Справа № 426/11474/17
Суддя: Осіпенко Л. М.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Осіпенко Л.М.,

при секретарі Тиріній В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Сватове адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації Луганської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації Луганської області, в обґрунтування якого вказав, що у січні 2017 року він звернувся до відповідача з письмовим зверненням щодо надання статусу «Інвалід війни». Відповідач листом від 02.03.2017 р. № 07-16/633 відмовив йому у встановленні статусу «інваліда війни» у зв`язку з відсутністю правових підстав з посиланням на роз`яснення Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації № 13/246-31 від 13.01.2017 р. Дану відмову він вважає незаконною, оскільки довідкою МСЕК серії 12 ААА № 072619 йому встановлено третю групу інвалідності, причина якої захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини, яка вказує на те, що травму він отримав під час проходження служби в зоні АТО. Зазначає, що він брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення АТО. Посилаючись на зазначені обставини, просив визнати рішення відповідача щодо відмови у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни протиправним, а також зобов`язати відповідача встановити йому статус інваліда війни та видати посвідчення встановленого зразка.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі. (а.с. 33).

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовну заяву визнав у повному обсязі. (а.с. 32).

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Позивач має посвідчення серії НОМЕР_1 та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. (а.с. 9).

З наявної в матеріалах справи копії довідки МСЕК вбачається, що позивачу встановлено з 08.12.2016 року третю групу інвалідності, причина інвалідності захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини. (а.с. 8).

Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ВОС-1589 від 12.04.2016 р., ОСОБА_1 в період з 15.04.2014 р. по 10.12.2015 р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції. (а.с. 10).

02.03.2017 року листом № 07-16/633 відповідач відмовив позивачу у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення. (а.с. 6).

Законом який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ.

Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни відносяться військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, а також працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції та стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення.

Частиною третьою статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що порядок надання статусу інваліда війни особам, зазначеним у пунктах 11-14 частини другої цієї статті, визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок, який визначає процедуру надання статусу інваліда війни особам, які отримали інвалідність внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення визначений постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2015 року № 685 (далі Порядок про процедуру надання статусу інваліда війни).

Згідно п. 2 Порядку про процедуру надання статусу інваліда війни статус інваліда війни надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, поліцейським, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, інших утворених відповідно до закону військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районі антитерористичної операції у період її проведення.

Відповідно до пп. 1 п. 4 Порядку про процедуру надання статусу інваліда війни підставою для надання особам статусу інваліда війни є для осіб, зазначених в абзацах другому і четвертому пункту 2 цього Порядку, - довідка медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Рішення про надання статусу інваліда війни приймається органами соціального захисту населення у місячний строк з дня подання документів (п. 7 Порядку про процедуру надання статусу інваліда війни).

Таким чином, пункт 11 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551 та п. 2 Порядку не передбачає такої причини інвалідності як «захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини».

Разом з цим, відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551 до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

До інвалідів війни належать також інваліди з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

Отже, частина 1 та пункт 1 частини 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачають надання статусу інваліда війни особам, які стали інвалідами внаслідок захворювання, одержаного під час захисту Батьківщини.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 7 ст. 9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка є загальною щодо визначення осіб, які належать до інвалідів війни, а також п. 1 ч. 2 ст. 7 вказаного Закону, суд дійшов висновку за необхідне захистити права позивача шляхом застосування до спірних правовідносин аналогії закону, а саме: частину 1 та пункт 1 частини 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно з частиною 1 ст. 7 КАС України одним із принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є верховенство права.

Частиною 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до розуміння Конституційного Суду України (рішення від 02 листопада 2004 р.) «верховенство права» вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Виходячи з Рішення Конституційного Суду України, положення ч. 1 ст. 8 КАС України слід розуміти так, що суд, керуючись зазначеним принципом, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості.

Разом з цим, відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Таким чином, видачі посвідчення інваліда війни передує необхідність встановлення відповідного статусу.

Проаналізувавши наведені вище положення законодавства, що регулює основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей та дослідивши наявні у справі документи, суд вважає цілком обґрунтованими доводи позивача щодо існування у нього права на отримання статусу інваліда війни та отримання відповідного посвідчення.

Як уже зазначено вище, під час судового розгляду справи представник відповідача визнав адміністративний позов повністю, надавши до суду письмову заяву. (а.с. 32).

Відповідно до ч. 2 ст. 51, ч.ч. 1, 3 ст. 136 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у ст. 49 цього Кодексу, відповідач має право визнати адміністративний позов повністю або частково.

Позивач може відмовитися від адміністративного позову, а відповідач - визнати адміністративний позов протягом всього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову від адміністративного позову чи визнання адміністративного позову викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи.

Судове рішення у зв`язку з відмовою від адміністративного позову, визнанням адміністративного позову чи примиренням сторін ухвалюється за правилами, встановленими ст.ст. 112, 113 цього Кодексу.

Зокрема, згідно з ч.ч. 1, 3, 4 ст. 112 КАС України, позивач може відмовитися від адміністративного позову повністю або частково, а відповідач - визнати адміністративний позов повністю або частково. Відмова від адміністративного позову чи визнання адміністративного позову під час підготовчого провадження мають бути викладені в адресованій суду письмовій заяві, яка приєднується до справи.

У разі повного визнання відповідачем адміністративного позову і прийняття його судом приймається постанова суду про задоволення адміністративного позову.

Суд не приймає відмови від адміністративного позову, визнання адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих обставин, а також приймаючи визнання представником відповідача позову повністю, яке не суперечить закону та не порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації Луганської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії- є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а відповідач на підставі п. 19 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір".

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 69-72, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації Луганської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації Луганської області щодо встановлення ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Сватівської районної державної адміністрації Луганської області встановити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , статус інваліда війни та видати посвідчення встановленого зразка.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Сватівський районний суд Луганської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Л.М.Осіпенко