Справа № 761/21804/17
Суддя: Савицький О. А.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/544/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Савицького О.А.,

при секретарі Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

16.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, згідно якого просив: визнати неправомірними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» із змінами, внесеними згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993 року, в редакції Закону №2663-ІІІ (2663-14) від 12.07.2001 року на підставі довідки Прокуратури м.Києва №18/152 від 14.03.2016 року про заробітну плату з розрахунку 90%; зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії за вислугу років з 01.01.2016 року на підставі довідки Прокуратури м.Києва №18/152 від 14.03.2016 року про заробітну плату з розрахунку 90% від суми заробітної плати для перерахунку пенсії, що складає 9289,11 грн.; зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю пенсії за минулий час, а саме: за період з 01.01.2016 року по 01.01.2017 року; присудити ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Разом з тим, ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 26.06.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії в частині вимог з 01.01.2016 року по 15.12.2016 року було залишено без розгляду.

Так, позов в частині вимог з 16.12.2016 року обґрунтовано тим, що в 2007 році відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (із змінами, внесеними згідно з Законом №3662-12 від 26.11.1993 року в редакції Закону №2663-ІІІ (2663-14) від 12.07.2001 року) позивачу була призначена пенсія за вислугою років в розмірі 90% від розміру його на той час місячної заробітної плати.

Разом з тим, позивач зазначає, що оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505 «Про впорядкування структури та умов праці працівників органів прокуратури» та постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року за №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» з 01.12.2015 року було підвищено посадові оклади працівникам органів прокуратури, в нього виникло право на перерахунок пенсії, призначеної їй на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону від 05.11.1991 року).

У зв'язку з зазначеним, 26.03.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок раніше призначеної їй пенсії відповідно до ч.1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії) від суми місячної заробітної плати, розмір якої визначено у довідці Прокуратури м.Києва від 14.03.2016 року за №18/152.

Проте, листом від 27.04.2017 року за №24639/09 відповідач відмовив в задоволенні заяви позивача про перерахунок пенсії, пославшись на відсутність законних підстав для такого перерахунку, оскільки Кабінетом Міністрів України не прийнятий відповідний порядок перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури, який передбачено п.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону №76-VIIІ від 28.12.2014 року.

Водночас, позивач вважає, що вищевказане рішення відповідача порушує його конституційні права щодо отримання пенсії у збільшеному розмірі, а тому просив суд постановити судове рішення про задоволення позову.

Позивач в судове засідання не з'явився. Разом з тим, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив позов задовольнити в повному обсязі, а розгляд справи проводити за його відсутності.

Відповідач свого представника у судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки свого представника суд не повідомив. Разом з тим, в матеріалах справи наявні заперечення представника відповідача щодо позову, в яких, останній, в обґрунтування заперечень на позов, вказує, що відповідачем обґрунтовано було надано позивачу відмову щодо перерахунку пенсії, оскільки п. 5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року визначено, що в разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Враховуючи, що сторони по справі повідомлялися про час та місце розгляду справи належним чином, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, відповідач подав письмові заперечення на позов, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність.

Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалів, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Так, перевіряючи обставини справи судом встановлено, що наказом №51 від 29.01.2001 року позивача було звільнено з органів прокуратури України на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років відповідно до статті 50 Закону України «Про прокуратуру» .

Згідно копії трудової книжки позивача, останній в період з 21.11.2001 року по 05.02.2007 року продовжував працювати в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах і звільнився за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

При цьому, з наявних у справі документів вбачається, що позивач перебуває на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 2001 року отримує пенсію за вислугою років, призначену відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Разом з тим, згідно постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», яка набрала чинності 15.12.2015 року, працівникам органів прокуратури підвищено посадові оклади з 01.12.2015 року.

За вказаних обставин, 26.03.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок раніше призначеної йому пенсії відповідно до ч.1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії) від суми місячної заробітної плати, розмір якої визначено у довідці Прокуратури м.Києва від 14.03.2016 року за №18/152.

Водночас, як встановлено в судовому засіданні, відповідач відмовив позивачу у перерахунку пенсії, що підтверджується відповідним листом за №24639/09 року від 27.04.2017 року, згідно змісту якого вбачається, що підставою для відмови позивачу у перерахунку раніше призначеній йому пенсії є те, що Кабінетом Міністрів України не прийнятий відповідний порядок перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури, який передбачено п.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону №76-VIIІ від 28.12.2014 року.

В свою чергу, звертаючись з позов до суду, позивач, яка на підставу для його задоволення, посилалась, серед іншого, на те, що відмова відповідача здійснити позивачу перерахунок пенсії не ґрунтується на нормах чинного законодавства, є безпідставною, неправомірною та такою, що порушує його конституційні права.

Так, згідно з ч.17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на час призначення пенсії) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

У подальшому, до вищевказаної статті Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року за №3668-YI було внесено нову норму, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Цим же Законом зменшено максимальний розмір при призначенні пенсії до 80 відсоткового місячного заробітку.

Разом з тим, внесені Законом України зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

При цьому, нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам, є частини 12, 17 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", які не зазнали змін у зв'язку із прийняттям Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає, що при перерахунку пенсії позивача, як працівника прокуратури, має застосовуватися норма, яка визначає розмір пенсії у відсотках без обмеження її максимального розміру, що діяла на час призначення пенсії.

Крім того, суд, вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, виходить з того, що закріплені ст. 22 Конституції України права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

При цьому, згідно ст.ст. 24, 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України (в тому числі і Законом України «Про прокуратуру»), є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції Україниперебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Відтак, виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічні висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10 грудня 2013 року (справа №21-348а13 та №21-420а13) та від 17 грудня 2013 року (справа №21-445а13), що згідно зі статтею 244-2 КАС України є обов'язковою для судів, які зобов'язані привести судову практику у відповідність до рішень згаданого суду.

Крім того, згідно п.19 постанови Пленуму Верховного суду України від 13.06.2007 року за №8 «Про незалежність судової влади» роз'яснив, що згідно статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України та чинним законами прав і свобод.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що прийняте відповідачем рішення про відмову позивачу у перерахунку пенсії за вислугою років, суперечать вимогам ст. 58 Конституції України щодо застосування законів та інших нормативно-правових актів у часі та статей 22 і 64 Конституції України, оскільки суттєво звужує його права.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, однак даний обов'язок відповідачем в даній справі не виконано.

На підставі вищевикладеного, та враховуючи те, що відповідач не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій щодо відмови у перерахунку пенсії позивачу, суд приходить до висновку про неправомірність дій відповідача та, виходячи з встановлених обставин справи, вважає наявними законні підставі для задоволення вимог позивача про визнання дій та рішення відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії неправомірними та зобов'язання відповідача провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії за вислугою років з 16.12.2016 року з розрахунку 90% із середнього заробітку, зазначеного у довідці Прокуратури м.Києва №18/152 від 14.03.2016 року, без обмеження граничного розміру пенсії.

Також, у зв'язку з задоволенням позову та у відповідності до положень ст. 94 КАС України на користь позивача з державного бюджету України підлягають стягненню понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2, 8, 10, 11, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років у розмірі 90% від середнього заробітку на підставі довідки Прокуратури м.Києва №18/152 від 14.03.2016 року.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві починаючи з 16 грудня 2016 року здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з розрахунку 90% із середнього заробітку, зазначеного у довідці Прокуратури м.Києва №18/152 від 14.03.2016 року, без обмеження граничного розміру пенсії, та виплатити її.

Зобов'язати відповідний підрозділ Державної казначейської служби України стягнути судові витрати в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. на користь ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету України шляхом їх безспірно списання із рахунків Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, 14; ) за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м.Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі проголошення судом вступної та резолютивної частин постанови, а також прийняття постанови в письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду справи в апеляційному порядку, якщо постанову суду не скасовано.

Суддя: