Справа № 826/17429/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 жовтня 2017 року № 826/17429/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю "Житлоінбуд-2", про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), з урахуванням збільшення позовних вимог, надійшов позов ОСОБА_1, (далі - позивач), до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, (далі - відповідач-1, Петропавлівсько-Борщагівська сільська рада), та Головного управління Держгеокадастру у Київській області, (далі - відповідач-2), про:

- визнання протиправним та скасування рішення 5-тої сесії XXIV скликання Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 19.12.2002 р. № 73 "Про переведення лісів 1 категорії в категорію зелених насаджень", (далі - оскаржуване рішення № 73);

- визнання протиправним та скасування п. 3 рішення 33-ої сесії VІ скликання Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 24.09.2015 р. № 6 "Про припинення договорів оренди та суборенди земельної ділянки, укладених між Петропавлівсько-Борщагівською сільською радою, ТОВ "Житлоінбуд", ТОВ "Житлоінбуд-2" та укладення договору оренди земельної ділянки з ТОВ "Житлоінбуд-2", (далі - оскаржуване рішення № 6);

- визнання протиправним та скасування рішення 7-ої сесії VІІ скликання Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 05.05.2016 р. № 91 "Про розгляд та затвердження проекту землеустрою ТОВ "Житлоінбуд-2" щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1", (далі - оскаржуване рішення № 91);

- зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Київській області скасувати в Поземельній книзі запис, внесений на підставі оскаржуваного рішення № 91, про зміну цільового призначення земельної ділянки, площею 1,8 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування.

В обґрунтування позову зазначено, що заявлені вимоги мають бути задоволенні, оскільки у результаті прийняття оскаржуваних позивачем рішень порушено норми законодавства, що є неприпустимим.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі № 826/17429/16, (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні, та до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України), залучено ТОВ "Житлоінбуд-2", (далі - третя особа).

Під час переходу до розгляду справи по суті представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю, а представник відповідача-1 позов не визнав та разом із представником третьої особи просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Представник відповідача-2 у судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач-2 повідомлений належним чином, заява про розгляд справи за відсутності його представника до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 р. з інформації, наведеної у листі Архівного сектору Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 08.09.2016 р. № 06-04/961, позивачу стало відомо про те, що оскаржуваним рішенням № 73 змінено цільове визначення розташованих в межах с. Петропавлівська Борщагівка земельних ділянок під лісами, класифіковано їх як зелені насадження в межах населеного пункту, які не віднесені до категорії лісів, площею 37,2 га.

Як вбачається із змісту Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 20.07.2016 р. № 63896877, а також витягу з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 12.07.2016 р., у комунальній власності Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради перебуває земельна ділянка, загальною площею 1,8 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, (далі - земельна ділянка), цільове призначення "для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку".

Зі змісту листа Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 15.08.2016 р. №70 та додатків до нього позивачу стало відомо про те, що згідно з оскаржуваним рішенням № 6, укладено договір оренди земельної ділянки з ТОВ "Житлоіндбуд-2".

Оскаржуваним рішенням № 91, у свою чергу, змінено цільове призначення земельної ділянки, яка перебуває у користуванні на умовах оренди у ТОВ "Житлоіндбуд-2", із земель для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, під будівництво офісно-готельного розважального комплексу з об'єктами соціальної сфери та відпочинку (під об'єкти соціального призначення ЄВРО 2012) на землі для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

Вважаючи оскаржувані рішення протиправними і такими, що підлягають скасуванню, оскільки такі рішення порушують вимоги земельного, лісового, містобудівного та іншого законодавства, а також права позивача та права територіальної громади с. Петропавлівська Борщагівка, позивач звернулася до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно з п. 34, п. 42 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин, затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Зазначеній нормі кореспондують положення ст. 12 Закону України "Про основи містобудування", якими встановлено, що до компетенції сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій.

Приписами ч. 3 ст. 8 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них (ст. 16 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Статтею 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції: забезпечують реалізацію екологічної політики України, екологічних прав громадян; затверджують з урахуванням екологічних вимог проекти планіровки і забудови населених пунктів, їх генеральні плани та схеми промислових вузлів; тощо (ст. 15 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").

Згідно ст. 1 Лісового кодексу України, (далі - ЛК України), усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЛК України, у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. Сільські, селищні, міські ради у сфері лісових відносин на відповідній території беруть участь у здійсненні заходів щодо охорони і захисту лісів (п. 3 ч. 1 ст. 33 ЛК України).

Статтею 57 ЛК України визначено, що зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання для житлової, громадської і промислової забудови провадиться переважно за рахунок площ, зайнятих чагарниками та іншими малоцінними насадженнями.

Згідно зі ст. 18 Земельного кодексу України, (далі - ЗК України), до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Категорії, на які поділяються землі України за основним цільовим призначенням, встановлені ч. 1 ст. 19 ЗК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗК України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Частиною 2 ст. 20 ЗК України унормовано, що зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

Зі змісту оскаржуваного рішення № 73 вбачається, що в якості підстав для зміни цільового призначення розташованих в межах с. Петропавлівська Борщагівка земельних ділянок під лісами І групи, та класифікації їх як зелені насадження в межах населеного пункту, які не віднесені до категорії лісів, площею 37,2 га, Петропавлівсько-Борщагівською сільською радою зазначено: "у зв'язку з введенням в дію Земельного Кодексу України редакції від 25.10.2001 р., якій відповідно до ст. 55 дані землі не відносяться до категорії земель лісового фонду знаходяться в межах населеного пункту...".

Проте, згідно ст. 4 ЛК України, усі ліси на території України становлять її лісовий фонд. До лісового фонду не належать усі види зелених насаджень у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів.

Відповідно до ст. 19 ЗК України, землі лісового фонду є однією із категорій на які поділяються землі України за основним цільовим призначенням.

Згідно п. а) ч. 2 ст. 55 ЗК України, до земель лісового фонду не належать землі, зайняті зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів.

Отже, оскільки зазначені земельні ділянки були віднесені до лісів першої групи (що виконують переважно природоохоронні функції) та, відповідно, є лісовим фондом, Петропавлівсько-Борщагівська сільська рада протиправно змінила їх цільове призначення з посиланням на ст. 55 ЗК України, безпідставно зазначивши в оскаржуваному рішенні № 73 про те, що ці землі не відносяться до категорії земель лісового фонду.

Згідно зі ст. 42 ЛК України, переведення лісових земель до нелісових для використання у цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, використанням лісових ресурсів і користуванням земельними ділянками лісового фонду для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт, провадиться за рішенням органів, які надають ці землі у користування відповідно до земельного законодавства. Переведення лісових земель до інших категорій провадиться за згодою відповідних державних органів лісового господарства Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя.

Натомість, як вбачається із змісту листа Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 13.10.2016 р. № 04-32/2224, на зміну цільового призначення та переведення лісів 1 групи в категорію зелених насаджень, площею 37,2 га, які розташовані в межах с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району, згода не надавалася.

Статтею 57 ЗК України встановлено, що земельні ділянки лісового фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, а на умовах оренди - іншим підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи, для ведення лісового господарства, спеціального використання лісових ресурсів і для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних цілей проведення науково-дослідних робіт тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 ЗК України, зміна цільового призначення земель провадиться органам виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Проте, під час прийняття оскаржуваного рішення № 73, будь-яких рішень про передачу цих земель лісового фонду у власність або надання у користування, їх вилучення (викупу) чи про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення Петропавлівсько-Борщагівською сільською радою не приймалося, та проект землеустрою не затверджувався.

Згідно ст. 2 Закону України "Про планування і забудову територій", серед основних завдань планування і забудови територій є обґрунтування розподілу земель за цільовим призначенням та використання територій для містобудівних потреб. Планування земельних ділянок, пов'язане із зміною в цільового призначення, здійснюється власниками або користувачами цих ділянок у встановленому законодавством порядку (ст. 23 цього ж закону).

Планування територій на місцевому рівні забезпечується відповідними місцевими радами та їх виконавчими органами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями відповідно до їх повноважень, визначених законом, і полягає у розробленні та затвердженні генеральних планів населених пунктів, схем планування територій на місцевому рівні та іншої містобудівної документації, регулюванні використання їх територій, ухваленні та реалізації відповідних рішень про дотримання містобудівної документації (ст. 10 Закону України "Про планування і забудову територій").

На момент прийняття оскаржуваного рішення № 73, генеральний план села Петропавлівська Борщагівка, місцеві правила забудови та схеми планування територій були відсутні, адже генеральний план с. Петропавлівська Борщагівка був затверджений рішенням 13-тої сесії VI скликання Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 06.06.2012 р. № 4.

Тобто, оскаржуване рішення № 73 є протиправним, оскільки воно було прийнято за відсутності згоди державного органу лісового господарства області щодо переведення лісових земель до іншої категорії, за відсутності підстав для зміни їх цільового призначення, що встановлені ст. 20 ЗК України, а також за відсутності відповідного проекту землеустрою і затверджених генерального плану цього населеного пункту, місцевих правил забудови та схеми панування територій.

Як вже зазначено вище, Петропавлівсько-Борщагівська сільська рада на підставі п. 3 оскаржуваного рішення № 6 передала ТОВ "Житлоіндбуд-2" у користування на умовах оренди земельну ділянку строком на 10 років.

Частиною 3 ст. 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Виходячи із змісту п.п. 1.1., 5.1., 5.2 договору оренди землі від 18.03.2016 р., укладеного між Петропавлівсько-Борщагівською сільською радою та ТОВ "Житлоінбуд-2", земельна ділянка передана у користування для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, тобто для містобудівних потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану (ч. 1 ст. 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Виконавчий комітет Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради своїм листом від 26.09.2016 р. № 86 повідомив позивача, що план зонування території с. Петропавлівська Борщагівка сільською радою не виготовлявся.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

На підставі та з урахуванням положень затвердженого детального плану території може розроблятися проект землеустрою щодо впорядкування цієї території для містобудівних потреб, який після його затвердження стає невід'ємною частиною детального плану території (ч. 3 ст.19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності",).

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", детальний план території визначає, зокрема, принципи планувально-просторової організації забудови; червоні лінії та лінії регулювання забудови; функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території.

Як було обґрунтовано та документально підтверджено позивачем у поясненнях по справі від 19.12.2016 р., детальні плани територій (як окремої території, де розташована земельна ділянка, так і території усього населеного пункту) Петропавлівсько-Борщагівською сільською радою не розроблялися та не затверджувалися.

За приписами ст. 12 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до компетенції сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій.

До компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать: затвердження детальних планів територій за наявності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території; визначення територій для містобудівних потреб.

Враховуючи відсутність відповідної містобудівної документації, а саме: плану зонування та детального плану території (як окремої території, де розташована земельна ділянка, так і території усього населеного пункту), затверджених відповідно до вимог Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Петропавлівсько-Борщагівська сільська рада не мала права передавати земельну ділянку у користування ТОВ "Житлоінбуд-2" для містобудівних потреб, а відтак п. 3 оскаржуваного рішення № 6 є протиправним.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Як вже зазначено вище, ч. 3 ст. 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється (ч.4 ст. 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" також встановлено, що дія ч.ч. 3 та 4 ст. 24 цього Закону до 01.01.2015 р. не поширюється на території, де відповідно до цього Загону не затверджені плани зонування або детальні плани територій.

Оскільки оскаржуване рішення № 91 щодо зміни цільового призначення земельної ділянки прийнято 05.05.2016 р., і на той момент план зонування та детальний план територій с. Петропавлівська Борщагівка затверджені не були, відповідно оскаржуване рішення № 91 є протиправним.

Про протиправність оскаржуваного рішення № 91 також свідчить наступне.

Згідно ст. 4 ЛК України, до лісового фонду України належать лісові ділянки, в тому числі захисні насадження лінійного типу, площею не менше 0,1 га. До лісового фонду України не належать: зелені насадження в межах населених пунктів (парки, сади, сквери, бульвари тощо), які не віднесені в установленому порядку до лісів.

Як зазначено та обґрунтовано вище, земельна ділянка, щодо якої прийнято оскаржуване рішення № 91, про зміну її цільового призначення, має розмір 1,8 га та відносилась до категорії лісів.

Згідно ст. 57 ЛК України, зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання для житлової, громадської і промислової забудови провадиться переважно за рахунок площ, зайнятих чагарниками та іншими малоцінними насадженнями. В порушення зазначених норм, оскаржуване рішення № 91 передбачає будівництво на земельній ділянці багатоповерхового житлового будинку.

Земельна ділянка, щодо якої прийнято оскаржуване рішення № 91, межує із земельною ділянкою, площею 2,6693 га, кадастровий номер :01:049:0008, цільове призначення " 06.01 для будівництва і обслуговування санаторно-оздоровчих закладів".

Тобто, земельна ділянка відноситься до категорії земель оздоровчого призначення, до якої належать землі, що мають природні лікувальні властивості, які використовуються або можуть використовуватися для профілактики захворювань і лікування людей.

Статтею 48 ЗК України встановлено, у тому числі, наступні обмеження діяльності на землях оздоровчого призначення:

- на землях оздоровчого призначення забороняється діяльність, яка суперечить їх цільовому призначенню або може негативно вплинути на природні лікувальні властивості цих земель;

- на територіях лікувально-оздоровчих місцевостей і курортів встановлюються округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони;

- у межах округу санітарної (гірничо-санітарної) охорони забороняються передача земельних ділянок у власність і надання у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам для діяльності, несумісної з охороною природних лікувальних властивостей і відпочинком населення.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про курорти", округ санітарної охорони - це територія земної поверхні, зовнішній контур якої співпадає з межею курорту. В межах цієї території забороняються будь-які роботи, що призводять до забруднення ґрунту, повітря, води, завдають шкоди лісу, іншим зеленим насадженням, сприяють розвитку ерозійних процесів і негативно впливають на природні лікувальні ресурси, санітарний та екологічний стан природних територій курортів.

Статтею 30 Закону України "Про курорти" визначено, що округ санітарної охорони поділяється на зони: перша зона (зона суворого режиму); друга зона (зона обмежень); третя зона (зона спостережень). Встановлення меж зон санітарної охорони здійснюється в порядку розроблення проектів землеустрою.

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про курорти", друга зона (зона обмежень) охоплює в тому числі парки, ліси та інші зелені насадження, використання яких без дотримання вимог природоохоронного законодавства та правил, передбачених для округу санітарної охорони курорту, може призвести до погіршення природних і лікувальних факторів курорту.

Оскільки, як було зазначено вище, на земельній ділянці знаходяться багаторічні зелені насадження (ліс І категорії), то, відповідно, ця земельна ділянка відноситься до другої зони (зони обмежень) округу санітарної охорони.

Під час прийняття оскаржуваного рішення № 91 не враховано зазначеної обставини, що призвело до порушення режиму використання та санітарної охорони землі оздоровчого призначення, оскільки змінене цільове призначення земельної ділянки передбачає будівництво житлового будинку та видалення зелених насаджень.

Крім того, доказами протиправності оскаржуваного рішення № 91 є також документи, які містяться у матеріалах справи, а саме копія рішення 23-тої сесії V скликання Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 29.07.2010 р. № 23/1 "Про утворення паркової зони для організації відпочинку населення в межах Петропавлівсько- Борщагівської сільської ради на землях запасу територіальної громади Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради", а також копія рішення 23-тої сесії V скликання Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 29.07.2010 р. № 23 "Про надання дозволу на розробку технічної документації ТОВ "Житлоінбуд-2" на проведення інвентаризації земельної ділянки для утворення паркової зони з метою забезпечення виселення організацією відпочинку в с. Петропавлівська Борщагівка на землях запасу Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради".

Як свідчить зміст зазначених документів, за наслідками багаточисельних звернень мешканців територіальної громади щодо покращення благоустрою та розширення земель рекреаційного призначення, Петропавлівсько-Борщагівською сільською радою було прийнято рішення про утворення на земельній ділянці паркової зони для відпочинку населення.

Для цього зобов'язано ТОВ "Житлоінбуд-2" провести інвентаризацію земельної ділянки для визначення чіткої площі паркової зони, розробити проект благоустрою та покладено на ТОВ "Житлоінбуд-2" функції замовника по проектуванню паркової зони.

Натомість, в порушення зазначених рішень і законодавства, замість утворення та улаштування паркової зони для відпочинку населення, оскаржуваним рішенням № 91 передбачено будівництво на земельній ділянці багатоповерхового житлового будинку.

Статтею 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

ЗК України визначає одним із основних принципів земельного законодавства принцип раціонального використання та охорони земель.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", охороні та відновленню підлягають усі зелені насадження в межах населених пунктів під час проведення будь-якої діяльності.

Земельна ділянка розташована на території лісового масиву, на якому розміщено багаторічні зелені насадження - сосни, дуби та ін., вік яких перевищує 70 років. При здійсненні забудови земельної ділянки, за переконанням позивача, здійснюється незаконна вирубка лісу. Як пояснила позивач, вирубка лісу спричиняє погіршення екологічної ситуації у с. Петропавлівська Борщагівка. Ліс є природнім бар'єром, який відділяє садибну забудову від забруднювача повітря вихлопними газами - Великої кільцевої дороги м. Києва.

Відповідно до ст. 50 Конституції України, кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Позивач, як мешканка с. Петропавлівська Борщагівка, зацікавлена у збереженні зелених насаджень цього населеного пункту, недопущені проведення незаконної забудови та у забезпеченні сталого розвитку його територій і екологічної безпеки, який повинен здійснюватися з обов'язковим урахуванням громадських та приватних інтересів під час планування і забудови територій.

Згідно зі ст. 21 ЗК України, порушення порядку встановлення та зміни цільового позначення земель є підставою для: визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, визнання недійсними угод щодо земельних ділянок, а також притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 р. № 610-р "Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками", з метою недопущення фактів порушення інтересів держави і суспільства під час відчуження та зміни цільового призначення земельних лісових ділянок зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення, крім випадків, прямо передбачених цим розпорядженням.

Також, зазначеним розпорядженням зобов'язано відкликати раніше надану згоду на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення у разі, коли місцевими органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування не прийнято відповідні рішення або коли за результатами перевірки встановлено, що такі рішення прийняті з порушенням вимог законодавства.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України", розпорядження Кабінету Міністрів України є обов'язковим для виконання актом.

Підсумовуючи викладене, оскаржувані рішення № 73, № 6 та № 91 підлягають скасуванню внаслідок дії зазначеного розпорядження, враховуючи також те, що: оскаржуване рішення № 73 прийняте з порушенням вимог законодавства і будь-які погодження щодо зміни цільового призначення землі мають бути відкликаними; оскаржуваним рішенням № 91 змінено цільове призначення земельної ділянки для будівництва багатоповерхового житлового будинку, а не для випадків, прямо передбачених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 р. № 610-р., на які встановлені розпорядженням обмеження не розповсюджуються.

Згідно зі ст. 1 Закон України "Про Державний земельний кадастр", Державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Документом Державного земельного кадастру, який містить відомості про земельну ділянку, зокрема її цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель), є поземельна книга (ст. 25 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

Порядок ведення Державного земельного кадастру затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. № 1051, (далі - Порядок № 1051).

Ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр (п. 4 Порідку № 1051).

Згідно п. 7 Порядку № 1051, до повноважень Державного кадастрового реєстратора територіальних органів Держгеокадастру в Автономній Республіці Крим, областях належить, зокрема: внесення до Державного земельного кадастру або надання відмови у внесенні відомостей (змін до них) про землі в межах районів, міст, селищ, сіл; здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації; формування поземельних книг на земельні ділянки, внесення записів до них.

Відповідно до п. 60 Порядку № 1051, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.

Скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги, (п. 61 Порядку № 1051).

Таким чином, зважаючи на все викладене вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та, як наслідок, необхідність їх задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та обставин суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та Головного управління Держгеокадастру у Київській області, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю "Житлоінбуд-2", про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити позов повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення 5-тої сесії XXIV скликання Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 19.12.2002 р. № 73 "Про переведення лісів 1 категорії в категорію зелених насаджень".

3. Визнати протиправним та скасувати п. 3 рішення 33-ої сесії VІ скликання Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 24.09.2015 р. № 6 "Про припинення договорів оренди та суборенди земельної ділянки, укладених між Петропавлівсько-Борщагівською сільською радою, ТОВ "Житлоінбуд", ТОВ "Житлоінбуд-2" та укладення договору оренди земельної ділянки з ТОВ "Житлоінбуд-2".

4. Визнати протиправним та скасувати рішення 7-ої сесії VІІ скликання Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 05.05.2016 р. № 91 "Про розгляд та затвердження проекту землеустрою ТОВ "Житлоінбуд-2" щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1".

5. Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області скасувати в Поземельній книзі запис, внесений на підставі рішення 7-ої сесії VІІ скликання Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 05.05.2016 р. № 91 "Про розгляд та затвердження проекту землеустрою ТОВ "Житлоінбуд-2" щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_1", про зміну цільового призначення земельної ділянки, площею 1,8 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування.

6. Присудити на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) здійснений нею судовий збір у розмірі 2 293,63 грн. (дві тисячі двісті дев'яносто три гривні шістдесят три копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ().

Копії постанови направити (вручити) сторонам та третій особі (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.І. Келеберда