Справа № 489/2729/17
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 489/2729/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Кирильчук О.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді : Бойка А.В.,

суддів : Димерлія О.О.,

ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

13.06.2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, в якому просила суд: визнати протиправним застосування відповідачем при призначенні позивачу пенсії за віком показника середньої заробітної плати за 2008 рік та зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії, з виплатою різниці недоотриманих коштів.

Позов обґрунтовувала тим, що вона припинила отримання пенсії в разі втрати годувальника, призначеної за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому при призначенні пенсії за віком не можуть бути застосовані положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо переведення особи з одного виду пенсії на інший.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.07.2017 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, 27.07.2017 року Інгульське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області подало апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до не правильного вирішення справи.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що позивачу правомірно при переведенні з одного виду пенсії на інший залишено незмінним показник середньої заробітної плати, що застосовується для нарахування пенсії.

З огляду на зазначене, апелянт вважає постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.07.2017 року протиправною та просить суд апеляційної інстанції її скасувати з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.8 ст.183-2, п.3 ч.1 ст.197 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, однак постанову суду першої інстанції слід змінити виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 з 01.10.2009 року перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Після досягнення пенсійного віку та набуття права на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV, 10.04.2017 року позивач звернулася до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області із заявою про призначення пенсії за віком.

Розпорядженням відповідача від 19.04.2017 року №1510 позивачу призначено пенсію за віком з 10.04.2017 року, однак, при розрахунку заробітку для обчислення пенсії, застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2008 рік.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_2, виходив того, що відповідач при призначенні позивачу пенсії по Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» повинен був застосувати показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії, оскільки ОСОБА_2 звернулася до УПФУ за призначенням пенсії за віком вперше.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Відповідно до ст. 1-1 Закону № 2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV) та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ст. 7 Закону № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не повязаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у звязку з втратою годувальника.

Частиною 3 статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст. 40 Закону № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена ч.2 ст. 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV, однак у випадку із заявою ОСОБА_2 мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Колегія суддів зазначає, що позивачу було призначено пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» позивач звернулась вперше.

Відповідно до абз.4 ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії обчислюються із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Враховуючи, що позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком 10.04.2017 року вперше, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пенсія має бути обчислена із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014, 2015, 2016 роки.

Доводи апеляційної скарги Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області правильності висновків суду по суті спору не спростовують.

Разом з тим, апеляційний суд встановив, що в оскаржуваній постанові судом першої інстанції стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на користь ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір.

Проте, судом не прийнято до уваги, що відповідач у даній справі звільнений від сплати судового збору на підставі п.18 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", а тому понесені позивачем судові витрати підлягають поверненню з Державного бюджету України.

Відповідно до ч.1 ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, проте вказане не призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим постановлене судове рішення, на підставі ст. 201 КАС України, підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 201, 205, 207, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2017 року змінити, виклавши четвертий абзац її резолютивної частини у наступній редакції:

«Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (вул. 10 Лінія, 123, м. Миколаїв, 54028, і.н. НОМЕР_1) судовий збір в сумі 640 грн.».

В іншій частині постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко