Справа № 553/615/17
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 р. Справа № 553/615/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Старостіна В.В. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Департаменту захисту економіки Національної поліції України, Національної поліції України на постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 16.06.2017р. по справі № 553/615/17

за позовом ОСОБА_2

до Департаменту захисту економіки Національної поліції України , Міністерства внутрішніх справ України , Національної поліції України

про визнання протиправними дій та стягнення грошової допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2, звернулась до суду з позовом до Національної поліції України (далі - відповідач 1), Департаменту захисту економіки Національної поліції (далі - відповідач 2), Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач 3), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила: визнати протиправною відмову Національної поліції України призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції; зобов'язати Національну поліцію України призначити і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції на рівні 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 16.06.2017 року вказаний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Департаменту захисту економіки національної поліції України у призначенні ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівників міліції. Зобов'язано Національну поліції України призначити і виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції на рівні 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

В іншій частині позовних вимог до Міністерства внутрішніх справ України - відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, Національною поліцією України, Департаментом захисту економіки Національної поліції, подано апеляційні скарги, в яких апелянти просять скасувати постанову Ленінського районного суду м. Полтави від 16.06.2017 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційних скарг, відповідачі посилаються на прийняття оскаржуваної постанови при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційних скаргах.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 з березня 1996 року по 06.11.2015 року проходила службу в органах внутрішніх справ. З 07 листопада 2015 року прийнята на службу в Департамент захисту економіки Національної поліції України.

Відповідно до наказу Національної поліції України №422 о/с від 23.06.2016 року ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (через хворобу).

Вказані обставини підтверджуються копіями трудової книжки та наказу від 23.06.2016 року №422 о/с.

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 121-С від 30.05.2016 року військово-лікарської комісії ДУ "ТМО МВС України по Полтавській області" хвороба позивача пов'язана із проходженням служби в органах внутрішніх справ.

21 вересня 2016 року позивач звернувся із заявою на виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманням інвалідності за останнім місцем роботи до Департаменту захисту економіки Національної поліції України. До поданої заяви були надані всі необхідні документи, які передбачені чинним законодавством.

06.10.2016 року листом №9649/39/03-2016 Департамент захисту економіки Національної поліції України повідомив, що лист по призначенню одноразової грошової допомоги розглянутий, але на даний час питання законодавчо не врегульовано, оскільки захворювання позивача пов'язане з проходженням в ОВС, а не в поліції.

Позивач, не погодившись із вказаними діями відповідачів, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з неправомірності дій Національної поліції України щодо не вирішення питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, мотивуючи це неузгодженістю законодавства.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

З 07.11.2015 року набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію", в тому числі положення про виплату одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейських.

Одночасно пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України "Про Національну поліцію" визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про міліцію", зокрема, положення ст.23 цього Закону, які передбачали виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції.

На виконання вимог ст.97 Закону України "Про Національну поліцію" Міністерством внутрішніх справ України прийнято Наказ № 4 від 11.01.2016 року, яким затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі по тексту - Порядок № 4).

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в п.3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 по справі за № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив: "Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше".

Даючи оцінку спірним відносинам у цій частині, необхідно виходити з позиції Конституційного Суду України наведеній у пункті 2 мотивувальної частини рішення у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року № 1-7/99, викладеної стосовно дії загально - правового принципу норми права у часі. Позиція Конституційного Суду України за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним, чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що як у відповідності до п.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою КМУ № 850 від 21.10.2015 року, так і згідно з п.1 розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

У свою чергу, пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 4 встановлено, що одноразова грошова допомоги (далі по тексту - ОГД) у разі втрати працездатності поліцейського призначається та виплачується у випадках та в розмірах, визначених Законом України "Про Національну поліцію", особам, які мають право на її отримання, відповідно до цього Закону.

Враховуючи, що позивачеві встановлена інвалідність 09.09.2016 року, - в період дії Закону України "Про Національну поліцію", і саме з цієї дати ОСОБА_2 набула право на отримання одноразової грошової допомоги, беручи до уваги, що позивач на час звільнення була поліцейським, а не працівником органів внутрішніх справ, колегія суддів вважає, що до спірних відносин щодо виплати позивачеві одноразової грошової допомоги слід застосовувати норми ст.97 Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку № 4.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст.97 Закону України "Про Національну поліцію" одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:

1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті працівника поліції внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;

2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції;

3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із виконанням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цього Закону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цього Закону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;

6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаного із проходженням служби в поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (ч.2 ст.97 Закону України "Про Національну поліцію").

За приписами п.1 Порядку № 4 формування пакета документів для призначення та виплати ОГД у поліції здійснюється підрозділами фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції, фінансовими підрозділами головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві (далі - фінансові підрозділи) у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці (далі - СДНОП) цих органів та фахівцями військово-лікарської комісії (далі - ВЛК).

Згідно з п.3 розділу ІІІ Порядку № 4 заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

У разі коли такий орган ліквідовано, заява подається до органу за місцем зберігання особової справи.

Для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії, які звіряються з оригіналом документа: 1) довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; 2) постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; 3) акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; 4) сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; 5) документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті) (п.5 розділу ІІІ Порядку № 4).

У відповідності до п.1 розділу ІV Порядку № 4 фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2.

Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський.

Висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє:

в апараті Національної поліції - Голова Національної поліції України або особа, на яку покладено виконання таких функцій;

у міжрегіональних органах Національної поліції - начальник органу або особа, на яку покладено виконання таких функцій;

у головних управліннях Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві - начальник Головного управління Національної поліції або особа, на яку покладено виконання таких функцій.

Керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у п'ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати ОГД, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови.

Розрахунок потреби в коштах для виплати ОГД в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається структурним підрозділом до фінансового підрозділу Національної поліції за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку (п.2 розділу ІV Порядку № 4).

Колегія суддів зазначає, що статтею 101 Закону України "Про Національну поліцію" визначено вичерпний перелік випадків, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком:

а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;

б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);

г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не встановлено щодо ОСОБА_2 жодної з вищезазначених обставин.

Наявність зв'язку між захворюванням позивача, внаслідок якого останнім втрачено працездатність та йому встановлено інвалідність, та проходженням служби в органах внутрішніх справ не заперечується відповідачем по справі та повністю підтверджується висновками військово-лікарської комісії та МСЕК.

Відповідачем не спростовується факт подання ОСОБА_2 належного пакету документів для вирішення питання про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з втратою працездатності.

Колегією суддів встановлено, що відповідачем фактично відмовлено ОСОБА_2 у вирішенні питання про призначення одноразової грошової допомоги з посиланням на неузгодженість законодавства, яким регулюються питання призначення вказаної допомоги особам, які проходили службу в поліції, однак, належать і до колишніх міліціонерів і втрата ними працездатності пов'язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а не органах Національної поліції).

Разом з тим, Порядком № 4 не передбачено випадків відкладення вирішення питання про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що відповідно до п.2 розділу І Порядку № 4 діяльність Національної поліції (далі - поліція) у частині оформлення документів для виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського спрямована на забезпечення гарантованого державою соціального захисту поліцейського.

Вищенаведене, на думку колегії суддів, свідчить про те, що всі неузгодженості у нормативному регулюванні питань призначення і виплати одноразової грошової допомоги повинні трактуватися на користь особи, яка звертається за цією допомогою.

Особа, яка втратила працездатність у зв'язку з проходженням служби в органах внутрішніх справ, однак, продовжувала проходити публічну службу в органах Національної поліції, не повинна позбавлятися права на отримання одноразової грошової допомоги та ставитися у менш вигідне становище порівняно з працівниками міліції, які змогли реалізувати своє право після звільнення з органів внутрішніх справ, або поліцейськими, які втратили працездатність під час проходження служби в поліції.

Згідно з ч.6 ст.100 Закону України "Про Національну поліцію" особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

Таким чином, у разі невнесення змін до ст.97 Закону України "Про Національну поліцію" протягом 3-х років після встановлення інвалідності та втрати працездатності позивач фактично буде позбавлений права на отримання одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

В рішеннях у справі "Будченко проти України" (Budchenko v. Ukraine) від 24 липня 2014 року, "Суханов та Ільченко проти України" від 27.06.2014 року Європейський суд з прав людини зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам (див. ухвалу щодо прийнятності у справі "Стек та інші проти Сполученого Королівства" (Stec and Others v. the United Kingdom), n. 54, заяви №№ 65731/01 та 65900/01, ЄСПЛ 2005-Х).

У рішенні по справі "Будченко проти України" (Budchenko v. Ukraine) від 24 липня 2014 року Суд також вказав, що відмова у задоволенні законного права заявника через відсутність механізму його реалізації, становить втручання у право власності згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а через нездатність забезпечити реалізацію такого права заявника в розумні терміни, держава поклала на нього надмірний та неспіврозмірний тягар, порушивши таким чином свої зобов'язання за статтею 1 Першого протоколу.

У рішенні по справі "Суханов та Ільченко проти України" від 27.06.2014 року Суд вказав, що відмова держави здійснити певні дії становила втручання в права заявників, передбачені статтею 1 Першого протоколу. Уряд не надав жодних пояснень цієї бездіяльності, яка тримала заявників у невизначеності. Таким чином, Суд не бачить жодних причин, чому органи влади не вжили заходів для визначення розміру надбавки до пенсії заявників і вважає це втручання невиправданим (див., з відповідними змінами, рішення у справі "Клаус і Юрій Кіладзе проти Грузії" (Klaus and Iouri Kiladze v. Georgia), заява № 7975/06, від 2 лютого 2010 року; рішення у справі "Будченко проти України" (Budchenko v. Ukraine), № 38677/06, від 24 квітня 2014 року). Отже, було порушення права заявників, передбаченого статтею 1 Першого протоколу, за період з 2 квітня по 31 грудня 2006 року.

В остаточному рішенні у справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine), № 23759/03 та № 37943/06 від 14 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини звертав увагу, що скарги заявника на незаконність застосування у правовідносинах інструкції, яка є підзаконним актом, і незастосування декрету Кабінету Міністрів, який мав силу закону, не були задоволені національними судами, та зазначав про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд дійшов такого висновку у зв'язку з тим, що по-перше, відповідне національне законодавство не було чітким та узгодженим та, таким чином, не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимогу законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач Департамент захисту економіки Національної поліції, посилаючись на неузгодженість законодавства - ст.97 Закону України "Про Національну поліцію", допустив протиправну бездіяльність щодо невирішення питання про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на відсутність у Департаменту захисту економіки Національної поліції компетенції у вирішенні питання про призначення і виплату позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки у відповідності до ч.4 ст.100 Закону України "Про Національну поліцію" одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у частині другій цієї статті, призначається і виплачується за останнім місцем проходження служби поліцейським.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що рішення про призначення або відмову у виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ № 4 від 11.01.2016 року не приймалось.

Зі змісту ст. 2 КАС України вбачається, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Отже, позовна вимога про зобов'язання Національної поліції України призначити і виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції на рівні 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності є передчасною те не може бути задоволена.

Між тим, відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 162 КАС України у поєднанні із ч.2 ст. 11 КАС України, оскільки позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги по ІІ групі інвалідності, ним надано усі необхідні для її призначення документи, колегія суддів вважає належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, зобов'язання Національної поліції України розглянути заяву ОСОБА_2 від 21.09.2016 року про виплату одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 1, 2 розділу 4 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ № 4 від 11.01.2016 року.

У відповідності до ст.202 КАС України порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно ч.2 ст.205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може прийняти нову постанову, якою суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Ленінського районного суду м. Полтави від 16.06.2017 року по справі № 553/615/17 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196 п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Національної поліції України, Департаменту захисту економіки Національної поліції задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Полтави від 16.06.2017 року по справі № 553/615/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_2 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України про визнання протиправними дій та стягнення грошової допомоги - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту захисту економіки Національної поліції щодо не вирішення питання про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги за заявою від 21.09.2016 року.

Зобов'язати Національну поліцію України розглянути заяву ОСОБА_2 від 21.09.2016 року про виплату одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 1, 2 розділу 4 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ № 4 від 11.01.2016 року.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц А.О.
Судді(підпис) (підпис) Старостін В.В. Рєзнікова С.С.

Повний текст постанови виготовлений 09.10.2017 р.