Справа № 337/2554/17 (2-а/337/202/2017)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 жовтня 2017 рокусправа № 337/2554/17 (2-а/337/202/2017)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя, ОСОБА_1

на постанову Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 02.08.2017 р. у справі №337/2554/17 (2-а/337/202/2017)

за позовом ОСОБА_1

до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

"14" липня 2017 р. ОСОБА_1 звернулась до Хортицького районного суду м.Запоріжжя з адміністративним позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя в якому просила визнати протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням положень ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням підвищення за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 22%, починаючи з 15.12.2016 року; стягнути на його користь понесені судові витрати: судовий збір в розмірі 640,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн. (а.с. 2-21).

Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2017 р. у справі № 337/2554/17 (2-а/337/202/2017) адміністративний позов ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України м.Запоріжжя щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 підвищення до пенсії за віком у зв'язку з більш пізнім виходом на пенсію відповідно до ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язано Правобережне об'єднане Управління Пенсійного Фонду України м.Запоріжжя здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за віком з урахуванням підвищення до пенсії за віком у зв'язку з більш пізнім виходом на пенсію відповідно до ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 14.01.2017р. по 15.04.2017р., з урахуванням фактично виплачених сум.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком з урахуванням підвищення до пенсії за віком у зв'язку з більш пізнім виходом на пенсію відповідно до ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 15.12.2016р. по 13.01.2017р. - залишено без розгляду.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00грн.

В стягненні на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу - відмовлено (а.с. 33-35).

Не погодившись з постановою суду, Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2017 р. у справі № 337/2554/17 (2-а/337/202/2017) в частині задоволених позовних вимог, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права (а.с. 37-38).

Апеляційна скарги фактично обґрунтована тим, що позивачу з 15.12.2016 року було призначено пенсію, а отже підстав для перерахунку його пенсії із застосуванням підвищення, передбаченого ч. 1 ст. 29 Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію не має.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 47-53).

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначила, що суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки вона звернулась до Правобережного об'єднаного УПФУ м.Запоріжжя з заявою про застосування саме ч.1 ст. 29 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на що отримала відповідь саме по вказаній нормі. Крім того, зазначає, що в позові не поставало питання про застосування ч.3 ст. 29 зазначеного закону, таким чином вважає, що розгляд справи та винесення постанови не стосується до її порушеного права (а.с. 47).

28.09.2017 року на адресу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява в якій остання просить справу розглядати за її відсутності. Крім того, просить суд апеляційної інстанції задовольнити її скаргу в повному обсязі (а.с. 69-70).

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином (а.с. 60 а-60), а тому відповідно до ст. 41 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг, кожної окремо внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному УПФУ м. Запоріжжя та з 15.12.2016 року отримувала пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівник освіти (а.с. 6-7, 29).

З 15.12.2016 р. позивачу призначено пенсію за віком, яку розраховано із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік (а.с. 29-32).

Не погодившись з діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26.01.2017р. зобов'язано УПФУ в Хортицькому районі м.Запоріжжя перерахувати та виплатити позивачці пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії 2013, 2014, 2015 роки, з 15.12.2016р., з урахуванням раніше виплаченої різниці (а.с. 10-11).

22.06.2017р. позивачка звернулась до відповідача із заявою, в якій просила здійснити перерахунок розміру пенсії із підвищенням за більш пізній вихід на пенсію відповідно до ч.1 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 15.12.2016р. (а.с. 8).

03 липня 2017 року Правобережне об'єднане УПФУ м. Запоріжжя листом № 172/П-9 відмовило в перерахунку пенсії з посиланням на те, що норми ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосовуються тільки при первинному призначенні пенсії (а.с. 9).

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що Правобережне об'єднане управління пенсійного фонду України м.Запоріжжя протиправно відмовило позивачу в проведенні перерахунку пенсії із врахуванням положень ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. У разі якщо при відстрочці часу призначення пенсії за віком не здійснюється підвищення розміру пенсії за неповний місяць страхового стажу, пенсія, обчислена відповідно до статті 29 цього Закону, призначається з дня, що настає за останнім днем повного місяця відстрочки часу виходу на пенсію, який враховано до страхового стажу; 2) пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності; У такому самому порядку призначається пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком, якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані на день встановлення інвалідності, і з дня виникнення такого права - якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані в період після встановлення інвалідності до дня звернення за призначенням пенсії по інвалідності. У разі коли вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані після призначення пенсії по інвалідності, пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком призначається з дня настання такого права, якщо звернення за призначенням пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відбулося не пізніше трьох місяців з дня настання такого права. 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Стаття 10 зазначеного Закону передбачає, що особі яка має право одночасно на різні види пенсії призначається за її вибором один із видів пенсії.

Згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток:

- на 0,5 % - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців;

- на 0,75 % - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

При цьому підвищення розміру пенсії за неповний місяць страхового стажу не здійснюється.

Отже, набуття особою права на підвищення розміру пенсії відповідно до частини третьої статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пов'язано саме з моментом більш пізнього виходу на пенсію за віком.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_1, народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та право на пенсію за віком вона набула по досягненню 56 років (з ІНФОРМАЦІЯ_2).

Судом також встановлено, що пенсія за віком була призначена позивачці з 15.12.2016р., тобто на 3 роки 8 місяців пізніше встановленого віку (загалом 44 місяці). У зв'язку з цим при призначенні позивачці в грудні 2016р. пенсії за віком відповідач зобов'язаний був визначити розмір пенсії з урахуванням вимог ч.3 ст.29 Закону №1058-IV, а саме з підвищенням пенсії на 2,5 відсотки за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, що становить 17,5% із розрахунку: 44міс. : 6 міс = 7 + 2 міс., 7 х 2,5% = 17,5%.

При цьому, колегія суддів вважає, що незважаючи на отримання позивачем пенсії за вислугою років, при набутті права на пенсію за віком її обчислення повинно здійснюватись з урахуванням вимог частини третьої ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відтак, позивач має право на збільшення пенсії відповідно до ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для обчислення пенсії позивачці з урахуванням відсотку підвищення розміру згідно вимог ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є вірним та обґрунтованим.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що підвищення до пенсії у зв'язку з більш пізнім виходом на пенсію відповідно до ч.3 ст.29 Закону №1058-IV повинно було вплачуватись позивачці до досягнення 60 років, як це визначено вказаною нормою Закону, тобто до 15.04.2017р.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про залишення позовних вимог за період з 15.12.2016 року по 13.01.2017 року без розгляду, колегія суддів вважає вірним з огляду на встановлений ст. 99 КАС України шестимісячний строк звернення до суду.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 1500 грн. витрат на правову допомогу, у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Пунктом 1 ч. 3 ст. 87 КАС України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, віднесено витрати на правову допомогу.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» №4191-VI від 20 грудня 2011 року передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

На підтвердження факту надання вказаних видів правової допомоги, обсягу наданих послуг, часу участі особи, яка надавала правову допомогу, у цих заходах, перебування у судовому засіданні та розміру відшкодування повинні бути надані суду відповідні докази.

Однак таких доказів надано суду не було.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції приймає до уваги й те, що згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З доданого до матеріалів справи договору про надання юридичних послуг №466 від 27.12.2016 року, вбачається, що договір вважається виконаним з моменту підписання акта виконаних робіт (а.с.12).

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких актів виконаних робіт за договором про надання юридичних послуг №466 від 27.12.2016 року.

В наданій суду квитанції відсутня інформація, яка свідчить про те, по якій справі надавалася юридичні послуги позивачу (а.с. 23).

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу вірним.

На підставі вищенаведеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 02.08.2017 р. у справі №337/2554/17 (2-а/337/202/2017) - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу - з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено - 09 жовтня 2017 р.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов