Справа № 809/164/17
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/4361/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Іщук Л.П.

з участю секретаря судових засідань Мацьків М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Торговиця» на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 2 березня 2017 року у справі за його позовом до управління Державної служби України з питань праці в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ :

20 січня 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Торговиця» (далі - ТОВ) звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправною та скасувати постанову управління Державної служби України з питань праці в Івано-Франківській області (далі - Управління) від 22 грудня 2016 року № 09-01-021/365 про накладення штрафу у розмірі 48000 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 9 березня 2017 року у справі № 809/164/17 у задоволенні позову було відмовлено повністю.

У апеляційній скарзі ТОВ просить зазначену постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Між ТОВ та ОСОБА_2 мали місце виключно цивільно-правові відносини, на які норми трудового законодавства не поширювались.

Особи, які беруть участь у справі, на виклик апеляційного суду не прибули, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовну ТОВ, суд першої інстанції виходив із того, що під час проведення Управлінням перевірки ТОВ (акт № 09-01-0101/646) було встановлено неналежне оформлення позивачем трудових відносин з працівником ОСОБА_2, оскільки цивільно-правовий договір з нею містить ознаки трудового договору. Тому постанова про накладення штрафу № 09-01-021/365 від 22 грудня 2016 року за порушення ТОВ вимог ч. 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) на підставі ч. 2 ст. 265 КЗпП є правомірною.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, працівниками Управління у період з 30 листопада 2016 року до 05 грудня 2016 року було здійснено перевірку ТОВ, результати якої оформлено актом № 09-01-0101/646. Під час перевірки контролюючим органом було зроблено висновок про наявність у діях відповідача ряду порушень вимог КЗпП, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про відпустки» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», серед яких неналежне оформлення трудових відносин з працівником ОСОБА_2

22 грудня 2016 року Управлінням винесено оспорювань постанову № 09-01-021/365 про накладення на відповідача штрафу відповідно до ч. 2 ст. 265 КЗпП за порушення вимог ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП у розмірі 48 000 грн.

Оцінюючи обґрунтованість висновків Управління, з якими погодився суд першої інстанції у оскаржуваній постанові, апеляційний суд виходить із такого.

Під час перевірки ТОВ працівниками Управління було встановлено, що 14 жовтня 2016 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено цивільно-правовий договір на строк до 14 листопада 2016 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 брала на себе зобов'язання проводити розрахункові операції та видавати чеки покупцям.

Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт ОСОБА_2 станом на 14 листопада 2016 року фактично виконала роботи відповідно до договору від 14 жовтня 2016 року у вигляді проведення розрахункових операцій та видачі чеків покупцям, за що отримала винагороду у розмірі 1500 грн.

Приписами ч. 1 ст. 21 КЗпП встановлено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (ч. 3 ст. 21 КЗпП).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КЗпП трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим:

1) при організованому наборі працівників;

2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я;

3) при укладенні контракту;

4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;

5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);

6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;

7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Частиною ч. 3 ст. 24 КЗпП встановлено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом із тим, відповідно до приписів ст. 837 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 ЦК).

Окрім того, положеннями ст. 901 Глави 63 ЦК, яка регламентує надання послуг, передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

При цьому приписами ч. 2 ст. 901 ЦК встановлено, що положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

На підставі системного аналізу вказаних правових норм апеляційний суд вважає, що правове регулювання трудових правовідносин спрямоване, передусім, на регламентацію процесу трудової діяльності, тоді як при регулюванні цивільних правовідносин основним є досягнення певного кінцевого результату у вигляді послуги, товару тощо.

Тому слід погодитися із висновком суду першої інстанції про те, що у спірному випадку правовідносини між ТОВ та ОСОБА_2 носять ознаки саме трудових відносин, які виникають між роботодавцем та найманим працівником, оскільки договір від 14 жовтня 2016 року та акт приймання-передачі виконаних робіт від 14 листопада 2016 року не містять вказівки на досягнення конкретно обумовленого кінцевого результату, а лише констатують факт виконання ОСОБА_2 певної роботи протягом періоду з 14 жовтня 2016 року по 14 листопада 2016 року.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що ТОВ не оформило у встановлений законом спосіб своїх правовідносин із ОСОБА_2 шляхом укладення трудового договору, а отже порушило вимоги ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП.

Приписами ч. 2 ст. 265 КЗпП передбачено, що юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату з 1 січня у розмірі 1378 грн., з 1 травня - 1450 грн., з 1 грудня - 1600 грн.

Відтак, на думку апеляційного суду, відповідач правомірно виніс постанову № 09-01-021/365 від 22 грудня 2016 року про накладення штрафу на ТОВ у розмірі 48 000 грн.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а отже апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Торговиця» залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 9 березня 2017 року у справі № 809/164/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Р.П.Сеник

Л.П.Іщук

Ухвала у повному обсязі складена 9 жовтня 2017 року.