Справа № 490/9519/16-а
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 490/9519/16-а

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Гуденко О.А.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Потапчука В.О.

суддів - Семенюка Г.В.

- ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради на ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 17 липня 2017 року про зміну способу і порядку виконання постанови Центрального районного суду м.Миколаєва від 07 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червня 2017 року Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради звернувся до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання постанови Центрального районного суду м.Миколаєва від 07 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, у звязку з відсутністю коштів на рахунку.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 17 липня 2017 року у задоволенні заяви Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити заяву про зміну способу і порядку виконання постанови Центрального районного суду м.Миколаєва від 07 листопада 2016 року.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання.

Згідно ч. 1ст. 263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

За наявності обставин та в порядку, передбачених абзацом першим цієї частини, сторона виконавчого провадження, а також державний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Під порядком виконання рішення слід розуміти визначену законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також прав і обов'язків суб'єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

Частиною 2 ст. 263 КАС України встановлено, що зміна способу і порядку виконання рішення допускається у лише виняткових випадках. Наприклад, необхідність у зміні способу та порядку виконання виникає тоді, коли при виконанні рішення, яким присуджено певні речі, виявляється неможливість виконання за відсутності присудженого майна внаслідок його знищення, пошкодження або підміни. Зміна способу і порядку виконання полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову, суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади за даних обставин.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. За правилами Бюджетного кодексу України у випадку, якщо виплата донарахованої суми перевищує бюджетні призначення на поточний рік, така виплата буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

З урахуванням викладеного, відсутність у боржника коштів на момент відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про зобов'язання здійснити відповідні виплати, не є підставою, що свідчить про неможливість виконання судового рішення.

Окрім того, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що заявляючи вимогу про зміну способу виконання рішення суду в даній справі, заявник просить змінити спосіб і порядок виконання постанови суду від 07 листопада 2016 року по справі № 490/9519/16-а на стягнення на користь ОСОБА_2 недоплаченої щорічної допомоги, яка відповідно до Закону України «Про статус ветерана війни, гарантії їх соціального захисту» виплачується до 05 травня за 2016 рік, що після вирішення спору по суті та набрання рішенням у справі законної сили є недопустимим.

Більш того, запропонований заявником спосіб виконання судового рішення, пов'язаний із зміною формулювання резолютивної частини судового рішення, призведе до зміни ухваленого судом рішення по суті, що не передбачено КАС України.

Зміна на підставі статті 263 КАС способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 162 КАС при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.

До такої ж правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 11 листопада 2014 року у справі № 21-394а14.

Керуючись, ст.ст. 195, 197, 199, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 17 липня 2017 року про відмову у задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання постанови Центрального районного суду м.Миколаєва від 07 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направленні її копій сторонам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Суддя доповідач: Потапчук В.О.

Суддя: Шеметенко Л.П.

Суддя: Семенюк Г.В.