Справа № 812/801/17
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Петросян К.Є.
Суддя-доповідач - Сухарьок М.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року справа № 812/801/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Сухарька М.Г., Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області та Державної фіскальної служби України на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року в справі № 812/801/17 за позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про визнання дій протиправними та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо несвоєчасного поновлення на роботі та стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 11.03.2017 по 31.05.2017 в сумі 29301,59 грн.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо несвоєчасного поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Стягнуто з ГУ ДФС у Луганській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток у розмірі 29301,59 грн з відповідними відрахуваннями встановлених законом податків та інших обов'язкових платежів за час затримки в період з 11 березня 2017 року по 31 травня 2017 року негайного виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 10 березня 2017 року в справі № 812/992/16 в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Відповідачі, не погодившись з судовим рішенням, подали апеляційні скарги, в яких посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області зазначено, що відповідно до пп. 18 п. 11 Положення про Державну фіскальну службу України та п. 1.1 розділу 1 Порядку призначення на посади та звільнення з посад працівників номенклатури Голови Державної фіскальної служби України призначення, переведення та звільнення заступників Головних управлінь ДФС належить до компетенції Голови Державної фіскальної служби України.

Таким чином, апелянт наголошує, що затримка в поновленні ОСОБА_2 на роботі відбулась не з вини ГУ ДФС у Луганській області, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 11.03.2017 по 31.05.2017 в сумі 29301,59 грн.

Державна фіскальна служба України в своїй апеляційній скарзі посилається на ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному ст. 63 цього Закону. Апелянт звертає увагу суду, що лише після відкриття виконавчого провадження у боржника виникає обов'язок по виконанню рішення суду про поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог апеляційних скарг, а постанову суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що постановою Луганського окружного адміністративного суду від 10.03.2017 в адміністративній справі № 812/992/16 було задоволено позов ОСОБА_2 (далі - позивач) до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС), Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області (далі - ГУ ДФС) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме:

- визнано протиправним та скасовано наказ ДФС № 122-ДС від 15.08.2016 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника ГУ ДФС з 16.08.2016;

- стягнуто з ГУ ДФС на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 16.08.2016 по 10.03.2017 у розмірі 83756,16 грн з відрахуванням податків та обов'язкових платежів до бюджету.

При цьому, постанова суду від 10.03.2017 у частині поновлення ОСОБА_2 на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в сумі 11632,80 грн підлягає негайному виконанню.

Позивач звернувся до ДФС із заявою від 13.03.2017 про вирішення питання негайного виконання постанови суду щодо поновлення його на посаді, однак постанова Луганського окружного адміністративного суду від 10.03.2017 виконана не була.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.05.2017 змінено постанову Луганського окружного адміністративного суду від 10.03.2017 у частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17.08.2016 по 10.03.2017 у розмірі 77594,95 грн з відрахуванням податків та обов'язкових платежів до бюджету. Після цього, позивач повторно звернувся до ДФС із заявою від 24.05.2017 про його поновлення на роботі.

Наказом ДФС № 1223-о від 29.05.2017 «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_2» було скасовано наказ ДФС № 122-ДС від 15.08.2016 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та поновлено ОСОБА_2 на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС з 16.08.2016.

Наказом ГУ ДФС № 184-о від 01.06.2017 «Про вихід на роботу ОСОБА_2» визначено, що позивач приступив до виконання службових обов'язків на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС з 01.06.2017 та перебуває на посаді першого заступника начальника ГУ ДФС з 16.08.2016.

Вважаючи, що всупереч вимог чинного законодавства Державна фіскальна служба України та Головне управління Державної фіскальної служби у Луганській області не виконали негайно постанову Луганського окружного адміністративного суду від 10.03.2017 у справі № 812/992/16, ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Пунктом 7 частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) закріплено принцип обов'язковості судових рішень.

За приписами ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини щодо виконання судових рішень є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII). Обов'язковість виконання судових рішень також закріплена п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону № 1404-VIII.

Отже, чинним законодавством чітко визначено, що кожне судове рішення має бути виконано, а також встановлено порядок його виконання.

Частиною 2 статті 257 КАС України регламентовано, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

За приписами ч. 7 ст. 235 Кодексу законів про працю України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що в спірних правовідносинах поновлення ОСОБА_2 на роботі мало відбутися на підставі рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10.03.2017. При цьому чинне процесуальне законодавство не передбачає, що рішення суду, яке підлягає негайному виконанню, протягом процедури апеляційного оскарження не виконується.

ДФС України в своїй апеляційній скарзі посилається на ст. 65 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до частин першої та другої наведеної норми рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частиною 1 статті 63 Закону № 1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, положення ст. 63 Закону № 1404-VIII не передбачають, що виконання рішення про поновлення на роботі здійснюється на підставі виконавчого документа. Вказана норма регламентує обов'язок державного виконавця перевірити виконання боржником рішення суду, яке підлягає негайному виконанню, та в разі його невиконання вчинити певні дії.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що рішення, яке належить виконати негайно, само по собі є підставою для його виконання, тому відсутність виконавчого листа та, як наслідок, відкритого виконавчого провадження не встановлює відстрочки виконання цього рішення.

За таких обставин, доводи ДФС з цього приводу спростовуються судом апеляційної інстанції.

Стосовно того, що затримка в поновленні ОСОБА_2 на роботі відбулась не з вини ГУ ДФС у Луганській області, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.

Спеціальне законодавство, яким врегульовано питання публічної служби, не містить правових приписів щодо стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на публічній службі. Тому підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України, які є загальними нормами у відношенні до спеціальних норм сфери публічних відносин.

Згідно зі ст. 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до матеріалів справи виплата заробітної плати ОСОБА_2 проводиться Головним управлінням ДФС у Луганській області як першому заступнику начальника. При цьому не має значення, що призначення його на посаду належить до компетенції Голови Державної фіскальної служби України.

Отже обов'язок ГУ ДФС виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, який стався внаслідок затримки виконання рішення суду щодо поновлення працівника на роботі, не залежить від наявності вини безпосередньо цього органу у виникненні такої затримки.

При цьому, судом першої інстанції зроблено висновок щодо протиправності бездіяльності саме Державної фіскальної служби України щодо несвоєчасного поновлення ОСОБА_2 на посаді.

Враховуючи, що оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення працівника на роботі за своєю суттю є компенсацією середнього заробітку, то вона підлягає стягненню з органу, у відносинах публічної служби з яким перебуває позивач, тобто з ГУ ДФС.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджує висновок, викладений в оскаржуваній постанові, щодо протиправності бездіяльності Державної фіскальної служби України, яка відобразилась у затримці поновлення ОСОБА_2 на посаді, та необхідності оплати виниклого у зв'язку із цим прогулу шляхом стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області середнього заробітку за період з 11.03.2017 по 31.05.2017.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 94, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області та Державної фіскальної служби України на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року в справі № 812/801/17 за позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про визнання дій протиправними та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року в справі № 812/801/17 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

Т. Г. Гаврищук

І. Д. Компанієць