Справа № 826/10722/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 жовтня 2017 року № 826/10722/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доІнспекції з питань захисту прав споживачів у Київській області
про визнання протиправними та скасування постанови №10 від 10.02.2016р. та рішень про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів від 08.02.2012 №№16, 17

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Київській області (надалі - Відповідач), в якому просить суд: визнати протиправною та скасувати Постанову № 10 від 10.02.2016 року видану Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Київській області про накладення штрафних санкцій в сумі 17000,00 грн.; визнати протиправним та скасувати Рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 08 лютого 2016 року № 16 видане Інспекцією з питань захист прав споживачів у Київській області про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів; визнати протиправним та скасувати Рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 08 лютого 2016 року № 17 видане Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Київській області про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що товар та маркування на ньому, який реалізований ФОП ОСОБА_1, повністю відповідає діючому законодавству України, в тому числі Закону України «Про захист прав споживачів» та технічному регламенту мийних засобів, затвердженого Постановою КМУ від 20.08.2008 року № 717, а тому підстав для накладення Відповідачем штрафу не вбачається.

Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи. Заперечень на позов не надав.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Співробітниками Інспекції з питань захисту прав споживачів у Київській області 05.02.2016 р. проведено позапланову перевірку суб'єкта господарювання ФОП ОСОБА_1, який розташований: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна, 16, з питань перевірки характеристики продукції: мийні засоби («Рідина для прання Praktik Express Color 3000мл»).

За результатами перевірки складено Акт характеристики продукції від 05.02.2016 р. №0006 (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки встановлено, що суб'єкт господарювання не надав підтвердження того, що він не вводив в обіг продукцію «Рідина для прання Praktik Express Color 3000мл», таким чином встановлено введення в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам, а саме: на продукції відсутня у маркуванні інформація про найменування, місцезнаходження та телефону виробника або його уповноваженого представника; інформація про склад; інформація про строк придатності, що підтверджується матеріалами перевірки характеристик продукції у розповсюджувача (акт перевірки характеристик продукції від 15.12.2015 р. №0014 складений Держспоживінспекцією у Київській області).

На підставі Акту перевірки Відповідачем 08 лютого 2016 р. прийнято наступні рішення про вжиття обмежувальних заходів, а саме:

- №16, який відповідно до ч.3 ст.29 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» від позивача вимагалось вжити заходи щодо приведення у відповідність продукції «Рідина для прання Praktik Express Color 3000мл» у відповідність із встановленими вимогами. Строк виконання - 24.03.2016;

- №17, яким відповідно до ч.5 ст.30 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» тимчасово заборонено надання на ринку продукції «Рідина для прання Praktik Express Color 3000мл» до приведення зазначеної продукції у відповідність із встановленими вимогами.

В подальшому, 10.02.2016 відповідачем прийнято постанову про накладення штрафних санкцій №10, якою до позивача за порушення вимог п.2 ч.2 ст.44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» застосовано штраф в сумі 17000 грн.

Позивач не погоджується з висновками викладеними в Акті перевірки Відповідача та, як наслідок, вважає неправомірними рішення про вжиття обмежувальних заходів та постанову про накладення штрафу, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтування позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до Положення про Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №465/2011, Держспоживінспекція України входить до системи органів виконавчої влади і реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів.

Згідно пункту 7 Положення про Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів Держспоживінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» метою здійснення ринкового нагляду є вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів з відповідним інформуванням про це громадськості щодо продукції, яка при її використанні за призначенням або за обґрунтовано передбачуваних умов і при належному встановленні та технічному обслуговуванні становить загрозу суспільним інтересам чи яка в інший спосіб не відповідає встановленим вимогам.

Метою здійснення контролю продукції є забезпечення відповідності продукції, що ввозиться на митну територію України, встановленим вимогам до моменту її випуску у вільний обіг на митній території України та недопущення ввезення на митну територію України продукції, яка становить серйозний ризик суспільним інтересам.

Згідно зі статтею 23 Закону «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» під час перевірок характеристик продукції проводяться документальні перевірки, у разі необхідності - обстеження зразків продукції, а за наявності підстав вважати, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам, - відбір та експертиза (випробування) зразків продукції.

При проведенні перевірок характеристик продукції органи ринкового нагляду враховують ступінь ризику, який може становити відповідна продукція, а також відомості, що містяться у зверненнях споживачів (користувачів) про захист їх права на безпечність продукції, та іншу інформацію щодо продукції.

Органи ринкового нагляду проводять планові та позапланові перевірки характеристик продукції.

Планові перевірки характеристик продукції проводяться у розповсюджувачів цієї продукції, а позапланові, - у розповсюджувачів та виробників такої продукції.

Під час таких перевірок перевіряються характеристики лише того виду продукції, що є предметом перевірки.

Перевірки характеристик продукції проводяться на підставі наказів органів ринкового нагляду та посвідчень (направлень) на проведення перевірки, що видаються та оформляються відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». У разі одержання інформації про надання на ринку продукції, що становить серйозний ризик, відповідні накази та посвідчення (направлення) видаються і оформляються невідкладно.

Перевірка характеристик продукції може бути невиїзною (за місцезнаходженням органу ринкового нагляду) або виїзною. У разі потреби органи ринкового нагляду для перевірки характеристик продукції можуть поєднувати невиїзні та виїзні перевірки.

Під час невиїзної перевірки характеристик продукції у випадках, передбачених цим Законом, перевірці підлягають такі документи (їх копії) та інформація: 1) декларація про відповідність; 2) супровідна документація, що додається до відповідної продукції (включаючи інструкцію щодо користування продукцією); 3) загальний опис продукції та схема (креслення) конструкції виробу, а також повний склад технічної документації на відповідну продукцію, передбачений технічним регламентом; 4) документи щодо системи якості чи системи управління якістю; 5) висновки експертиз та протоколи випробувань зразків відповідної продукції, відібраних (узятих) у межах здійснення ринкового нагляду і контролю продукції; 6) документи, що дають змогу відстежити походження відповідної продукції та її подальший обіг (договори, товарно-супровідна документація тощо); 7) документи і матеріали щодо стану виконання суб'єктом господарювання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, у тому числі в межах моніторингу дій суб'єктів господарювання, що вживаються ними для вилучення відповідної продукції з обігу та/або її відкликання; 8) повідомлення та інша інформація, надана суб'єктами господарювання, органами доходів і зборів, органами з оцінки відповідності згідно з положеннями цього Закону та Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції»; 9) інші документи та матеріали, звернення, одержані органами ринкового нагляду відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції».

Під час виїзної перевірки характеристик продукції може проводитися перевірка документів (їх копій) та інформації, зазначених у частині сьомій цієї статті, а також обстеження, відбір і експертиза (випробування) зразків продукції.

Відповідно до частини п'ятої статті 8 Закону «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» суб'єкти господарювання зобов'язані надавати на вимогу органів ринкового нагляду документацію, що дає змогу ідентифікувати: будь-який суб'єкт господарювання, який поставив їм відповідну продукцію; будь-який суб'єкт господарювання, якому вони поставили відповідну продукцію.

Згідно з частиною шостою статті 8 Закону «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» суб'єкти господарювання зобов'язані зберігати документацію, визначену в частині п'ятій цієї статті, протягом строку, встановленого відповідним технічним регламентом, а якщо такий строк технічним регламентом не встановлено: виробник - протягом десяти років з дня введення ним відповідної продукції в обіг; уповноважений представник, імпортер або розповсюджувач - протягом десяти років з дня одержання ним відповідної продукції.

В межах даного спору, Суду необхідно встановити чи є Позивач суб'єктом господарювання, який при введені в обіг продукції повинен забезпечити наявність технічної документації в обсязі, передбаченому Технічними регламентами, дія яких розповсюджується на введену ним продукцію для реалізації, та наявність правових підстав для накладення штрафу на позивача та вжиття обмежувальних заходів.

Судом встановлено, що Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Київській області з 04.02.2016 р. по 05.02.2016 р. проведено позапланову невиїзну перевірку характеристик продукції, що реалізується Позивачем, за результатами якої складено Акт перевірки характеристик продукції від 05.05.2016 № 0006.

В акті перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.11 Технічного регламенту мийних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2008 року №717 в частині введення в обіг продукції, які не відповідає встановленим вимогам.

Відповідно до пункту 20 Технічного регламенту мийних засобів (далі по тесту - Технічний регламент), виробник або його уповноважений представник обов'язково формує комплект технічної документації, що підтверджує відповідність мийного засобу вимогам цього Технічного регламенту та включає такі документи: нормативний документ, згідно з яким виробляється мийний засіб, або специфікацію виробника на мийний засіб; висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи на продукцію, виданий у встановленому порядку; опис та інструкцію із застосування мийного засобу; інформацію про склад мийного засобу із зазначенням переліку інгредієнтів, які застосовані під час виробництва такого засобу, типу (аніонні, катіонні, амфотерні, неіоногенні, дезінфектант тощо), молекулярної маси та кількості поверхнево-активних речовин; протоколи випробувань біологічного розкладу поверхнево-активних речовин, що входять до складу мийного засобу, та сертифікат відповідності, виданий призначеним органом з оцінки відповідності (у разі застосування модуля F1 (установлення відповідності продукції за результатами перевірки); декларацію про відповідність мийного засобу вимогам цього Технічного регламенту.

Виробник або його уповноважений представник зберігає комплект технічної документації протягом п'яти років після виготовлення останньої партії мийного засобу і надає його для проведення перевірки в установлених законодавством випадках (пункт 21 Технічного регламенту).

Відповідно до пункту 22 Технічного регламенту, у разі коли виробник не є резидентом України та відсутній уповноважений представник, комплект технічної документації зберігається особою, що відповідає за введення мийного засобу в обіг.

У свою чергу, відповідно до частини сьомої статті 8 Закону «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» у разі якщо виробник продукції не може бути ідентифікований органом ринкового нагляду, для цілей цього Закону особою, що ввела таку продукцію в обіг, вважається кожен суб'єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом узгодженого з органом ринкового нагляду строку (терміну) не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб'єкту господарювання цю продукцію.

З викладеного вбачається, що Позивач, в рамках досліджуваних правовідносин, є особою, яка вводить придбану продукцію в обіг, що свідчить про обов'язок останнього забезпечити наявність технічної документації в обсязі, передбаченому Технічними регламентами.

Листом від 22.01.2016 р. №102 Відповідач витребував у Позивача завірені копії наступних документів на підтвердження відповідності товару встановленим вимогам, а саме: 1) супровідну документацію, що додається до продукції; 2) фото фіксацію зазначеної продукції, що підтверджує відповідність маркування продукції вимогам нормативно-правових актів, в т.ч. технічних регламентів; 3) товарно-супровідну документацію, що дає змогу встановити подальший рух продукції; 4) іншу документацію за наявності.

При цьому, жодних інших документів на підтвердження відповідності продукції встановленим вимогам, відповідно до пункту 20 Технічного регламенту мийних засобів. контролюючий орган, не витребовував.

Листом від 04.02.2016 р. Позивач надала інспекції декларації про відповідність миючого засобу вимогам Технічного регламенту та зазначила, що копії товару надати не є можливим. адже залишки товару «Рідина для прання Praktik Express Color 3000мл» відсутні.

Слід зазначити, що в Акті перевірки обставина надання Позивачем до перевірки декларації відповідності свого відображення не знайшла. Відповідно, не є можливим погодитись з об'єктивністю доводів контролюючого органу щодо невідповідності Товару вимогам Технічного регламенту за умови наявності декларації відповідності .

Разом з цим, Відповідачем до матеріалів справ не надано жодного доказу того, що товар, який був реалізований Позивачем, не відповідав вимогам п.11 Технічного регламенту.

Відповідно до п.11 Технічного регламенту мийний засіб маркується шляхом нанесення на зовнішню поверхню пакування чи етикетку напису чіткими літерами, що не змиваються протягом строку придатності такого засобу, із зазначенням: найменування та інформації про призначення мийного засобу; торговельної марки (за наявності) або торговельного знаку, найменування, місцезнаходження та номера телефону виробника мийного засобу або його уповноваженого представника; інформації про склад мийного засобу згідно з додатком 2; адреси, зокрема електронної пошти (за наявності), та номера телефону, за якими можна одержати технічний опис інгредієнтів; інструкції із застосування, заходів безпеки та спеціальних застережень згідно із законодавством, а в разі їх відсутності - вимог, наведених у ДСТУ ГОСТ 31340:2009 "Попереджувальне маркування хімічної продукції. Загальні вимоги"; маси нетто чи об'єму; дати виготовлення; строку придатності; умов зберігання (в разі потреби).

Згідно наданої ПП «Шостінтербуд» (контрагент-постачальник Позивача) фото фіксації товару, маркування товару повністю відповідає вимогам п.11 Технічного регламенту, зворотного відповідачем не доведено, що свідчить на користь необґрунтованості посилань відповідача.

За таких обставин, оскільки матеріалами справи факт введення Позивачем в обіг продукції, що не відповідає вимогам п.11 Технічного регламенту не підтверджується, з урахуванням того, що відповідачем в рамах перевірки не вчинялись дії відповідно до ст. 23 Закону «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» в частині обстеження зразків продукції, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про невідповідність оскаржуваних рішень про вжиття обмежувальних заходів та постанови про накладення штрафу вимогам ч.3 ст.2 КАС України.

Крім того, Суд вважає зазначити наступне, що відповідно до абзацу другого пункту 4 Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року №1177, питання про накладення штрафу розглядається за участю представника суб'єкта господарської діяльності. У разі його відсутності справу може бути розглянуто лише у випадку, коли незважаючи на своєчасне повідомлення суб'єкта господарської діяльності про місце і час розгляду справи від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідачем 10 лютого 2016 року винесено постанову про накладення штрафних санкцій №10, якою на Позивача накладено штрафні санкції на суму 17000 гривень.

В матеріалах справи наявний супровідний лист від 10.02.2016 №230, з якого слідує, що Позивачеві надсилаються рішення про вжиття обмежувальних заходів та постанова про накладення штрафних санкцій.

Докази надсилання на адресу Позивача повідомлення про місце і час розгляду справи про накладення на нього штрафних санкцій до матеріалів справи не додано.

Частиною першої статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» встановлено, що суб'єкти господарювання за порушення цього Закону несуть згідно з законами України цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» до особи, яка ввела продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг, застосовуються штрафні санкції у разі введення в обіг продукції, яка не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 цього Закону), у тому числі нанесення Національного знаку відповідності на продукцію, що не відповідає вимогам технічних регламентів, - у розмірі від п'ятисот до тисячі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на особу вже було накладено штраф, - у розмірі від тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи, що позивач надав до перевірки декларації про відповідність продукту Технічному регламенту, а відповідачем до матеріалів справ не надано жодного доказу на підтвердження власної позиції, викладеної в акті перевірки, суд приходить до висновку про неправомірність застосування до Позивача штрафу у сумі 17000 грн. за порушення вимог пункту 2 частини другої статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та неправомірності рішень про вжиття обмежувальних заходів.

З аналізу матеріалів справи, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначені обставини, Суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Керуючись статтями 69-71, 94, 128, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати Постанову № 10 від 10.02.2016 року видану Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Київській області про накладення штрафних санкцій в сумі 17 000,00 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати Рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 08 лютого 2016 року № 16 видане Інспекцією з питань захист прав споживачів у Київській області про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів.

4. Визнати протиправним та скасувати Рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 08 лютого 2016 року № 17 видане Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Київській області про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів.

5. Стягнути Інспекції з питань захисту прав споживачів у Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3307,20 грн. (три тисячі триста сім гривень 20 коп.).

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук