Справа № 214/1593/17(2-а/214/141/17)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2017-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 серпня 2017 рокусправа № 214/1593/17(2-а/214/141/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Чепурнова Д.В. Мельника В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Криворізького центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 06 квітня 2017 року у справі № 214/1593/17(2-а/214/141/17) за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Криворізького центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про зобов"язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

Представник позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3, звернулася до суду з позовом 17.03.2017 року, в якому просила суд: зобов'язати Криворізьке центральне об'єднане УПФУ в Дніпропетровській області поновити ОСОБА_2 виплату пенсії за віком, починаючи з 23.02.2017 року у розмірах відповідно до чинного законодавства та виплатити їй недоотриману суму пенсії за період, починаючи з 23.02.2017 року; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

Постановою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 06 квітня 2017 року задоволено. Зобов'язано Криворізьке центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, виплату пенсії за віком, починаючи з 17 жовтня 2016 року у розмірах відповідно до чинного законодавства України, та виплатити недоотриману суму пенсії.

Криворізьке Центральне об'єднане УПФУ в Дніпропетровській області не погодившись з рішенням суду першої інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову суду та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2, будучи пенсіонером та суб'єктом системи пенсійного забезпечення, перебувала на обліку в УПФУ в Саксаганському районі м. Кривого Рогу та отримувала пенсію за віком. З 01.08.1997 року на підставі її заяви про тимчасовий виїзд за кордон виплату пенсії їй припинено відповідно до ч.2 ст.92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, діючій на той момент), що підтверджується довідкою від 09.07.208 року №2555/058-19 (а.с.12), визнано сторонами та в розумінні ч.3 ст.72 КАС України не підлягає окремому доказуванню з огляду на відсутність сумнівів в достовірності вказаних обставин.

01.08.1997 року позивач, не змінюючи громадянства України, вибула на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, де прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль, що підтверджується штампом посольства

Відповідно до матеріалів справи, 16.02.2017 року ОСОБА_2, діючи в якості представника ОСОБА_2 на підставі довіреності від 11.01.2017 року, посвідченої спеціалістом з консульських питань Посольства України в Державі Ізраїль в м. Тель-Авів (а.с.7,8) звернулася до відповідача з відповідною заявою про поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_2 як громадянці України, що проживає за кордоном.

Листом Криворізького центрального об'єднаного УПФУ Дніпропетровської області №Н-21 від 23.02.2017 року (а.с.9-11) у поновленні позивачеві виплати пенсії було відмовлено у зв'язку з відсутністю документів, які б засвідчували факт її проживання на території України, а також міжнародного договору, укладеного між Україною та Державою Ізраїль, ратифікованого Верховною Радою України, який би регулював порядок виплати пенсії громадян України, які проживають в Ізраїлі.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 1 ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 року п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визнаний неконституційним. У разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Конституційний суд України у рішенні №25-рп/2009 вказував, що оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Оскільки, з 07.10.2009 року норма п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» була визнана неконституційною, то позивач у разі його звернення до органу Пенсійного фонду України, з цього часу мав право одержувати вищевказану пенсію.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Вищевказана норма стосується вже нарахованих сум, але не виплачених з вини пенсіонера, а вимоги позивача стосуються поновлення нарахування сум пенсії та її виплати.

Відповідно до пункту 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Згідно п 4.8. Порядку заява про призначення пенсії з усіма поданими документами та рішенням про призначення пенсії зберігаються в окремій пенсійній справі на кожного пенсіонера. Пенсійні справи зберігаються в органах, що призначають пенсії, за місцем проживання (реєстрації) або за місцем перебування пенсіонерів.

Поновлення пенсії здійснюється за матеріалами, що є в пенсійній справі, отже доводи відповідача, що позивачем не було додано документів про стаж та вік, колегія суддів до уваги не бере.

Варто вказати, що саме рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Отже, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Таким чином у позивачки виникло право на поновлення раніше призначеної пенсії з 17.10.2016 року, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачам у поновленні виплати пенсії.

Що стосується дати, з якої підлягає поновлення позивачу виплати пенсії, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 51, п. 54 рішення Європейського суду з прав людини «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ мав відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що прийнята з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Криворізького центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Постанову Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 06 квітня 2017 року у справі № 214/1593/17(2-а/214/141/17) - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України відповідно до ст.ст. 211-212 КАС України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.В. Мельник