Справа № 810/4170/16
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4170/16 Головуючий у 1-й інстанції: Василенко Г.Ю. Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України на постанову Київського окружного адміністративного суду від 13 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом Громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України, третя особа: Відділ прикордонної служби «Бориспіль-3» про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: скасувати рішення Відділу прикордонної служби «Бориспіль-3» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» про відмову в перетині державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 13 грудня 2016 року та визнати протиправним та скасувати доручення РНОБУ про заборону в'їзду в Україну до 17.10.2017.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 13 травня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Відділу прикордонної служби «Бориспіль-3» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» від 13 грудня 2016 року про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспортний документ № НОМЕР_3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 13 грудня 2016 року старшим зміни прикордонних нарядів відділення інспекторів прикордонної служби Відділу прикордонної служби «Бориспіль-3» Окремого контрольно-перепускного пункту «Київ», старшим прапорщиком ОСОБА_4 прийнято рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспортний документ НОМЕР_3 з причин того, що відносно останнього є рішення уповноваженого органу України про заборону в'їзду в Україну (а.с. 6-7).

Так, 13 грудня 2016 року о 13 год. 28 хв. у пункті пропуску ОКПП «Київ» під час перевірки документів громадянина Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспортний документ НОМЕР_3, спрацювала база даних Державної прикордонної служби України про наявність доручення Ради національної безпеки і оборони України від 17.10.2016 №467/2016 про заборону в'їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1.

Згідно з наявними у базі даних 1-1 «Картотека» відомостями, 02 грудня 2016 року за дорученням Ради національної безпеки і оборони України громадянина Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, було взято на облік та датою зняття з обліку визначено 17.10.2017 (а.с. 34-35).

Підставою для прийняття рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину Російської Федерації ОСОБА_3 слугувало рішення Ради національної безпеки і оборони України від 16.09.2016 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», затвердженого Указом Президента України від 17.10.2016 №467/2016.

Так, пунктом 323 додатка 3 рішення Ради національної безпеки і оборони України від 16.09.2016 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», затвердженого Указом Президента України від 17.10.2016 №467/2016, визначено обмежувальні заходи (санкції) відповідно до Закону України «Про санкції», які застосовуються до громадянина Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, уродженця м. Москва Російська Федерація, зокрема, застосування інших заборон в'їзду на територію України.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у громадянина Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспортний документ НОМЕР_3, який 13 грудня 2016 року проходив перевірку документів у пункті пропуску ОКПП «Київ», інший реєстраційний номер облікової картки платника податків, а саме ІПН НОМЕР_2, а рішення Ради національної безпеки і оборони України від 16.09.2016 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», де пунктом 323 додатка 3 вказаного рішення визначено обмежувальні заходи (санкції) до громадянина Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, прийнято стосовно іншої особи, а не позивача, тому відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не було надано відповідної оцінки всім наявним відомостям про особу, що в свою чергу призвело до порушення прав позивача. Разом з тим, оскільки доручення РНОБУ про заборону в'їзду в Україну до 17.10.2017 стосувалось іншої особи, а отже права позивача не можуть бути ним порушені, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (надалі - Закон №3773-VI).

Відповідно до п. 6 частини першої ст. 1 Закону №3773-VI іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно зі статтею 2 Закону №3773-VI правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. У разі якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж передбачені цим Законом, застосовуються правила, передбачені таким міжнародним договором України.

У відповідності до частин першої та третьої статті 3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Частиною першою статті 9 Закону №3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

За правилами статті 13 Закону №3773-VI в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду - виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України. Рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Як свідчать матеріали справи, підставою для прийняття рішення від 13.12.2016 про відмову в перетині державного кордону України громадянину Російської Федерації ОСОБА_3 стало рішення Ради національної безпеки і оборони України від 16.09.2016 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», затвердженого Указом Президента України від 17.10.2016 №467/2016, де пунктом 323 додатка 3 вказаного рішення визначено обмежувальні заходи (санкції) відповідно до Закону України «Про санкції», які застосовуються до громадянина Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, уродженця м. Москва Російська Федерація, зокрема, застосування інших заборон в'їзду на територію України.

Разом з тим, у позивача - громадянина Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспортний документ НОМЕР_3, який 13 грудня 2016 року проходив перевірку документів у пункті пропуску ОКПП «Київ», наявний інший реєстраційний номер облікової картки платника податків, а саме: ІПН НОМЕР_2.

Вказана картка обліку платника податків НОМЕР_4, видана ГУ ДФС у місті Києві 04 липня 2013 року, була досліджена судом апеляційної інстанції в оригіналі та 03.08.2017 ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, долучена до матеріалів справи належним чином завірена її копія (а.с. 160).

Також, у матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена копія такої картки, надана позивачем до суду апеляційної інстанції (а.с. 158).

Крім того, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2017 року витребувано у Державної фіскальної служби України інформацію щодо видачі громадянину Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 картки платника податків НОМЕР_4 від 04 липня 2013 року та інформацію щодо підстав її видачі. Також, витребувано інформацію щодо видачі на ім'я громадянина Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації невідоме, ІПН НОМЕР_1 (а.с. 167-168).

На виконання вказаної ухвали листом Державна фіскальна служба України від 29.08.2017 №14819/5/99-99-08-02-02-16 повідомила, що у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків ОСОБА_3 (д.н. 29.12.1983) зареєстрований 01.07.2013, ДПІ реєстрації - ГУ ДФС у м. Києві. Присвоєння реєстраційних номерів облікових карток платників податків та видача карток фізичних осіб - платників податків фізичним особам у 2013 році здійснювалось з урахуванням вимог Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 06.11.2012 №1147, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.11.2012 за №2007/22319 (втратило чинність) (а.с. 172).

Листом від 12.09.2017 №15513/5/99-99-08-02-02-16 Державна фіскальна служба України проінформувала про те, що згідно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 11.09.2017 громадянину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспортний документ НОМЕР_5, виданий 14.01.2004 ПС УВС району Вешняки м. Москва, присвоєно ГУ ДФС у місті Києві 01.07.2013 податковий номер НОМЕР_2.

При цьому, у вказаному листі зазначено, що громадянину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, паспортний документ НОМЕР_6, виданий 05.12.2000 Крюківським РВ УМВС Полтавської області, присвоєно Кременчуцькою об'єднаною ДПІ у Полтавській області 26.10.1998 податковий номер НОМЕР_1 (а.с. 175-176).

Також, колегія суддів зауважує, що на момент перетину державного кордону України 13 грудня 2016 року у позивача була наявна посвідка на постійне проживання №IH115411 від 26 липня 2016 року, в якій зазначено реєстраційний номер - НОМЕР_2 (а.с. 151), яку не було взято до уваги при спрацюванні бази даних Державної прикордонної служби України.

Згідно п. 7 Порядку дій посадових осіб Державної прикордонної служби у разі виявлення в пунктах пропуску через державний кордон України осіб, стосовно яких є доручення правоохоронних і розвідувальних органів, та порядок взаємодії органів охорони державного кордону з правоохоронними і розвідувальними органами, затвердженого Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №412 від 09.06.2011 (чинним на момент виникнення спірних правовідносин) інформація про осіб, що вводиться для перевірки наявності чи відсутності інформації за оперативними базами даних системи «Гарт-1», повинна бути достовірною, без помилок та перекручень і забезпечувати можливість однозначної ідентифікації особи.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з скріншоту «Журналу пошуків БД 1.1. - Картотека», в документі міститься реквізит «Додаткова інформація» використання якої зумовлено необхідністю введення додаткової інформації з метою однозначної ідентифікації особи. Даний реквізит містить запис ІПН: НОМЕР_1.

Позивач має посвідку на постійне проживання в Україні, яка містить відповідний реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 (до введення в дію Податкового кодексу України - Ідентифікаційний податковий номер), є податковим резидентом України, та на підставі вказаної посвідки постійно проживає на території України.

При цьому, під час перетину кордону іноземцями та особами без громадянства підстави перетину, реєстрацію та контроль здійснюють органи Державної прикордонної служби України у відповідності до вимог Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 №661-IV.

Таким чином, перевірка відповідачем підстав для перебування позивача, а саме посвідки на постійне проживання, в якій зазначено дійсний податковий номер під час перетину кордону позивачем була необхідною для однозначної ідентифікації особи позивача.

Відповідно до п. 14 вказаного Порядку у разі збігу інформації про особу, яка перетинає державний кордон України, з інформацією, що зберігається в оперативних базах даних системи «Гарт-1», доручень правоохоронних органів з індексом «Д» уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України повинні виконати такі дії:

інспектор прикордонної служби, що здійснює перевірку паспортних документів, доповідає старшому зміни прикордонних нарядів або старшому прикордонних нарядів у пункті пропуску (далі - старший прикордонних нарядів) про виявлення особи, якій заборонено в'їзд в Україну, передає йому паспортний документ особи та не пропускає її через державний кордон;

старший прикордонних нарядів:

повторно перевіряє наявність в оперативній базі даних системи «Гарт-1» інформації про заборону в'їзду в Україну виявленій особі, особу через державний кордон не пропускає та відмовляє їй у перетинанні державного кордону України. Рішення про відмову в перетинанні державного кордону іноземцю або особі без громадянства оформляється у порядку, визначеному статтею 14 Закону України «Про прикордонний контроль»;

за обґрунтованих підстав вважати візу отриманою у незаконний спосіб скасовує візу в паспортному документі іноземця чи особи без громадянства в порядку, передбаченому пунктом 2 частини четвертої статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль»;

повертає паспортний документ особі, якій відмовлено в перетинанні державного кордону;

відповідно до частини п'ятої статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль» наказує перевізникові вивезти іноземця, особу без громадянства в державу, з якої її було привезено, або в державу, яка видала паспортний документ, або знайти інший спосіб вивезення зазначених осіб за межі території України;

до подальшого вивезення іноземців, осіб без громадянства, яким було відмовлено у перетинанні державного кордону при в'їзді в Україну, вживає належних заходів щодо запобігання їх незаконному перетинанню державного кордону;

про прийняте рішення та вжиті заходи доповідає начальникові центру управління службою (далі - ЦУС) органу охорони державного кордону;

начальник зміни ЦУС органу охорони державного кордону про факт виконання доручення правоохоронних органів доповідає начальникові зміни ЦУС регіонального управління та начальникові органу охорони державного кордону;

начальник зміни ЦУС регіонального управління про факт виконання доручення правоохоронних органів доповідає начальникові зміни Головного центру управління службою (далі - ГЦУС) Адміністрації Держприкордонслужби та начальникові штабу регіонального управління.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем у порушення вищевказаного п. 14 Порядку не було повторно перевірено наявність в оперативній базі даних системи «Гарт-1» інформації про заборону в'їзду в Україну позивача через державний кордон України, з урахуванням додаткових даних, а саме податкового номеру НОМЕР_2.

Таким чином, рішення Ради національної безпеки і оборони України від 16.09.2016 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», затвердженого Указом Президента України від 17.10.2016 №467/2016, де пунктом 323 додатка 3 вказаного рішення визначено обмежувальні заходи (санкції) до громадянина Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, прийнято стосовно іншої особи, а не позивача.

При цьому, відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення про відмову в перетині державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 13 грудня 2016 року не перевірено всі наявні відомості про особу, зокрема, не було встановлено ІПН НОМЕР_2 громадянина Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспортний документ НОМЕР_3, який 13 грудня 2016 року проходив перевірку документів у пункті пропуску ОКПП «Київ», що в свою чергу призвело до порушення прав позивача.

За правилами частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач при прийнятті рішення від 13.12.2016 про відмову в перетині державного кордону України громадянину Російської Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспортний документ НОМЕР_3, діяв неправомірно, не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, колегія суддів вважає також вірним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування доручення РНОБУ про заборону в'їзду в Україну до 17.10.2017, оскільки як було встановлено вище, дане доручення стосувалось іншої особи, а отже права позивача не можуть бути ним порушені.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин, тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із частиною першою ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 13 травня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

В.В. Файдюк

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Бужак Н.П.

Файдюк В.В.