Справа № 638/7098/17
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 р.Справа № 638/7098/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бершова Г.Є.

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.07.2017 по справі № 638/7098/17

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова

про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1І.) звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із адміністративним позовом до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (далі - відповідач), в якому просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у здійсненні йому перерахунку щомісячного грошового утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення на підставі довідок Харківського апеляційного господарського суду № 157 від 16.03.2017 та № 158 від 21.03.2017; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити йому щомісячне грошове утримання у розмірі 90%, з включенням суми матеріальної допомоги, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання - 28 вересня 2016 року, виходячи із розміру заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді - 31900,00грн. на підставі довідки Харківського апеляційного господарського суду № 013973 від 27.09.2016р., а з 01 грудня 2016 року, виходячи з розміру заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді судді - 36666,67 грн. на підставі довідки Харківського апеляційного господарського суду № 158 від 21.03.2017, без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.07.2017, прийнятою в порядку скороченого провадження, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку щомісячного грошового утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення судді у відставці.

Зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90%, з включенням суми матеріальної допомоги , починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання 28 вересня 2016р., виходячи з розміру заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді 31900,00грн. на підставі довідки Харківського апеляційного господарського суду № 013973 від 27.09.2016р., а з 01 грудня 2016р., виходячи з розміру заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді 36666,67грн. на підставі довідки Харківського апеляційного господарського суду № 158 від 21.03.2017р., без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням фактично виплачених сум.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.07.2017 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 183-2, 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції встановлено, що постановою Верховної ОСОБА_2 України від 08 березня 2016 року № 15/15-ХII ОСОБА_1 звільнено з посади судді Харківського апеляційного господарського суду у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Позивач перебуває на обліку в Шевченківському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова як суддя у відставці та отримує довічне грошове утримання в розмірі 90 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

21.03.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок раніше призначеного йому довічного грошового утримання з 28 вересня 2016 року, виходячи з розміру заробітної плати - 31900,00грн., а з 01 грудня 2016 року, виходячи з розмірі заробітної плати 36666,67 грн., надавши довідки, видані Харківським апеляційним господарським судом, № 013973 від 27.09.2016 та № 158 від 21.03.2017 (а.с 10, 15, 28).

Листом управління Пенсійного фонду України Шевченківського району м. Харкова № 4667-02/26 від 28.03.2017 відмовлено позивачу в перерахунку щомісячного грошового утримання з підстав того, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить складу суддівської винагороди, оскільки не передбачена статтею 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (а.с. 16).

Вважаючи свої права порушеними у звязку із неправомірним розрахунком довічного грошового утримання у розмірі та в порядку, передбачену законодавством України, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії навіть незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 8 частини 5 статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

В пункті 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 суд зазначив, що конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості. Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності. Право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага. Статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для припинення повноважень після здійснення професійної діяльності протягом визначеного строку, право на отримання виплат (пенсії, щомісячного довічного грошового утримання), рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді.

При цьому, в п.2 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що за змістом статті 126 Конституції України положення ч. 3 ст. 11 Закону України "Про статус суддів" у взаємозв'язку з ч.8 ст. 14 Закону України "Про судоустрій України" (в редакціях, що були чинними на час розгляду справи судом) треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

В п.3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені Конституцією України та Законом України "Про статус суддів". Згідно з ч.1 ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів. Це положення передбачає і фінансування щомісячного довічного грошового утримання суддів за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України (абзац восьмий пункту 7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання). Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності, що закріплюється у статті 126 Конституції України, і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Статтею 134 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453- УІ (IX розділ) (далі - Закон № 2453-УІ) передбачено надання суддям щорічної оплачуваної відпустки з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Тобто виплату допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу передбачено спеціальним законом, яким регулюється забезпечення судді, і вона носить систематичний характер.

До того ж, відповідно до п.п.2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату від 13.01.2004 № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за N 114/8713, допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників, належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Частиною 3 статті 141 Закону № 2453-УІ, з урахуванням норм Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016, встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Колегія суддів зазначає, що матеріальна допомога на оздоровлення має систематичний характер, її виплата передбачена спеціальним Законом, яким регулюється забезпечення суддів, вона виплачується всім суддям, які використовують право на відпустку, тобто належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат, а тому відповідно входить до структури заробітної плати судді, з якої нараховувався та був сплачений єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Таким чином допомога на оздоровлення повинна враховуватися при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці як складова частина заробітної плати.

З наявних в матеріалах справи довідок, виданих Харківським апеляційним господарським судом, № 013973 від 27.09.2016 та № 158 від 21.03.2017 вбачається, що виплата матеріальної допомоги, включена в оподатковуваний дохід судді, входить до фонду оплати його праці, тобто є складовою винагороди судді та з матеріальної допомоги отриманої позивачем, утримувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (а.с 10, 28).

Крім того, згідно зі ст. 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ст.41 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на обовязкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії навіть незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Наведений правовий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 10 березня 2015 року у справі №21-70а15, яка в силу вимог ст.244-2 КАС України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення, яка виплачувалася позивачу та з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, повинна враховуватися для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, а тому у відповідача відсутні правові підстави для відмови позивачеві у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням вказаної матеріальної допомоги.

У Рекомендації Комітету ОСОБА_2 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці (пункт 54).

Таким чином, посилання апелянта на те, що при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання слід керуватись положеннями ст. 133 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", згідно з якими матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, а тому підстави для врахування її при розрахунку щомісячного довічного грошового утримання відсутні, є помилковими.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.07.2017 по справі № 638/7098/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає в силу приписів ч. 10 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5