Справа № 760/13663/16-а
Суддя: Кізюн Л. І.
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-151/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2017 року Солом?янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Кізюн Л.І.,

при секретарі: Продан М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 9 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві лейтенанта поліції Гавенка І.В., Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції МВС у м. Києві, УПП у м. Києві інспектора Гавенка І.В. про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що 03.08.2016 року о 17:17 год. інспектором 9 роти 2 батальйону УПП у м. Києві лейтенантом поліції Гавенко І.В. відносно нього було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

Так, відповідно до постанови «Про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі» 03.08.2016 року о 17:17:66 ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки FIAT PUNTO НОМЕР_1, місце розгляду справи: м. Київ, просп. Червонозоряний, 13, здійснив зупинку ближче ніж за 30 м. від зупинки маршрутних т.з.

Позивач вказує, що 03.08.2016 року він рухався по просп. Червонозоряному в м. Києві. Оскільки йому раптово стало зле, він вимушений був, обравши безпечне для зупинки місце, тимчасово зупинити транспортний засіб біля аптеки, ввімкнувши аварійні вогні. Після повернення до транспортного засобу, приблизно через 5 - 6 хвилин, інспектор патрульної поліції Гавенко І.В. повідомив, що позивач, здійснив зупинку транспортного засобу менш ніж за 30 метрів до від зупинки маршрутних транспортних засобів. Разом з тим, жодним вимірювальним приладом відповідачем не здійснювалися заміри від місця зупинки транспортного засобу позивача до зупинки маршрутних транспортних засобів.

За таких обставин позивач вважає дії інспектора незаконними та просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Крім того, позивач просить відшкодувати завдану відповідачем моральну та матеріальну шкоду в розмірі 510 грн.

Ухвалою суду від 16.03.2017 року постановленою на місці та занесеною до журналу судового засідання, було замінено відповідача у справі - Управління патрульної служби Міністерства внутрішніх справ у м. Києві на належного відповідача - Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції (а.с.а.с. 84-87).

Позивач просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про день, час і місце розгляду справи, а тому суд вважав за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Згідно ст. 69 ч. 1 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Як вбачається з матеріалів справи, інспектором 9 роти, 2 батальйону УПП у місті Києві лейтенантом поліції Гавенко І.В. 03.08.2016 року о 17:17:55 була винесена постанова серії ЕАА №028655 про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. (а.с. 15).

Так, відповідно до вказаної постанови «Про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі», 03.08.2016 року о 17:17:66 ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки FIAT PUNTO НОМЕР_1, місце розгляду справи: м. Київ, просп. Червонозоряний, 13, здійснив зупинку ближче ніж за 30 м. від зупинки маршрутних т.з.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП.

Як вбачається з даних постанови, в ній не зазначено час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення, доказів викладених у постанові обставин, пункту ПДР, які позивачем порушені.

Також, згідно ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень в порушення зазначених вище вимог Закону щодо обов'язку доказування правомірності своїх дій з приводу складання постанови по справі про адміністративне правопорушення, не надано суду жодних доказів, які б доводили винність позивача у скоєнні адміністративного правопорушення, а також жодних заперечень проти позову в цілому, матеріалів, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

В оскаржуваній постанові не викладено жодних підстав з яких, інспектором 9 роти, 2 батальйону УПП у місті Києві лейтенантом поліції Гавенко І.В. не було прийнято до уваги та відхилено пояснення водія ОСОБА_1 щодо здійснення зупинки транспортного засобу з підстав крайньої необхідності, з метою усунення небезпеки, що загрожувала його здоров'ю.

Враховуючи наявні в справі матеріали, керуючись чинним законодавством, суд приходить до висновку, що позивачем було здійснено короткотермінову зупинку транспортного засобу в стані крайньої необхідності, з метою усунення небезпеки здоров'ю.

Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності позивача підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Крім того, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди в розмірі 510 гривень з відповідачів також підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'ям або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Таким чином, до загальних підстав відповідальності, встановлених ст. 1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди.

У відповідності до ч.2 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В п. 9 Постанови Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд роз'яснив: «Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості».

Відповідно до ст. 296 КУпАП скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв'язаних з цією постановою. У разі неможливості повернення предмета повертається його вартість.

Так, судом встановлено, що позивач є ветераном війни, учасником бойових дій, інвалідом 2 групи, що підтверджується відповідними довідками, які містяться в матеріалах справи (а.с. 14).

З огляду на викладене, суд погоджується із доводами позивача, що неправомірними діями відповідача інспектора 9 роти, 2 батальйону УПП у місті Києві лейтенанта поліції Гавенко І.В. позивачу була завдана моральна шкода. Таким чином, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача 510 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної та матеріальної шкоди.

Таким чином, позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 56 Конституції України, ст.ст. 2, 21, 69, 70, 71, 105, 160, 163 КАС України, ст.ст. 18, 247, 251, 258, 283, 287, 289, 296 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_1 до інспектора 9 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві лейтенанта поліції Гавенка І.В., Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора 9 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві лейтенанта поліції Гавенко І.В. Серії ЕАА № 028655 від 03 серпня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 255 грн., а справу закрити.

Стягнути з відповідачів інспектора 9 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві лейтенанта поліції Гавенка І.В., Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції на користь позивача ОСОБА_1 510 (п'ятсот десять) гривень в рахунок відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через районний суд протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Л.І. Кізюн