Справа № 821/359/17
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 821/359/17

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Яковлєва О.В.,

суддів - Федусика А.Г., Танасогло Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 22 травня 2017 року, у справі за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Державна служба України з безпеки на транспорті звернулась до суду з позовом у якому заявлено вимоги ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом, у розмірі 13216,26 грн.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 22 травня 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідає встановленим обставинам справи, так як відповідач, як власник транспортного засобу, зобов'язаний сплачувати плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових транспортних засобів.

При цьому, апелянтом зазначено, що наданий до суду договір оренди транспортного засобу не виключає відповідальності власника транспортного засобу за його використання з порушенням вимог чинного законодавства, а лише може слугувати доказом в разі звернення до суду з позовом про розірвання такого договору чи відшкодування отриманих збитків в порядку цивільного судочинства.

Більш того, наданий відповідачем договір оренди транспортного засобу, всупереч вимогам ЦК України, не завірений нотаріально, внаслідок чого такий договір є нікчемним та не створює ніяких правових наслідків.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення - скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що посадовими особами Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки 04 вересня 2016 року у пункті габаритно-вагового контролю а/д М-14 «Одеса-Мілітополь-Ноазовськ» км.203+500 проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу ОСОБА_1, марки МАН, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, чек зважування № 39081.

В результаті габаритно-вагового контролю встановлено, що перевезення вантажів здійснюються з перевищенням вагових обмежень, а саме встановлено перевищення осьового навантаження на одиночну вісь, яке становило 12,6 т., при допустимих 11 т.

За результатами проведеної перевірки складено Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю та Акт № 006054 від 04 вересня 2016 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, на підставі яких проведено розрахунок плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 449 від 04 вересня 2016 року, а також нараховано плату за проїзд, у сумі 445,50 євро.

В свою чергу, ОСОБА_1 добровільно не сплачено вказаних коштів, внаслідок чого Державна служба України з безпеки на транспорті звернулась до суду з даним адміністративним позовом про стягнення відповідних коштів.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, з яким не погоджується судова колегія, зроблено висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, так як позивачем не доведено, що ОСОБА_1 є автомобільним перевізником, який здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами, а тому з нього не можуть стягуватись відповідні кошти, з огляду на наступне.

Так, відповідно ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Згідно ст. 48 ЗУ "Про автомобільний транспорт" передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Крім того, ст. 48 цього Закону встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до ст. 33 ЗУ "Про автомобільні дороги" передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30, рух великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Методику розрахунку плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту визначено у п. 30 Порядку № 879, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» № 879 від 27 червня 2007 року.

У відповідності з п. 21 Порядку № 879, у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Пунктом 27 Порядку № 879 передбачено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд. Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Згідно із п. 31-1 Порядку № 879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Судовою колегією встановлено, що за наслідком проведеного 04 вересня 2016 року габаритно-вагового контролю транспортного засобу ОСОБА_1, марки МАН, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, встановлено перевищення осьового навантаження на одиночну вісь, внаслідок чого нараховано плату за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, у сумі 445,50 євро ( 13 216,26 грн.).

В даному випадку, колегія суддів вважає, що відповідачем не виконано вимог чинного законодавства щодо здійснення перевезень вантажу великоваговими та великогабаритними транспортними засобами на автомобільних дорогах загального користування.

В свою чергу, ОСОБА_1 не заперечується факт вчиненого перенавантаження автомобіля а також сума нарахованої плати за великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, у сумі 445,50 євро.

При цьому, відповідачем зазначено, що він не є автомобільним перевізником, в розумінні положень Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому до нього не можуть бути застосовані відповідні санкції.

Більш того, відповідачем зазначено, що перевезення вантажу на належному йому транспортному засобі здійснювалось ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договорів оренди транспортного засобу.

Проте, колегія суддів вважає безпідставними вказані посилання, а як наслідок вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з вказаних підстав, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

В свою чергу, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на зібрані в матеріалах справи договори оренди транспортного засобу, оскільки такі договори не є нотаріально посвідченими, внаслідок чого, відповідно до положень ч. 1 ст. 220 ЦК України, такі договори є нікчемними.

Більш того, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення, зокрема, договори оренди транспортного засобу.

Проте, із зібраних матеріалів справи вбачаться, що водієм транспортного засобу відповідача не надано суб'єкту владних повноважень доказів оренди транспортного засобу іншими особами під час здійснення відповідних заходів контролю.

Внаслідок чого, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у даній справі та стягнути з відповідача плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - задовольнити.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 22 травня 2017 року - скасувати, ухвалити у справі нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги Державної служби України з безпеки на транспорті.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Державної служби України з безпеки на транспорті 13 216 (тринадцять тисяч двісті шістнадцять) грн. 26 коп. в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів: УК у м. Херсоні, р/р 0002 в ГУ ДКСУ у Херсонській області, МФО 852010, ).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: А.Г. Федусик

Т.М. Танасогло