Справа № 638/14977/17
Суддя: Хайкін В. М.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/14977/17

Провадження № 2-а/638/761/17

09.10.2017 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Хайкін В.М., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Головного управління державної казначейської служби України, Головного Управління Державного Казначейства України в Харківській області про стягнення моральної шкоди, спричиненої незаконними діями та бездіяльністю виконавчих служб, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Головного управління державної казначейської служби України, Головного Управління Державного Казначейства України в Харківській області про стягнення моральної шкоди, спричиненої незаконними діями та бездіяльністю виконавчих служб, а саме просить суд: 1) визнати незаконними дії Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області по виконанню виконавчого листа №2-6880/04 від 30.12.2004 року в частині передачі виконавчого провадження в інший район; 2) визнати незаконною бездіяльність Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області по виконанню виконавчого листа №2-6880/04 від 30.12.2004 року в частині невиплати аліментів в повному обсязі, що привело до порушення законодавства України; 3) визнати незаконною бездіяльність Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області по виконанню виконавчого листа №2-6880/04 від 30.12.2004 року в частині прийняття виконавчого провадження у свій відділ; 4) стягнути моральну шкоду з держави в розмірі 15045, 45 коп.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Проте, вирішуючи питання про відкриття провадження, суди повинні перевірити відповідність вимог, з якими позивач звертається до суду для захисту, дотримання позивачем вимог, передбачених статтею 106 КАС України, а також юрисдикційну підсудність.

Так, відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

У частині першій статті 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, якщо закон встановлює інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, юрисдикція адміністративних судів на розгляд спорів зазначеної категорії не поширюється.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

З наведеного випливає, що положення Закону визначають підвідомчість спорів щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення залежно від суду, який видав виконавчий документ.

Водночас, приписи частини другої статті 74 Закону визначають, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, положення частини 2 статті 74 Закону стосуються виконання будь-яких рішень інших органів, в той час, як частина 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначає порядок оскарження рішень дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання тільки судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, дії органу державної виконавчої служби, якМіжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, так і Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, що оскаржуються позивачем ОСОБА_1, здійснені у рамках виконавчого провадження, відкритого з примусового виконання виконавчого листа №2-6880/04 від 30.12.2004 року, виданого Червонозаводським районним судом м. Харкова у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, при цьому позивач є стороною виконавчого провадження, а саме стягувачем.

Отже, у даному випадку оскаржувані дії були вчинені відповідачами у межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду у цивільній справі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Порядок оскарження дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби під час виконання рішень по цивільній справі визначений Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України («Судовий контроль за виконанням судових рішень»).

За приписами статті 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ (частина 2 статті 384 ЦПК України).

Справи за скаргами на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК України, за участю виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржується.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що справа юрисдикційно та предметно підсудна місцевому загальному суду, як суду першої інстанції, та не може розглядатись місцевим загальним судом в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір, з яким до суду звернувся позивач, є цивільно-правовим, випливає з відносин по виконанню рішення по цивільній справі та відповідно статті 383 ЦПК України для нього існує окремий порядок оскарження в межах, передбачених ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. 109, 160, 165 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Головного управління державної казначейської служби України, Головного Управління Державного Казначейства України в Харківській області про стягнення моральної шкоди, спричиненої незаконними діями та бездіяльністю виконавчих служб.

Роз'яснити позивачу, що відмова у відкритті провадження у справі, відповідно до частини 5 статті 109 КАС України перешкоджає повторному зверненню до суду (місцевого загального суду в порядку адміністративного судочинства) з таким самим позовом.

Роз'яснити позивачу, що він у строки визначені законом, має право звернутись з даним позовом в порядку цивільного судочинства до місцевого загального суду першої інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: