Справа № 815/1099/17
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/1099/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Свида Л. І.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федусика А.Г.,

суддів - Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

при секретарі - Пальоній І.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1, представника Головного управління Національної поліції в Одеській області та Головного управління МВС України в Одеській області - Масловського Миколи Олександровича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 червня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області (ліквідаційна комісія), Головного управління Національної поліції в Одеській області, Овідіопольського РВ ГУ МВС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов'язання розглянути рапорт, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління МВС України в Одеській області (ліквідаційна комісія), Головного управління Національної поліції в Одеській області, Овідіопольського РВ ГУ МВС України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування наказу ГУ МВС України в Одеській області №1217 о/с від 04 листопада 2015 року в частині його звільнення з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п. 64 «г» (через скорочення штатів) «Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ» з 06 листопада 2015 року, поновлення на посаді заступника начальника Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області з 07 листопада 2015 року та зарахування періоду з 07 листопада 2015 року по момент поновлення на посаді у вислугу років, зобов'язання ГУ НП в Одеській області розглянути його рапорт, поданий у відповідності до п.9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та працевлаштувати в ГУ НП в Одеській області шляхом видання наказу про призначення на рівнозначну посаду з урахуванням досвіду, високої кваліфікації, тощо, стягнення з Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 07 листопада 2015 року по момент поновлення.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 червня 2017 року позовну заяву залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено місячний строк звернення з позовом до суду, визначений ч.3 ст.99 КАС України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком та зазначає, що відповідно до положень ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Так, з прохальної частини позову вбачається, що ОСОБА_1, наряду з іншим, просить визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України в Одеській області №1217 о/с від 04 листопада 2015 року в частині звільнення його з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України.

Положеннями ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

З аналізу наведених норм трудового законодавства можна дійти висновку, що датою початку перебігу строку звернення до суду у справах про звільнення особи є день вручення копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається (відсутність жодних записів, тощо) та представником відповідачів в судовому засіданні не заперечувалось, що копію спірного наказу позивач до лютого 2017 року не отримував, жодних заходів по повідомленню та вчиненню дій по врученню позивачу спірного наказу відповідачами вчинено не було, рівно як і не було видано трудову книжку.

Крім того, колегія суддів зазначає, що питання щодо звільнення позивача за скороченням штатів нерозривно пов'язано з вирішенням питання щодо не/прийняття особи до лав національної поліції шляхом розгляду відповідного рапорту працівника міліції.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений у запас Збройних сил України через скорочення штатів у відповідності до п.10, 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до положень п.8, 9, 10 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

З аналізу наведених норм вбачається, що звільнення працівника міліції з органів внутрішніх справ за скороченням штатів відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» може бути здійснено або у зв`язку з відмовою такого працівника перейти на службу до лав Національної поліції України, або у зв`язку з винесенням рішення про відмову у прийнятті цього працівника на службу в поліції, якщо він виявив бажання проходити службу в поліції.

З матеріалів справи вбачається, що 05 листопада 2015 року (тобто до спливу строку, визначеного Законом України «Про Національну поліцію» та до фактичного звільнення) позивачем було подано рапорт, з якого вбачається наявність його бажання проходити службу в органах національної поліції, тобто, у позивача були законодавчо обґрунтовані очікування щодо розгляду його рапорту по суті.

Разом з тим, як було зазначено представником відповідачів в судовому засіданні наведений рапорт відповідним суб'єктом владних повноважень не було розглянуто, питання щодо проходження позивачем служби в лавах національної поліції вирішено не було, тому колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції з приводу того, що позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів не пізніше листопада 2015 року, оскільки в період з 06 серпня 2015 року по 06 листопада 2015 року не був прийнятий на службу до національної поліції, є необґрунтованими.

При цьому, судова колегія не приймає до уваги доводи відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, про те, що протягом значного проміжку часу з 07.11.2015 року (день звільнення) по 23.02.2017 року (день звернення з позовом до суду) позивач повинен був дізнатися про своє звільнення, в тому числі і через зупинення виплати йому грошового утримання з листопада 2015 року та отримання у квітні одноразової грошової допомоги при звільненні, з наступних підстав.

По-перше, на момент видання спірного наказу ОСОБА_1 не мав певної посади у зв`язку з переведенням його у розпорядження ГУМВС України в Одеській області, знаходження в якому (в тому числі і виплата грошового забезпечення) регулюється окремими нормами, і фактично не мав конкретного робочого місця, з не допуску до якого він міг дізнатися про своє звільнення.

По-друге, в ході розгляду справи ні у суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції відповідачами не було надано жодного доказу повідомлення позивача про його звільнення взагалі у будь-який спосіб та не було видано копію наказу про звільнення та трудову книжку до лютого 2017 року.

По-третє, як зазначалося вище, звільнення співробітників МВС за скороченням штатів в порядку та з підстав, визначених Законом України «Про Національну поліцію», нерозривно пов`язано з вирішенням питання про прийняття таких співробітників до Національної поліції України, а в ході розгляду справи судом встановлено, що вказане питання за рапортом позивача від 04.11.205 року і на час розгляду справи не знайшло свого вирішення, тобто відповідне рішення ніким не прийнято, що не заперечував в судовому засіданні представник відповідачів.

З урахуванням вказаних обставин колегія суддів вважає, що до лютого 2017 року позивач фактично був позбавлений належної інформації стосовно свого звільнення (в тому числі підстав) чи продовження служби, що призвело до порушення його права на захист від незаконного (на його думку) звільнення, у зв`язку з чим відлік строку на звернення до суду за захистом порушеного права слід відраховувати від дати отримання позивачем належним чином оформленого наказу про звільнення та трудової книжки, тобто з 13.02.2017 року.

Отже, враховуючи все вищенаведене, колегія суддів вважає, що строк звернення ОСОБА_1 з даним позовом не є пропущеним, а тому підстав для залишення вказаного позову без розгляду немає.

Таким чином, беручи до уваги доводи, наведені позивачем в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції щодо наявності підстав для залишення без розгляду позовної заяви не може вважатися обгрунтованим, а тому спірна ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.195, 196, 199, 202, 205, 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 червня 2017 року - скасувати. Постановити нову ухвалу з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно та оскарженню не підлягає.

Головуючий: А.Г. Федусик
Суддя: Суддя: Л.Є. Зуєва О.А. Шевчук