Справа № 643/5613/17
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 р.Справа № 643/5613/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Старостіна В.В. , Рєзнікової С.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова на постанову Московського районного суду м. Харкова від 15.08.2017р. по справі № 643/5613/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду позовом до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (далі - відповідач), в якому просила суд: визнати протиправними дії відповідача щодо нездійснення їй перерахунку щомісячного довічного грошового утримання за грудень 2016 року та обмеження розміру щомісячного довічного утримання 10740 грн. в період 01-04 січня 2017 року; визнати протиправною відмову відповідача у здійсненні позивачу перерахунку щомісячного довічного утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення на підставі довідок Апеляційного суду Харківської області № 03-55/38 від 09 березня 2017 року та № 03-55/43 від 10 березня 2017 року; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання у розмірі 90 % з включенням суми матеріальної допомоги, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання з 17 вересня 2016 року, виходячи із розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді - 28444,16 грн. на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області №03-55/39 від 09 березня 2017 року, а з 01 грудня 2016 виходячи із розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді - 31249,16 грн. на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області № 03-55/42 від 10 березня 2017 року, без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше сплачених сум, стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 640 грн.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 15.08.2017 року, прийнятою в порядку скороченого провадження, вказаний позов задоволено у повному обсязі. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова щодо нездійснення ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання за грудень 2016 року та обмеження розміру щомісячного довічного утримання - 10740 грн. в період 01-04 січня 2017 року. Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення на підставі довідок Апеляційного суду Харківської області № 03-55/38 від 09 березня 2017 року та № 03-55/43 від 10 березня 2017 року. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання у розмірі 90 % з включенням суми матеріальної допомоги, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання з 17 вересня 2016 року, виходячи із розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді - 28444,16 грн. на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області №03-55/39 від 09 березня 2017 року, а з 01 грудня 2016 виходячи із розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді - 31249,16 грн. на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області № 03-55/42 від 10 березня 2017 року, без обмеження граничного розміру та з урахуванням раніше сплачених сум.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Московського районного суду м. Харкова від 15.08.2017 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, без повного і всебічного зясування обставин справи, що мають значення для справи, а також на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

У відповідності до приписів ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Постановою Верховної ОСОБА_2 України від 08 вересня 2016 року № 1514-VIII у звязку з поданням заяви про відставку та відповідно до пунктів 2 та 9 ч.5 ст.126 Конституції України ОСОБА_1 було звільнено з посади судді Апеляційного суду Харківської області, а наказом голови Апеляційного суду Харківської області від 16 вересня 2016 року №04-03/70-ос відраховано зі штату Апеляційного суду Харківської області.

З 17 вересня 2016 року позивач перебуває на обліку в управлінні ПФУ в Московському районі м.Харкова як суддя у відставці Апеляційного суду Харківської області та отримує довічне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

08 грудня 2016 року, у звязку зі збільшенням з 01 грудня 2016 року розміру мінімальної заробітної плати, а відповідно і збільшенням розміру грошової винагороди працюючого на відповідній посаді судді, позивач звернулась до УПФ України в Московському районі м.Харкова з заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді, починаючи з моменту виникнення права на перерахунок, а саме - з 01 грудня 2016 року, у розмірі 90% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, станом на 01.12.2016 року - 29920 грн. До заяви була долучена відповідна довідка Апеляційного суду Харківської області від 07.12.2016 року.

Між тим, як свідчать довідки відповідача про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії № 977 за вересень-грудень 2016 року та № 1196 про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії за січень 2016 року, з 01 грудня 2016 року такий перерахунок щомісячного грошового утримання відповідачем проведено не було, а здійснено з 01 січня 2017 року.

Відповідно до виданої відповідачем довідки №1196 про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії за січень 2017 року, з 01 по 04 січня 2017 року включно ним було зменшено щомісячне грошове утримання до 10740грн. на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 соку №1774, яким встановлено обмеження щомісячного довічного грошового утримання максимальним розміром 10740 грн., що визначено п.25 розділу XII Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року №1402.

Після відрахування позивача зі штату Апеляційного суду Харківської області саме уповноваженою особою суду було підготовлено необхідний пакет документів для звернення до органів ПФУ для призначення щомісячного довічного грошового утримання. Окрім інших документів, була надана Довідка про заробітну плату (27115 грн.) для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі якої позивачу і було призначене щомісячне довічне грошове утримання. Проте, у зазначеній довідці не були вказані інші виплати, які враховуються при обчисленні довічного грошового утримання, а саме матеріальна допомога до відпустки у розмірі посадового окладу, яка включена в оподатковуваний дохід.

Про це позивачу стало відомо 09 березня 2017 року, коли уповноваженою особою апеляційного суду їй були надані нові довідки для подання до органів ПФУ, а саме: довідка про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання (станом на момент звільнення у відставку), відповідно до якої розмір заробітної плати, яка має бути врахована при призначенні щомісячного довічного грошового утримання - 28444 грн.16 коп. Також нова Довідка надана і станом на грудень 2016 року, відповідно до якої розмір заробітної плати, яка має бути врахована при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01 грудня 2016 року - 31249 грн.16 коп.

13 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Управління ПФУ в Московському районі м.Харкова із заявою про перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання з 17 вересня 2016 року, виходячи із розміру заробітної плати - 28444 грн. 16 коп., а з 01 грудня 2016 року, виходячи із розміру заробітної плати - 31249 грн.16 коп.

20 березня 2017 року позивачем додатково наданий лист Апеляційного суду Харківської області №03-55/56 від 16 березня 2017 року з проханням прийняти нові довідки для обчислення щомісячного довічного грошового утримання на заміну попередніх, в яких не була врахована 1/12 частина допомоги на оздоровлення, яка нараховується відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», входить до складу фонду оплати праці, на яку відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» нараховується внесок у розмірі 22 %. У заяві від 20 березня 2017 року позивач повторно просила здійснити перерахунок раніше призначеного їй щомісячного довічного грошового утримання: з 17 вересня 2016 року, виходячи із розміру заробітної плати - 28444 грн. 16 коп., а з 01 грудня 2016 року, виходячи із розміру заробітної плати - 31249 грн.16 коп., на підставі довідок Апеляційного суду Харківської області №03-55/39 від 09 березня 2017 року та №03-55/42 від 10 березня 2017 року.

30 березня 2017 року позивачем особисто в УПФУ в Московському районі м.Харкова був отриманий лист №230/Г-3 від 30.03.2017, яким повідомлено про прийняття рішення про відмову в перерахунку її щомісячного довічного грошового утримання, а 31 березня 2017 року позивачем було отримано протокол УПФУ в Московському районі м.Харкова про розгляд спірних питань, які виникають під час призначення (перерахунку) та виплату пенсій від 17.03.2017 року про відмову в такому перерахунку.

Свою відмову відповідач, з посиланням на ст.ст. 141, 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ від 07.07.2010 року, мотивував тим, що матеріальна допомога до відпустки не входить до складу грошового утримання (суддівської винагороди) з розміру якої визначається щомісячне довічне грошове утримання судді, а тому підстави для врахування її в заробіток для обчислення щомісячного довічного грошового утримання відсутні.

Позивач, не погодившись із вказаними рішеннями відповідача, звернулась до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та правомірності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 8 частини 5 статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

В пункті 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 суд зазначив, що конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості. Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності. Право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага. Статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для припинення повноважень після здійснення професійної діяльності протягом визначеного строку, право на отримання виплат (пенсії, щомісячного довічного грошового утримання), рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді.

При цьому, в п.2 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що за змістом статті 126 Конституції України положення ч.3 ст. 11 Закону України "Про статус суддів" у взаємозв'язку з ч.8 ст. 14 Закону України "Про судоустрій України" (в редакціях, що були чинними на час розгляду справи судом) треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

В п.3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені Конституцією України та Законом України "Про статус суддів". Згідно з ч.1 ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів. Це положення передбачає і фінансування щомісячного довічного грошового утримання суддів за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України (абзац восьмий пункту 7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання). Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності, що закріплюється у статті 126 Конституції України, і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Крім того, статтею 134 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453- УІ (IX розділ) передбачено надання суддям щорічної оплачуваної відпустки з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Виплату допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу передбачено і ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-УІІІ (IX розділ), на норми якого посилається відповідач, тобто виплата допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу передбачена спеціальним законом, яким регулюється забезпечення судді, і вона носить систематичний характер.

До того ж, відповідно до п.п.2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату від 13.01.2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за N 114/8713, допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників, належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Частиною 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-УІ, з урахуванням норм Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016, встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Оскільки матеріальна допомога на оздоровлення має систематичний характер, й виплата передбачена спеціальним Законом, яким регулюється забезпечення суддів, і вона виплачується всім суддям, які використовують право на відпустку, тобто матеріальна допомога на оздоровлення належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат, а відповідно входить до структури заробітної плати, а за нормами ч.3 ст.141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VІ з урахуванням норм Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 у відсотковому відношенні саме до заробітної плати, а не тільки до суддівської винагороди, передбачено визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з допомоги на оздоровлення нараховувався та був сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, то незалежно від того, що вона не є складовою суддівської винагороди, допомога на оздоровлення повинна враховуватися при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

З правил діючої Інструкції № 5 "Зі статистики заробітної плати" вбачається, що матеріальна допомога на оздоровлення відноситься до заохочувальних і компенсаційних виплат та входить до складу фонду оплати праці.

З наявних в матеріалах справи довідок Апеляційного суду Харківської області №03-55/39 від 09 березня 2017 року та №03-55/42 від 10 березня 2017 року вбачається, що виплата матеріальної допомоги на оздоровлення, включена в оподатковуваний дохід судді, входить до фонду оплати праці, тобто є складовою винагороди судді.

Крім того, згідно зі ст.66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і ст.41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії навіть незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Наведений правовий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 10 березня 2015 року у справі №21-70а15, яка в силу вимог ст.244-2 КАС України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З наявної в матеріалах справи довідок Апеляційного суду Харківської області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 вбачається, що з матеріальної допомоги на оздоровлення отриманої позивачем, утримувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення, яка виплачувалася позивачу і з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відносяться до складу суддівської винагороди, з якого обчислюється пенсія, а тому у відповідача відсутні правові підстави для відмови позивачеві у перерахунку пенсії з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, внаслідок чого обґрунтовано зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного грошового утримання у розмірі 90 % з включенням суми матеріальної допомоги, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання з 17 вересня 2016 року, виходячи із розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді - 28444,16 грн. на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області №03-55/39 від 09 березня 2017 року, а з 01 грудня 2016 виходячи із розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді - 31249,16 грн. на підставі довідки Апеляційного суду Харківської області № 03-55/42 від 10 березня 2017 року, без обмеження граничного розміру та з урахуванням раніше сплачених сум.

У Рекомендації Комітету ОСОБА_2 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці" (пункт 54).

Таким чином, посилання апелянта на те, що при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання слід керуватись положеннями ст. 133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», згідно з якими матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, а тому підстави для врахування її при розрахунку щомісячного довічного грошового утримання відсутні, є помилковими.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки з допомоги на оздоровлення, яка виплачується суддям під час надання щорічної відпустки, утримано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, зазначена допомога підлягає включенню до складу суддівської винагороди, з якої обчислюється щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови суду.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова залишити без задоволення.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 15.08.2017р. по справі № 643/5613/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5