Справа № 813/1918/17
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2017 року справа № 813/1918/17

зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Михалюк М.Ю.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Галицького обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова до відкритого акціонерного товариства «Український інститут автобусо-тролейбусобудування» про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

Галицьке обєднане управління Пенсійного фонду України м.Львова (далі - Галицьке ОУПФ України м.Львова) звернулося до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Український інститут автобусо-тролейбусобудування» (далі ВАТ «Український інститут автобусо-тролейбусобудування»), в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 13964,28грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач всупереч вимог Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» та Порядку фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 №372, в період з січня по березень 2017 року не в повному обсязі здійснював фінансування витрат, повязаних з виплатою пенсій науковим працівникам, і заборгував позивачу 13964,28грн.

Відповідач подав до суду заперечення проти позову від 20.01.2017, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення обґрунтовані тим, що спірна заборгованість відповідача виникла, у звязку з набранням чинності з 01.01.2017 положень ч.6 ст.37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» в частині фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», та сумою пенсії із солідарної системи, обчисленої згідно із Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Відповідач зазначає, що вказаний Закон вступив в силу вже після призначення пенсій колишнім працівникам відповідача, а тому він не може на них поширюватися. Крім того, відповідач вважає, що позивач безпідставно не врахував того, що ВКЕІавтобуспром, правонаступником якого є відповідач, у період набуття необхідного наукового стажу колишніми працівниками повністю фінансувався за рахунок бюджетних коштів і тільки кілька останніх місяців необхідного стажу з 01.01.1992 для 4-х працівників набуті вже при змішаній формі власності. На думку відповідача, саме ця частка різниці між науковою пенсією та пенсією на загальних підставах у момент призначення пенсій і має відшкодовуватись відповідачем. З огляду на наведене, відповідач вважає безпідставним нарахування позивачем йому заборгованості у сумі 13964,28грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просив суд позовні вимоги задовольнити в повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених в письмових запереченнях. Просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, виходячи з наступних підстав.

Відповідач - ВАТ «Український інститут автобусо-тролейбусобудування» зареєстрований як юридична особа, місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул.Персенківка, 10 та перебуває на обліку в Галицькому ОУПФ України м. Львова як платник внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

У відповідача виникла заборгованість із відшкодування управлінню ПФ України різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону «Про наукову та науково-технічну діяльність» та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, у розмірі 13964,28грн., яка у добровільному порядку не відшкодована.

Галицьке ОУПФ України м. Львова направляло відповідачу повідомлення про відшкодування позивачу витрат на виплату пенсій, що становлять різницю між сумою пенсій, призначених згідно з Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та сумою пенсій, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів за січень 2017 року.

Листом від 24.03.2017 №4749/04-26 УПФ України в Галицькому районі м.Львова повідомило відповідача проте, що у звязку з набранням чинності з 01.01.2017 положень ч.6 ст.37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» в частині фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», та сумою пенсії із солідарної системи, обчисленої згідно із Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на яку має право науковий працівник, УПФ України в Галицькому районі м.Львова направило відповідачу уточнені повідомлення про суму витрат на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», та сумою пенсії із солідарної системи, обчисленої згідно із Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за січень 2017р. (а.с. 7-9).

Згідно з поданими розрахунками загальна сума боргу становить 13964,28грн. (а.с.6). Відповідач у добровільному порядку не відшкодував вказану суму заборгованості, тому позивач звернувся з позовною заявою до суду.

Суд при вирішенні спору по суті виходить з наступного.

Згідно з приписами ч.ч.1,2 ст.1 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є: суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників; філії, відділення та інші відокремлені підрозділи платників податку, зазначених у пункті 1 вказаної статті, що не мають статусу юридичної особи, розташовані на території іншої, ніж платник збору, територіальної громади.

Абзацом 2 пункту 13 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" та вказаного Закону, призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначеного Закону, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до вказаного Закону фінансується відповідно до умов, передбачених Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність".

Правові, організаційні та фінансові засади функціонування і розвитку науково-технічної сфери, створення умови для наукової і науково-технічної діяльності, забезпечення потреб суспільства і держави у технологічному розвитку, визначає Закон України "Про наукову і науково-технічну діяльність".

Згідно з ст. 37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» держава встановлює для наукових (науково-педагогічних) працівників, які мають необхідний стаж наукової роботи, пенсії на рівні, що забезпечує престижність наукової праці.

Відповідно до ч.7 вказаної статті різниця між сумою пенсії, призначеної відповідно до вказаного Закону, та сумою пенсії із солідарної системи, обчисленої згідно із Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", на яку має право науковий працівник, фінансується: для наукових (науково-педагогічних) працівників державних, комунальних наукових установ, організацій, підприємств та вищих навчальних закладів, а також інших наукових установ, які згідно із статтею 12 вказаного Закону включені до Державного реєстру наукових установ, яким надається підтримка держави, - за рахунок коштів державного бюджету з урахуванням надходжень від сплати єдиного внеску у розмірі, встановленому частиною девятою статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" для вказаної категорії працівників; для наукових (науково-педагогічних) працівників інших наукових установ, організацій, підприємств та вищих навчальних закладів - за рахунок коштів цих установ, організацій, підприємств та закладів.

Згідно з Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" частина 6 статті 37 вказаного Закону набирає чинності з 1 січня 2017 року.

При цьому, пунктом 5 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" встановлено, що до 1 січня 2017 року різниця між сумою пенсії, призначеної відповідно до вказаного Закону, та сумою пенсії із солідарної системи, обчисленої згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", на яку має право науковий працівник, фінансується: для наукових (науково-педагогічних) працівників державних бюджетних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів - за рахунок коштів державного бюджету; для наукових (науково-педагогічних) працівників інших державних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів - за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів, а також коштів державного бюджету в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за рахунок коштів державного бюджету науковим (науково-педагогічним) працівникам оплачується з розрахунку на одну особу 50 відсотків різниці пенсії, призначеної згідно з вказаним Законом; для наукових (науково-педагогічних) працівників недержавних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів - за рахунок коштів цих установ, організацій та закладів.

Щодо твердження представника відповідача про призначення пенсій його колишнім працівникам у 2001-2008рр., та відповідно неможливості застосування до них п. 6 ст. 37 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" від 26.11.2015 №848-VІІІ, зокрема, положень які вступили в дію з 01.01.2017, суд зазначає таке.

Відповідно до положень статті 24 Закону України " Про наукову і науково-технічну діяльність" від 13.12.1991 №1977-ХII (чинного на момент призначення працівникам наукових пенсій) різниця між сумою пенсії, призначеної за вказаним Законом, та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується:

- для наукових (науково-педагогічних) працівників державних бюджетних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів - за рахунок коштів державного бюджету;

- для наукових (науково-педагогічних) працівників інших державних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів - за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів, а також коштів державного бюджету в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за рахунок коштів державного бюджету науковим (науково-педагогічним) працівникам оплачується з розрахунку на одну особу 50 відсотків різниці пенсії, призначеної за вказаним Законом;

- для наукових (науково-педагогічних) працівників недержавних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів - за рахунок коштів цих установ, організацій та закладів.

Пенсія науковим (науково-педагогічним) працівникам відповідно до вказаного Закону призначається з дня звернення за призначенням пенсії та за умов звільнення з посади наукового (науково-педагогічного) працівника, за винятком осіб, які працюють за строковим трудовим договором (контрактом), що укладений після досягнення пенсійного віку.

Право на призначення пенсії відповідно до вказаного Закону поширюється на всіх осіб, які вийшли на пенсію до набрання чинності вказаним Законом та мають стаж наукової роботи, передбачений частиною другою вказаної статті. Призначення пенсій таким працівникам здійснюється відповідно до частин третьої - сьомої вказаної статті з дня звернення за призначенням пенсії та за умови звільнення з посади наукового (науково-педагогічного) працівника, за винятком осіб, які працюють за строковим трудовим договором (контрактом), що укладений після досягнення пенсійного віку.

Відповідно до статті 24 Закону України "Про наукову і наукову-технічну діяльність" перелік посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до вказаної статті, затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням положень статей 22 1, 22-2 вказаного Закону.

Відповідно до Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України "Про наукову і наукову-технічну діяльність", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2004 №257, посади, які займали колишні працівники відповідача, дають право на призначення їм пенсії наукового працівника.

Як встановлено в ході розгляду справи, колишнім працівникам відповідача призначена пенсія за віком, як науковим працівникам відповідно до статті 24 Закону України "Про наукову і наукову-технічну діяльність".

Суд зазначає, що внесення змін до законодавства, що стосується здійснення перерахунку пенсій, після їх призначення, не повинне звужувати зміст та обсяг існуючих прав і свобод колишніх наукових працівників відповідача.

Суд також звертає увагу, що зміни до законодавства стосувались виключно порядку фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України від 26.11.2015 № 848-VIII "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії із солідарної системи, обчисленої згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Відповідно, вказаний порядок застосовується з моменту його запровадження, незалежно від дати призначення пенсії. А тому, суд відхиляє доводи відповідача щодо призначення пенсії йому колишнім працівникам у період, що передував набранню чинності нормами п. 6 ст. 37 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" від 26.11.2015 №848-VІІІ та відповідно неможливості застосування до них норм вказаного Закону.

Суд відхиляє також доводи відповідача щодо відсутності у його колишніх працівників страхового стажу, виходячи з такого. Відповідно до ч.4 ст.24 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності вказаним Законом (01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених вказаним Законом. Тому, до моменту запровадження обрахунку страхового стажу (01.01.2004) наявність такого стажу для призначення пенсії не вимагається.

Постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 27.07.2016 "Про реалізацію пункту 5 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" встановлено, що до 01.01.2017 різниця між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України від 26.11.2015 № 848-VIII "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії із солідарної системи, обчисленої згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", на яку має право науковий працівник, фінансується для наукових (науково-педагогічних) працівників державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 № 372 "Про затвердження Порядку фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації згідно із Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи".

Постановою Кабінету Міністрів України №372 від 24.03.2004 затверджено «Порядок фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації згідно із Законом України «Про наукову та науково-технічну діяльність», та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи» (далі - Порядок). Згідно з п. 2, 4 вказаного Порядку за рахунок коштів державного бюджету фінансується 50 відсотків різниці у розмірі пенсії наукових (науково-педагогічних) працівників державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації у розрахунку на одну особу. Інша частина фінансується за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів.

У разі ліквідації або зміни власника підприємства, установи, організації чи вищого навчального закладу III - IV рівнів акредитації різниця у розмірі пенсії фінансується за рахунок коштів їх правонаступників у порядку, що діяв стосовно цих підприємств, установ, організацій та закладів до моменту ліквідації або зміни власника.

Розмір витрат на фінансування різниці у розмірі пенсії за рахунок коштів державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації визначається у розрахунку на рік органами Пенсійного фонду до 20 січня поточного року та протягом 10 днів з дня призначення пенсії відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», про що відповідному підприємству, установі, організації або закладу відразу надсилається повідомлення (п. 5 Порядку).

Суд встановив, що ВАТ «Український інститут автобусо-тролейбусобудування» є правонаступником усіх майнових та немайнових прав і обов'язків Всесоюзного конструкторсько-експериментального інституту та ДП «Укравтобуспром».

Тому, відповідач відноситься до визначеного законодавством кола суб'єктів, на яких покладений обов'язок щодо відшкодування витрат з фінансування різниці в пенсіях, призначених особам, які знаходились з ним в трудових правовідносинах, відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" і сумою пенсій, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів.

Відповідач неодноразово наголошує на тому, що визначальною обставиною, яка враховується для визначення порядку і джерел фінансування пенсій науковим працівникам, є не сам статус наукової установи (державна, бюджетна чи інша), а джерело фінансування оплати праці наукових працівників, яким призначена пенсія. Так, основна частина стажу колишніх працівників відповідача виникла в той період (до 1992р.), коли підприємство фінансувалося за рахунок бюджетних коштів. На думку відповідача, різниця між сумою пенсії, призначеної за Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, щодо колишніх наукових працівників відповідача за період до 1992р. повинна виплачуватися за рахунок коштів державного бюджету.

Оцінюючи вказані доводи відповідача суд бере до уваги, що чинною редакцією ст. 37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» не передбачена можливість часткового фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної за Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник.

Суд зазначає, що з аналізу норми ст. 37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» вбачається, що для визначення джерел фінансування різниці у розмірі пенсії враховується статус установи, організації, підприємства, вищого навчального закладу та/або включення їх до Державного реєстру наукових установ, яким надається підтримка держави в місяці, за які виплачується пенсія, призначена відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", без врахування історії підприємства.

За час роботи у відповідача ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 одержали стаж наукової роботи, який в подальшому дозволив їм реалізувати право на отримання пенсій відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність».

Згідно з розрахунками суми заборгованості ВАТ «Український інститут автобусо-тролейбусобудування» по відшкодуванню різниці між сумою пенсій, призначеної як науковим працівникам та сумою пенсій, обчисленої на загальних підставах щомісячно за період 01.01.2015 по 30.09.2016 та за період з 01.01.2017 по 31.03.2017 становить 13964,28грн. (а.с.6).

Позивач надсилав відповідачу повідомлення про сплату різниці між сумою пенсії, призначеної як науковим працівникам, та сумою пенсії, обчисленої відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до Закону України «Про Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», проте вказана різниця відповідачем не сплачена.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги Галицького ОУПФ України м.Львова про стягнення з ВАТ «Український інститут автобусо-тролейбусобудування» 13964,28грн. різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації згідно з Законом України «Про наукову та науково-технічну діяльність» та сумою пенсії, обчисленою відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Судові витрати відповідно до вимог ст. 94 КАС стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Український інститут автобусо-тролейбусобудування» на користь Галицького обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова заборгованість в сумі 13964 (тринадцять тисяч девятсот шістдесят чотири) грн. 28коп.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Г. Гулик