Справа № 820/708/17
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2017 р. № 820/708/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

суддів - Білової О.В., Мар'єнко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дирявої К.І.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Агродар", про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Харківській області АХ № 0200255 від 25.01.2017 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700,00 грн.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що під час проведення перевірки посадовим особам Управління Укртрансбезпеки у Харківській області було повідомлено, що транспортний засіб КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_1 належить фізичній особі ОСОБА_2 та використовується на підставі договору оренди ТОВ «Торговий дім Агродар» у власній господарській діяльності. Цього ж дня, посадовими особами відповідача складено акт, яким зафіксовано порушення, відповідальність за яке передбачена ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме, надання послуг з перевезення вантажів без оформлення протоколу перевірки та адаптації пристрою тахографа, без оформлення індивідуальної-контрольної книги водія. На підставі вказаного акту прийнято постанову Управління Укртрансбезпеки у Харківській області АХ № 0200255 від 25.01.2017 про застосування адміністративно-господарського штрафу. На думку позивача, вказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки ФОП ОСОБА_2 не є перевізником вантажу, не займається діяльністю з перевезення вантажів, а орендар автомобіля ТОВ «ТД Агродар» використовував його у власній господарській діяльності. Таким чином, ФОП ОСОБА_2 не може бути суб'єктом відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт при наданні послуг з перевезення вантажів.

Представник відповідача у наданих до суду письмових запереченнях проти заявленого позову заперечував та зазначив, що під час проведення рейдової перевірки на 516 км а/д М-03 «Київ - Харків - Довжанський» було встановлено транспортний засіб КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_1, яким здійснювалось перевезення вантажів на договірних умовах. Під час проведення перевірки встановлено належність транспортного засобу позивачу. В порушення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", п.6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 340 від 07.06.2010 року та п.3.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 385 від 24.06.2010 р. водієм не було надано перевіряючим протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, індивідуальну контрольну книжку водія, які повинні знаходитись у водія і надаватись для перевірки інспектуючим особам. А, отже, вказане перевезення здійснювалось без оформлення належних документів. Таким чином, приймаючи до уваги, що рейдова перевірка транспортного засобу ОСОБА_2 була здійснена у відповідності та у порядку, визначеному чинним законодавством, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Від представника позивача 04.10.2017 року через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та вказано, що позовні вимоги підтримуються в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, прийшла до наступного висновку.

З наявної в матеріалах справи копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2, код НОМЕР_2, зареєстрований як суб'єкт господарювання 17.01.2005 року, місце проживання фізичної особи-підприємця: 61064, АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, ВРЕВ №1ГУМВСУ Харків, 30.03.2011 ОСОБА_2 належить транспортний засіб реєстраційний номер НОМЕР_1, 1988 року випуску, марки КАМАЗ, модель 53212, тип фургон-С (а.с. 10).

Як було встановлено під час розгляду справи, на підставі наказу Державної служби України з безпеки на транспорті №891 від 02.12.2017 та направлення на перевірку № 024437 від 05.12.2017, 09.12.2016 співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Харківській області на 516 км а/д М-03 «Київ - Харків - Довжанський» проводилась рейдова перевірка.

Як зазначено в акті АХ № 0201512 від 09.12.2016 року, на вказаній ділянці, співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Харківській області був перевірений автотранспортний засіб КАМАЗ, державний номер НОМЕР_1, власник - ОСОБА_2

Згідно з відомостями вказаного акту, співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Харківській області зафіксовано наступні порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме: надання послуг з перевезення вантажу без оформлення протоколу перевірки та адаптації пристрою тахографа, без оформлення індивідуальної контрольної книги водія, за що передбачена відповідальність ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

В акті перевірки зроблено наступні відмітки: водій транспортного засобу з актом ознайомлений, від підпису та пояснень відмовився.

За наявними в матеріалах справи доказами, колегією суддів встановлено, що позивача було викликано на 25.01.2017 для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, про що складено акт АХ №0201512 від 09.12.2016 року, шляхом направлення повідомлення №365 від 16.01.2017, направленого засобами поштового зв'язку 17.01.2017 відповідно до списку згрупованих поштових відправлень (а.с. 89-90).

Вказане повідомлення було отримано, що підтверджено наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 91).

Як встановлено під час судового розгляду справи на розгляд справи щодо акту АХ №0201512 від 09.12.2016 позивач чи уповноважена особа не прибули. Письмових пояснень чи заперечень позивачем надано не було.

За результатами розгляду справи щодо акту АХ №0201512 від 09.12.2016 Управлінням Укртрансбезпеки у Харківській області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №0200255 від 25.01.2017 за допущене порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», про стягнення з ФОП ОСОБА_2 адміністративно-господарський штраф у сумі 1700,00 грн (а.с. 92).

На виконання положень Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 року, копію постанови №0200255 від 25.01.2017 разом із супровідним листом направлено засобами поштового зв'язку на адресу позивача рекомендованим листом, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 93-94).

Вказана постанова №0200255 від 25.01.2017 була отримана, що підтверджено копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 95).

Під час судового розгляду справи колегією суддів встановлено, що позивачем в даній справі оскаржується постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №0200255 від 25.01.2017, при цьому на підставу протиправності вказаного рішення відповідача, позивачем вказано, що в даному випадку відповідачем застосовано адміністративно-господарський штраф до позивача, який не є перевізником вантажу, не займається діяльністю з перевезення вантажів, а транспортний засіб, перевірка якого проводилась посадовими особами відповідача на даний час фактично знаходиться у користуванні на підставі договору оренди в господарській діяльності ТОВ "Торговий дім Агродар". Отже, на думку позивача, він не може бути суб'єктом відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт при наданні послуг з перевезення вантажів.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до абз. 3 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 року «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті була реорганізована шляхом злиття з Державною інспекцією України з безпеки на морському та річковому транспорті, та утворено Державну службу України з безпеки на транспорті.

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 року затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Підпунктами 2, 15, 27, 54, 58, 62 пункту 5 даного Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань:

здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті;

здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування;

здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю;

проводить перевірки за додержанням суб'єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт;

здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється;

здійснює інші повноваження, визначені законом.

Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26.06.2015 року «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті», були утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема управління Укртрансбезпеки у Харківській області.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені в Законі України "Про автомобільний транспорт" № 2344-III від 05.04.2001 року, з змінами і доповненнями (далі - Закон № 2344-III).

Статтею 5 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Частиною 11 статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

В розумінні статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Суд зазначає, що процедура здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб'єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 13 Порядку № 1567 передбачено, що графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується наказом Укртрансінспекції або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

За приписами п. 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об'єктах, що використовуються суб'єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

За змістом пункту 15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом (абзац 2).

Згідно пункту 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акту) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Пунктом 22 Порядку № 1567, передбачено, що у разі відмови уповноваженої особи суб'єкта господарювання або водія від підписання акту перевірки суб'єкта господарювання або акту перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.

Акт перевірки - це документ де фіксуються виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом.

Занесення будь-якої інформації до акту перевірки на підставі припущень є не допустимим так як може повністю змінити або нівелювати зміст виявленого порушення.

В свою чергу, акт перевірки це лише один із доказів які беруться до уваги під час розгляду справи про адміністративне (чи інше) правопорушення, однак діючим законодавством не визначено такий акт перевірки як єдиний доказ вчинення правопорушення перевізником.

Згідно з приписами п.25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання.

Пунктом 26 Порядку №1567 про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

При цьому як передбачено п. 27 Порядку №1567 за наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для висновків відповідача про порушення позивачем вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", п.6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 340 від 07.06.2010 року та п.3.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 385 від 24.06.2010 р., стали твердження про відсутність на час проведення перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, індивідуальної контрольної книжки водія, які повинні знаходитись у водія і надаватись для перевірки інспектуючим особам.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

З аналізу положень ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" слід дійти висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Порядок використання тахографів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 385 від 24.06.2010 р.

В той же час, відповідно до п. 1.4 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 385 від 24.06.2010 р., у цій Інструкції терміни вживаються у такому значенні:

контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;

тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Згідно з положеннями п. 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

В той же час, відповідно до п.2.5 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті повірку тахографів здійснюють повірочні лабораторії, які уповноважені на проведення повірки тахографів відповідно до Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність".

При цьому п. 2.6 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті визначено, що ПСТ виконують перевірку та адаптацію тахографів до транспортних засобів відповідно до вимог ЄУТР періодично кожні два роки, а також у разі:

- установлення або заміни тахографа;

- ремонту тахографа;

- зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу;

- якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, накладених на його складові, під час установлення або адаптації або у разі зміни конструкції автотранспортного засобу, що може вплинути на роботу тахографа.

Відповідно до положень п. 1.4 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті ПСТ - пункт сервісу тахографів, спеціально облаштовані виробничі ділянки для надання послуг щодо установлення та технічного обслуговування тахографів суб'єктами господарювання (резидентами України), що виконують передбачені ЄУТР ( 994_016 ) функції "майстерні або механіка" та внесені Мінінфраструктури як компетентним органом з виконання ЄУТР до переліку уповноважених суб'єктів господарювання.

При цьому пунктом 2.7 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті передбачено, що за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1.

Бланк протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу роздруковується відповідальною особою ПСТ на папері формату А4 (210х297 мм) щільністю 100 г/кв.м або більше. Не допускається робити закреслення чи виправлення відомостей, які заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписано та поставлено печатку відповідальної особи ПСТ. У графах, які не заповнюються під час складання протоколу, проставляються прочерки.

ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних.

Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт.

Поряд із цим п.6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 340 від 07.06.2010 року визначено, що водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

З врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки положеннями ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, а наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, передбачено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 385 від 24.06.2010 р., та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 340 від 07.06.2010 року.

Водночас, абз.3 ч.1 ст.60 Закону "Про автомобільний транспорт" визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З наведених вище норм видно, що за відсутності документів, зокрема, в даному випадку протоколу перевірки та адаптації пристрою тахографа, без оформлення індивідуальної контрольної книги водія, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Як встановлено під час судового розгляду, водій під час проведення перевірки 09.12.2016 року не представився, документу, що посвідчує його особу не пред'явив, однак надав свідоцтво про реєстрацію САЕ 367849, відповідно до якого транспортний засіб КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_1 належить ОСОБА_2.

В той же час, в акті АХ №0201512 від 09.12.2016 року зафіксовано, що перевіряючим було надано товарно-транспортну накладну №14037 від 08.12.2016 року, відповідно до якої вантажовідправник: "Агродар", вантажоодержувач: Харківський комбінат хлібопродуктів (а.с. 13).

Однак, представником позивача під час судового розгляду справи як на підставу протиправності оскаржуваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 0200255 від 25.01.2017 року вказано, що автомобіль КАМАЗ, модель 53212, випуску 1988 року, реєстраційний номер: НОМЕР_1 на момент перевірки посадовими особами відповідача знаходився та знаходиться у користуванні ТОВ "Торговий дім Агродар" на підставі договору оренди та здійснював перевезення товару (кукурудзи) відповідно до товарно-транспортної накладної №14037 від 08.12.2016 р., в якій вказано в якості автомобільного перевізника ТОВ "Торговий дім Агродар".

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять копію договору оренди автомобіля від 31.03.2011 року, відповідно до якого між ОСОБА_3, яка діяла від імені ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Агродар» укладено договір оренди (а.с. 11).

З наявної в матеріалах справи копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Агродар", код 36036864, зареєстровано як суб'єкт господарювання 11.12.2008 року, а засновником (учасником) юридичної особи та кінцевим бенефіціарним власником (контролером) є ОСОБА_2, він же є керівником з 01.03.2011 року (а.с. 120-123).

Відповідно до умов договору оренди автомобіля від 31.03.2011 року, орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове користування автомобіль, зокрема, КАМАЗ модель 53212, випуску 1988 року тип фургону - С, шасі (кузов, рама) НОМЕР_4, реєстраційний номер: НОМЕР_1, зареєстрований ВРЕР №1ГУМВСУ Харкова, 30.03.2011 року на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3.

Пунктом 3 договору оренди передбачено, що автомобіль та причеп передається орендарю протягом (одного) календарного дня з моменту укладання цього договору по акту прийому-передачі. При цьому в акті прийому-передачі автомобіля орендарю вказуються показники спідометра на момент передачі автомобіля.

Пунктом 4 договору оренди визначено, що автомобіль та причеп передається в оренду терміном на п'ять років до тридцять першого березня дві тисячі шістнадцятого року. Кожна із сторін вправі розірвати даний договір у будь-який час, попередивши про це другу сторону не пізніше ніж за 30 (тридцять) календарних днів.

З наявної в матеріалах справи копії вбачається, що договір оренди автомобіля посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №1738.

В той же час, матеріали справи містять копію додаткової угоди №1/01 від 25.04.2011 року до договору оренди автомобіля №1738 від 31.03.2011 року, відповідно до якої сторони домовились внести зміни до п. 4.1 договору оренди автомобіля №1738 від 31.03.2011: п. 4.1 договору викласти в наступній редакції: автомобіль та причеп передається в оренду терміном на п'ять років до тридцять першого березня дві тисячі шістнадцятого року. У разі якщо за один місяць до закінчення дії даного договору, жодна із сторін не виявить бажання про припинення даного договору, то даний договір вважається пролонгованим на той самий строк і на тих саме умовах. Інші умови договору оренди автомобіля №1738 від 31.03.2011 року залишено незмінними (а.с. 12).

Однак, колегія суддів зазначає, що з копії додаткової угоди №1/01 від 25.04.2011 року до договору оренди автомобіля №1738 від 31.03.2011 року вбачається, що остання укладена в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення.

Суд зазначає, що статтею 799 Цивільного кодексу України встановлено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що договір оренди автомобіля укладено між фізичною особою ОСОБА_2 та ТОВ "Торговий дім Агродар", а отже такий договір підлягає нотаріальному посвідченню, що і було вчинено сторонами правочину.

Однак, колегія суддів наголошує, що матеріали справи не місять доказів підтвердження факту чинності договору оренди автомобіля після 31.03.2016 року, тобто після закінчення терміну дії нотаріально посвідченого договору №1738 від 31.03.2011 року.

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом під час судового розгляду справи було витребувано у представника позивача докази внесення орендної плати орендарем ТОВ "Торговий дім Агродар" на умовах, визначених у договорі оренди автомобіля №1738 від 31.08.2011 року, за весь час його дії, тобто з моменту укладення та після пролонгації договору, яка, на думку позивача, відбулася на підставі додаткової угоди №1/01 від 24.04.2011 року. Однак до суду не надано доказів внесення орендарем орендної плати.

Статтею 216 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що наявна в матеріалах справи копія додаткової угоди №1/01 до договору оренди автомобіля №1738 від 31.03.2011 року не може вважатися судом належним доказом чинності вказаного договору оренди, оскільки не створює юридичних наслідків, що в свою чергу свідчить про фактичне припинення договору оренди автомобіля №1738 від 31.03.2011 року.

При цьому, слід вказати, що під час судового розгляду справи представником позивача наголошувалось, що оскаржувана позивачем постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №0200255 від 25.01.2017 року складена щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, в той же час в акті на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зафіксовано належність транспортного засобу фізичній особі ОСОБА_2, а отже фізична особа-підприємець ОСОБА_2 не має відношення до вказаного транспортного засобу.

Однак колегія суддів зазначає, що фізична особа не може здійснювати підприємницьку діяльність, а оскільки в даному випадку надавались послуги з перевезення, то такі послуги можуть бути надані виключно фізичною особою-підприємцем. При цьому, слід вказати, що суб'єкт господарювання фізична особа-підприємець є поняттям нероздільним із фізичною особою.

Крім того, що саме розуміння адміністративно-господарського штрафу, згідно приписів Господарського кодексу України, дає підстави вважати, що такий штраф може бути застосований виключно до суб'єкта господарювання.

Водночас належність транспортного засобу фізичній особі не є підставою для уникнення відповідальності суб'єктом господарювання, оскільки фізична особа-підприємець не може бути власником рухоме майна, однак може використовувати таку власність у власній господарській діяльності.

З наданих представником відповідача пояснень судом встановлено, що під час розгляду справи щодо акту АХ №0201512 відповідачем було виявлено, що ОСОБА_2 зареєстрований як суб'єкт господарювання - фізична особа-підприємець, а, отже, послуги з перевезення, які є комерційними, могли надаватись виключно фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, до якого і застосовано адміністративно-господарський штраф.

Також колегія суддів також зазначає, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 207 від 25.02.2009 року Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні водії юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснюють перевезення вантажів на договірних умовах, зобов'язані надавати для перевірки, окрім інших документів: реєстраційний документ та транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом.

Згідно п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представник зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Колегія суддів зазначає, що як вбачається з акту перевірки водієм не було надано перевіряючим документів, які б підтверджували право користування транспортним засобом ТОВ "Торговий дім Агродар", вказані документи не були надані і під час розгляду справи щодо акту АХ №0201512 від 09.12.2016 року.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що посадовими особами управління Укртансбезпеки було правомірно винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 0200255 від 25.01.2017.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані до суду докази, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Розподіл судових витрат здійснюється згідно статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Агродар", про скасування постанови - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 11 жовтня 2017 року.

Головуючий суддя Р.В. Мельников

Суддя О.В. Білова

Суддя Л.М. Мар'єнко