Справа № 127/25401/16-а
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

05 жовтня 2017 року м. Київ К/800/32255/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 в інтересах головного лікаря Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року у справі за позовом Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови,

встановив:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року, прийнято відмову від позову, провадження в адміністративній справі закрито, судові витрати залишено за позивачем.

Судами встановлено, що у листопаді 2016 року позивач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови державного виконавця від 14 листопада 2016 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Однак, під час розгляду справи представником відповідача була надана заява, згідно з якою оскаржувана постанова листом державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 25 травня 2017 року за № 32704/15.26-25/03 відкликана.

07 червня 2017 року представником позивача до суду подано заяву про відмову від адміністративного позову та стягнення з відповідача всіх понесених судових витрат.

Приймаючи відмову від позову та закриваючи провадження у справі суди виходили з того, що оскільки позовні вимоги стосувались саме скасування постанови Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 14 листопада 2016 року у виконавчому провадженні № 52819825, яка на час розгляду справи не скасована, тому дії відповідача не можливо розцінювати як добровільне виконання позовних вимог, у зв'язку з чим відсутні підстави для стягнення з відповідача судових витрат.

Враховуючи порядок розподілу судових витрат у разі відмови позивача від позову, встановлений статтею 95 КАС України, такі витрати залишаються за позивачем.

Відповідно до частини 1 статті 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 2 цієї статті передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Згідно зі статтею 95 КАС України у разі відмови позивача від адміністративного позову понесені ним витрати відповідчем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від адміністративного позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання адміністративного позову, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ці судові рішення в частині відмови у стягненні з відповідача судових витрат та в цій частині змінити судові рішення. Зазначає, що понесені позивачем під час розгляду позову у всіх судових інстанціях судові витрати, підлягають відшкодуванню відповідачем.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень, в яких надана відповідна оцінка доказам, у тому числі доводам касатора, які він зазначав також у судах попередніх інстанцій, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній аргументи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах головного лікаря Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року у справі за позовом Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.К. Черпак