Справа № 577/2561/17
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 р. Справа № 577/2561/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13.07.2017р. по справі № 577/2561/17

за позовом ОСОБА_1

до Конотопського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області

про визнання протиправною бездіяльності та спонукання до вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) в особі представника позивача ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2) звернулась до Конотопського міськрайонного суду Сумської області з адміністративним позовом до Конотопського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі - відповідач), в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не перерахунку та не поновлення виплати пенсії за віком і зобов'язати здійснити такі дії, починаючи з 07.10.2009 р. із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни, учаснику війни та інваліду 2 групи.

Постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13.07.2017 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13.07.2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснила, що до листопада 2002 р. проживала у м. Конотопі та отримувала пенсію за віком, в подальшому виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, у зв'язку з чим виплату пенсії було припинено. 10.05.2017 року представником позивача - ОСОБА_2 до Конотопського об'єднаного УПФУ надіслано заяву про перерахунок та поновлення виплати пенсії за віком, однак, відповідачем було відмовлено з посиланням на те, що заява, що пересилається поштою, може бути розглянута органами Пенсійного фонду України, крім випадків призначення (поновлення) пенсії. Рішення про відмову в поновленні пенсії Управлінням не приймалось. Зазначила, що з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009 відновилось право пенсіонерів, які виїхали на постійне проживання, зокрема, до Ізраїлю, на отримання раніше призначеної пенсії. При цьому, виплати пенсій повинні бути відновлені з дати набрання чинності вищевказаним рішенням. З посиланням на п.2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" наполягає на тому, що поновлення виплати пенсій здійснюється за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання 05.10.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що до листопада 2002 р. ОСОБА_1 проживала у м. Конотопі та отримувала пенсію за віком, в подальшому виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, у зв'язку з чим виплату пенсії було припинено.

10.05.2017 року представник позивача - ОСОБА_2 звернувся до Конотопського об'єднаного УПФУ із заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії за віком (а.с. 5-7, 11-16), на яку отримав лист відповідача від 16.05.2017 року № 5783/03-11, в якому зазначено, що заява, що пересилається поштою, може бути розглянута органами Пенсійного фонду України, крім випадків призначення (поновлення) пенсії (а.с.4).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою в особі її представника ОСОБА_2 фактично оскаржується відмова Конотопського об'єднаного УПФУ в здійсненні перерахунку та поновленні пенсії, однак, мотивоване рішення про відмову у здійсненні перерахунку та поновлення пенсії позивачці Управлінням не приймалося.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, була зареєстрована в АДРЕСА_1, та отримувала пенсію за віком в органах Пенсійного фонду України, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією пенсійного посвідчення.

Виплату пенсії позивачці було припинено у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю. Позивач на даний час постійно проживає в Ізраїлі, однак має громадянство України, що підтверджується копією паспорту громадянина України для виїзду за кордон (а.с.16).

З матеріалів справи вбачається, що 10.05.2017 року представником позивача - ОСОБА_2 до Конотопського об'єднаного УПФУ надіслано заяву від 10.05.2017 року про перерахунок та поновлення виплати пенсії за віком.

Листом № 5783/03-11 від 16.05.2017 року Конотопським об'єднаним УПФУ повідомлено, що згідно з п. 1.5 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління ПФУ від 25.11.2005р. №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846 (у редакції Постанови правління ПФУ від 30.07.2015р. №13-2) заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. Відповідно до п. 1.7 цього Порядку заява, що пересилається поштою, може бути розглянута органами Пенсійного фонду, крім випадків призначення (поновлення) пенсії.

Згідно з ч. 1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване в Законі України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Законі України "Про пенсійне забезпечення", якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ІV (далі по тексту - Закон № 1058), виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 Закону № 1058 у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р. пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону N 1058-IV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону № 1058-IV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону N 1058-IV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до статті 152 частини 2 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування".

Після прийняття вищевказаного рішення Конституційного Суду України і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні по справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956р. до 1996 р., мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні по справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-IV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постановах від 19.05.2015 року по справі № 21-168а15, від 06.10.2015 року по справі № 608/1189/14-а, яка є обов'язковою для врахування з огляду на приписи ч.1 ст.244-2 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.1.5 Порядку № 22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім'ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Пунктом 1.7 Порядку № 22-1 встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Згідно з п. 2.8. Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (п.2.22 Порядку № 22-1).

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію (п.2.23 Порядку № 22-1).

Згідно з п.4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Відповідно до п.4.10 Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідачем, всупереч наведеній нормі, не було прийнято рішення про поновлення вплати пенсії ОСОБА_1 за її заявою та про перерахунок пенсії або про відмову в поновленні виплати та перерахунку пенсії.

Заяву представника позивачки було розглянуто та надано відповідь в порядку Закону України "Про звернення громадян", хоча це не передбачено Законом № 1058-ІV та Порядком № 22-1.

Посилання відповідача на п. 1.7 Порядку № 22-1, відповідно до якого заява, що пересилається поштою, може бути розглянута органами Пенсійного фонду, крім випадків призначення (поновлення) пенсії, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вказане твердження відповідача не є підставою для розгляду заяви в порядку, передбаченому Законом України "Про звернення громадян".

Окрім того, пунктом 1.5 Порядку № 22-1 передбачено можливість подачі такої заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Суд першої інстанції в оскаржуваній постанові помилково зазначив, що позивачкою в особі представника фактично оскаржується відмова Конотопського об'єднаного УПФУ у здійсненні перерахунку та поновленні пенсії, та відмовив ОСОБА_1 в задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення про відмову в здійсненні перерахунку та поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 не приймалось.

Однак, як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач не просив скасувати рішення про відмову в поновленні виплати та перерахунку пенсії, а ставив питання про зобов'язання перерахувати та поновити виплату пенсії за віком, починаючи з 07.10.2009 р. із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни, учаснику війни та інваліду 2 групи.

Між тим, перерахунок пенсії та поновлення її виплати проводиться за рішенням органу Пенсійного фонду, прийнятим за наслідками розгляду заяви пенсіонера (його представника), документів, наявних у пенсійній справі, та документів, наданих пенсіонером (його представником).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що відповідачем не розглянуто належним чином заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії та її перерахунок, та не прийнято передбаченого Порядком № 22-1 рішення за її заявою, колегія суддів приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача у спірних відносинах є зобов'язання Конотопського об'єднаного УПФУ розглянути заяву представника ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії та її перерахунок в порядку, передбаченому постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 159 КАС України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. 3 ст. 159 КАС України).

Відповідно до ст.202 КАС України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13.07.2017р. по справі № 577/2561/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати Конотопське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.05.2017 року про перерахунок та поновлення виплати пенсії, подану її представником ОСОБА_2, в порядку, передбаченому Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Пянова Я.В.
Судді Зеленський В.В. Чалий І.С.
Повний текст постанови виготовлений 10.10.2017 р.