Справа № 817/426/17
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Друзенко Н.В.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА
іменем України

"05" жовтня 2017 р. Справа № 817/426/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Бучик А.Ю.

Шевчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Гунько Л.В.,

представника відповідача Галецького Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "27" липня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:
15.03.2017 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у незвільненні його з військової служби та зобов`язати відповідача звільнити його з військової служби у зв`язку із закінченням дії контракту.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 27.06.2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить постанову Рівненського окружного адміністративного суду скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги мотивує порушенням норм матеріального та процесуального права, зазначаючи, що відповідач не може в односторонньому порядку продовжувати дію укладеного контракту та відповідач підлягає звільненню з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді по справі, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 28.11.2013 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира Військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 було укладено контракт на проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (а.с.6). Відповідно до пунктів 3, 4, цей Контракт є строковим та укладений строком на три роки. Сторони не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту зобов`язуються укласти новий контракт або повідомити одна одну про небажання укладати контракт чи відмову в його укладенні.

Сторонами не заперечується, що за спливом строку дії контракту командиром відповідача на підставі частини 9 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" видано наказ про продовження військової служби позивача понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації.

Нових контрактів між сторонами не укладалося.

17.12.2016 позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення у зв`язку із закінченням строку контракту (а.с.8).

Згідно з відповіддю ТВО командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 30.12.2016, термін контракту позивача продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації у зв`язку із функціонуванням в Україні особливого періоду (а.с.9).

Крім цього, ОСОБА_1 , після множинних вогнепальних осколкових поранень (04.02.2015) проходив стаціонарне лікування і військово-лікарську комісію (а.с.10-13). Згідно з довідкою обласної МСЕК від 28.09.2015 йому встановлено 15% втрати працездатності по наслідках поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (а.с.14).

На день розгляду справи судом ОСОБА_1 продовжує перебувати у складі механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону бригади, ВОС 101627А (а.с.7).

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що контракт позивача продовжено до оголошення демобілізації, однак станом на момент звернення позивача до командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 з рапортом про звільнення його з військової служби, в Україні діяв особливий період, а рішення про демобілізацію Президентом України не приймалось. Позивач не належить до жодної з категорій осіб, визначених частині восьмій статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII), якими встановлені випадки звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії особливого періоду.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності продовження строку контракту ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

За визначенням, викладеним у статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ (далі - Закон № 3543-ХІІ), мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

За змістом наведеної норми особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 19 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону. Форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 9 статті 23 Закону № 2232-XII встановлено, що у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.

У частині восьмій статті 26 Закону № 2232-XII наведено перелік військовослужбовців, які звільняються з військової служби під час дії особливого періоду.

Разом з тим, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду та в проміжках між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся, а під час дії особливого періоду звільнення з військової служби військовослужбовців у зв`язку із закінченням строку дії контракту, не передбачено.

Вказані висновки також узгоджуються з позицією викладеною в постановах Вищого адміністративного суду від 15.05.2017 року у справі № К/800/16426/17 та від 31.05.2017 року у справі № К/800/924/16.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "27" липня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "05" жовтня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_1 АДРЕСА_1

3-представнику позивача: ОСОБА_3 -
АДРЕСА_2 - відповідачу: Військова частина НОМЕР_1 АДРЕСА_3

- ,