Справа № 802/172/17-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2017-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

Справа № 802/172/17-а

06 жовтня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Загороднюка А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності незаконною та стягнення компенсації,

В С Т А Н О В И В :
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. 04 липня 2017 року скаржником подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаного судового акту.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені вчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

06.10.2017 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд питання про понолвення строку на апеляційне оскарження без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши клопотання про поновлення строку, матеріали справи та надавши правову оцінку доказам по справі, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 186 КАС України визначено, що апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції у відкритому судовому засіданні 28 березня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частину оскаржуваної постанови в присутності ОСОБА_1 , копію повного тексту якої надіслано на зазначену позивачем адресу " АДРЕСА_1 " з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Зазначене відправлення повернулося до суду разом з довідкою відділення поштового зв`язку від 13.04.17, в якій причиною невручення поштового відправлення зазначено "у зв`язку із закінченням терміну зберігання" (а.с.98).

28.04.2017 року позивачем до суду першої інстанції направлено лист про надіслання копії рішення, на підставі якого Вінницьким окружним адміністративним судом повторно направлено ОСОБА_1 копію постанови від 28.03.2017 року, яка отримана останнім згідно довідки відділення поштового зв`язку 18.05.2017 року та 29.05.2017 року подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке подано позивачем на виконання вимог ухвали суду від 13 червня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху, позивач зазначає, що 31.03.2017 року він відбув до с. Решетилівка, Полтавської області для надання допомоги похилим батькам, де перебував до 17.04.2017 року, на підтвердження чого позивачем надано копії квитків.

Визначаючись щодо поважності причин пропуску позивачем строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Положенням п. 1 ст. 102 КАС України встановлено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Таким чином, поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч. 11 ст. 35 КАС України розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що КАС України не встановлена відповідна норма щодо випадків невручення особі, яка бере участь у справі, копій процесуальних документів, зокрема, копії постанови, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про необхідність застосування в даному випадку положень ч. 7 ст. 9 КАС України, згідно з якою у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Так, в силу ч.1 ст.40 КАС України, особи, які беруть участь у справі, зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається їм за останньою адресою і вважається врученою.

З врахуванням вказаної норми, судом встановлено, що позивач про зміну місця проживання (перебування, знаходження) суд першої інстанції не повідомляв, тому на підставі ч.1 ст.40 КАС України судом оскаржувану постанову було надіслано на адресу вказану позивачем та наявну у матеріалах справи.

Отже, з врахуванням викладеного та застосовуючи по аналогії закону до спірних правовідносин ч.11 ст.35 КАС України та ч.1 ст.40 КАС України, постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року вважається врученою позивачу.

Згідно абз. 2 ч.3 ст. 167 КАС України судове рішення вважається врученим, у тому числі у разі повернення поштового відправлення, яке не вручено адресату з незалежних від суду причин, та у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, повідомленою цими особами суду, або за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, чи для фізичних осіб, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, яка зареєстрована у встановленому законом порядку.

Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не обгрунтовано поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а обставини, на які позивач посилається як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження не є поважними причинами пропуску такого строку в розумінні ст. 102 КАС України.

Частиною 2 статті 49 КАС України встановлено, особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини"суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

При цьому, суд вказав, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходив з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та "Круз проти Польщі" від 19.06.2001. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що причини пропуску строку апеляційного оскарження постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року, наведені апелянтом, не є поважними.

Керуючись ст.ст. 101, 102, 186 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає відповідно до ст. 212 КАС України.
Відповідно до ч.6 ст.254 КАК України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з дня їх оголошення.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Загороднюк А.Г.