Справа № 826/5039/17
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04 жовтня 2017 року 11:18 год. №826/5039/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів:

головуючого судді Костенка Д.А., суддів: Вєкуа Н.Г., Шрамко Ю.Т.,

за участю секретаря судового засідання Вовк І.Р.,

позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Дудник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України (Мін'юст) про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 просить суд визнати протиправними дії Мін'юсту щодо розгляду його пропозиції від 01.02.2017 №415 та надання обґрунтованої відповіді, мотивуючи свій позов тим, що отримана ним відповідь Мін'юсту на вказану пропозицію є необґрунтованою.

Під час розгляду справи позивач підтримав позов, просив суд його задовольнити. Посилаючись на ч. 12 ст. 171 КАС, вважав, що суду слід дослідити законність постанови Кабінету Міністрів України (КМ України) від 17.07.2003 №1078 "Про індексацію грошових доходів населення" у порядку ст. 171 КАС, щодо якої він звертався до Мін'юсту.

Представник відповідача не визнала позов, подала письмові заперечення, в яких про-сить відмовити в його задоволенні, посилаючись на безпідставність тверджень позивача про протиправність дій відповідача та відсутність порушення прав і законних інтересів позивача зі сторони відповідача.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і відповідні їм правовідносини.

Позивач звернувся до Мін'юсту із письмовою пропозицією від 01.02.2017 №415, в якій просив відповідача ініціювати перед КМ України прийняти постанову про визнання такою, що втратила чинність постанови КМ України від 17.07.2003 №1078. У своїй пропозиції, як вбачається з її тексту (а.с. 39-41), позивач зазначав про невідповідність вищевказаної поста-нови КМ України Закону України від 03.07.1991 №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" та перевищенням повноважень Урядом України, а також посилався на наявне у Міністра юстиції України згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України від 27.02.2014 №794-VII "Про Кабінет Міністрів України" право ініціативи у прийнятті актів КМ України.

Листом Мінюсту від 15.02.2017 №5465/С-3030/7.2, копія якого міститься у справі (а.с. 56, 57), позивачу надана відповідь, в якій, посилаючись на пп. 33 п. 4 Положення про Мін'юст, затвердженого постановою КМ України від 02.07.2014, і абз. 1 п. 1, пп. 1 п. 4 Поло-ження про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою КМ Украї-ни від 17.06.2015 №423, зазначено, що розгляд і вирішення порушеного у його пропозиції пи-тання не належить до компетенції Мін'юсту. Крім цього, позивача було проінформовано про те, що постанова КМ України від 17.07.2003 №1078 була прийнята з метою реалізації Закону України від 06.02.2003 №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Спірні правовідносини виникли у сфері звернень громадян і стосуються розгляду відповідачем пропозиції позивача.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індиві-дуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної вла-ди, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобо-в'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Законом України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян" врегульовано відносини щодо звернень громадян, порядок та строки розгляду звернень.

Згідно із ст. 1 цього Закону громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, орга-нізацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економіч-них, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Як визначено у ст. 3 цього Закону, пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

У статті 5 цього Закону визначено вимоги до звернення, зокрема передбачено, що звернення адресуються органам державної влади <...>, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань (ч. 1). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати (ч. 7).

Згідно із ст. 14 цього Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, по-садові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Згідно із ст. 20 цього Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не біль-ше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.

Як вбачається із матеріалів справи, пропозиція позивача від 01.02.2017 №415 відпові-дала вимогам ст. 5 Закону України "Про звернення громадян" щодо форми і змісту. У вста-новлений ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" та згідно із ст. 14 цього Закону відповідач повідомив позивача про результати розгляду його пропозиції.

Оцінюючи надану відповідачем відповідь, суд вважає, що вона не суперечить вимогам законодавства: позивачу з посиланням на абз. 1 п. 1, пп. 1 п. 4 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою КМ України від 17.06.2015 №423, повідомлено про повноваження даного Міністерства щодо узагальнення практики застосу-вання законодавства у сфері праці та соціальної політики; розроблення пропозицій щодо вдосконалення актів КМ України та внесення їх на розгляд КМ України. На переконання суду, таке посилання є доречним, враховуючи, що назване Міністерство було розробником проекту постанови КМ України від 17.07.2003 №1078, уповноважене на розроблення пропо-зицій щодо вдосконалення актів КМ України та внесення їх на розгляд КМ України і його (Міністерства) компетенція у цій сфері правового регулювання є домінуючою, що відповідно до п. 4 § 33 Регламенту КМ України, затвердженого постановою КМ України від 18.07.2007 №950, визначає розробника проекту акта КМ України.

Суд зауважує, що Закон України "Про звернення громадян" передбачає право гро-мадян на звернення до органів державної влади з пропозиціями (поради, рекомендації, дум-ки, зауваження), проте не встановлює обов'язку органів державної влади враховувати і приймати такі пропозиції.

З огляду на те, що надана відповідачем відповідь не суперечить вимогам законодавс-тва щодо компетенції міністерств у сфері праці та соціального захисту і вимогам Закону України "Про звернення громадян", суд дійшов висновку про відсутність порушень відпові-дачем прав та інтересів позивача при розгляді пропозиції останнього. При цьому не враху-вання відповідачем доводів і міркувань позивача не може розцінюватися судом як пору-шення прав та інтересів останнього, оскільки обґрунтованість його пропозиції від 01.02.2017 №415 не має наслідком вчинення відповідачем пропонованих позивачем дій. Окремо суд вважає за потрібне зазначити, що, як в пропозиції №415 так і у своїх поясненнях під час судового засідання, позивач зазначав, що метою звернення до Мін'юсту є захист прав та інте-ресів необмеженого кола громадян.

Щодо перегляду судом постанови КМ України від 17.07.2003 №1078 у порядку ст. 171 КАС у межах розгляду цієї адміністративної справи, то суд, не заперечуючи загалом таку можливість згідно з ч. 12 ст. 171 КАС, не вбачає для цього підстав, оскільки даний акт не регулює спірних правовідносин, а його чинність не впливає на вирішення даної справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 69-71, 76, 79, 86, 94, 128, 138, 158-163, 167 КАС, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 КАС і може бути оскар-жена в апеляційному порядку за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС. Апеляційна скарга подається протягом 10 днів з моменту отримання копії повного тексту постанови.

Головуючий суддя Д.А. Костенко

Суддя Н.Г. Вєкуа

Суддя Ю.Т. Шрамко