду та відкрито провадження у справі.

20.06.2017 р. ОСОБА_1 звернулась до суду із заявами про зміну предмету позову та залучення другого відповідача судді Орджонікідзевського районного суду м.Харкова Ізмайлова Ільдара Камільовича, в яких додатково до первісних позовних вимог заявила вимоги про визнання незаконними дій вказаного судді при отриманні в його провадження позовів ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення та зобовязання суддю Ізмайлова І.К. припинити прикриття незаконних дій Управління праці та соціального захисту населення відносно позивача.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.07.2017 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за додатковими позовними вимогами ОСОБА_1 до судді Орджонікідзевського районного суду м.Харкова Ізмайлова Ільдара Камільовича про визнання дій та бездіяльності неправомірними, зобовязання вчинити певні дії.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті ухвали, норм процесуального права, а саме: ч. 1, 6 ст. 109 КАС України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки він випливає не з дій чи бездіяльності судді як суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій у сфері публічно-правових відносин, а з його процесуальної діяльності, пов'язаної з відправленням правосуддя відповідно до процесуальних норм, що передбачають процедуру, порядок вирішення суддею справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі Zand v. Austria вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За правилами ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

У розумінні ст.3 КАС України, суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Особливістю правовідносин, що виникають, є їх публічно правовий характер, повязаність із сферою реалізації публічної влади.

З матеріалів справи вбачається, що 20.06.2017 р. ОСОБА_1 звернулась до суду із заявами про зміну предмету позову та залучення другого відповідача - судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова Ізмайлова Ільдара Камільовича, в яких додатково до первісних позовних вимог заявила вимоги про визнання незаконними дій вказаного судді при отриманні в його провадження позовів ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення та зобовязання судді Ізмайлова І.К. припинити прикриття незаконних дій Управління праці та соціального захисту населення відносно позивача.

Колегія суддів зазначає, що зазначені дії є процесуальними діями судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова Ізмайлова І.К. під час розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Орджонікідзевського району м.Харкова про визнання дій та бездіяльності неправомірними, зобовязання вчинити певні дії

Правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає ОСОБА_2 України "Про судоустрій і статус суддів".

Структура, повноваження та процесуальні правила діяльності судів в Україні визначені Конституцією України, Законом України "Про судоустрій і статус суддів", КПК, ЦПК, КАСУ та іншими законодавчими актами.

Статтями 126 та 129 Конституції України встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону і вплив на них у будь-який спосіб забороняється. Однією з основних конституційних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків встановлених законом.

Згідно із зазначеними положеннями Конституції України рішення суду і відповідно до них дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя (повязаних із відкриттям провадження у справі, її підготовкою та розглядом у судовому засідання) можуть бути оскаржені у визначеному порядку до суду вищої інстанції, а не шляхом звернень до іншого суду першої інстанції із скаргами про зобовязання суддів до вчинення певних процесуальних дій, що одночасно порушило б і принцип незалежності суддів, і заборону втручатися у вирішення справи незалежним судом.

Таким чином, заяви та скарги до судді при здійсненні правосуддя не підлягають розгляду в судах першої інстанції, оскільки помилки, інші процесуальні порушення, допущені при здійсненні правосуддя, усуваються в іншому судовому порядку.

Системно аналізуючи положення Закону України "Про судоустрій та статус суддів", колегія суддів зазначає, що суддя не наділений законодавцем статусом суб'єкта владних повноважень, що повністю узгоджується з приписами ст.ст.126 та 129 Конституції України.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України 12 червня 2009 р. №6 Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів у розумінні положень частини першої статті 2 пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини 3 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративне правопорушення не є субєктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у звязку з розглядом судових справ.

Правосуддя в Україні здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ по спорах відповідно до процесуального законодавства України.

Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних та адміністративних справ, справ про адміністративні правопорушення мають розглядатися в порядку, визначеному відповідно Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінально процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України (в частині апеляційного чи касаційного оскарження), Кодексом України про адміністративні правопорушення. Юрисдикція адміністративних судів на розгляд таких спорів згідно зі статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України не поширюється.

Таким чином, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи чи конкретної скарги, не може перевірятися за межами передбаченого процесуального контролю.

Оскарження рішення, процесуальних дій або бездіяльності суду в передбаченому законом апеляційному або касаційному порядку є одним з видів захисту прав і свобод громадянина у судовому порядку відповідно.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади", виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Таким чином, враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки він випливає не з дій чи бездіяльності судді як суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій у сфері публічно-правових відносин, а з його процесуальної діяльності, пов'язаної з відправленням правосуддя відповідно до процесуальних норм, що передбачають процедуру, порядок вирішення суддею справи.

Також колегія суддів зазначає, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень, дій чи бездіяльності має відповідний апеляційний (касаційний) суд згідно з процесуальним законодавством, тому додаткові позовні вимоги не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст.109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.07.2017р. по справі № 644/1907/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_2
Повний текст ухвали виготовлений 09.10.2017 р.