Справа № 576/1039/17
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 р. Справа № 576/1039/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Шевцової Н.В.

Суддів: Макаренко Я.М. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Глухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12.07.2017р. по справі № 576/1039/17

за позовом ОСОБА_1

до Глухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Глухівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (надалі по тексту відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Глухівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо невизнання права ОСОБА_1 на зарахування часу роботи на шахті «Словяносербська» до страхового стажу;

- зобовязати Глухівське обєднане управління Пенсійного фонду України Сумської області зарахувати ОСОБА_1 час роботи на шахті «Словяносербська» з 21.01.1981 року по 19.12.1982 року до страхового стажу.

- судові витрати покласти на відповідача.

Постановою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12.07.2017 року зазначений адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Глухівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 часу роботи на шахті «Словяносербська» до страхового стажу.

Зобовязано Глухівське обєднане управління Пенсійного фонду України Сумської області зарахувати ОСОБА_1 час роботи на шахті «Словяносербська» з 21 січня 1981 року по 19 грудня 1982 року до страхового стажу.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 640 грн. сплаченого по справі судового збору.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що у графі 4 запису № 11 трудової книжки позивача при наявності номеру наказу про звільнення відсутня дата наказу, що є порушенням приписів Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Державного комітету праці СРСР від 20.06.1974 року №162, а з сепрня 1993 р. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року. З метою надання допомоги в одержанні відповідних підтверджуючих документів, окрім трудової книжки щодо періоду роботи на шахті «Славяносербська» управлінням 15.06.2017 р. направлялись запити до Управління Пенсійного фонду України в Славяносербському районі Луганської області та до Державного архіву Луганської області, 30.06.2017 р. до Державного підприємства «Луганськвугілля» та Міністерства енергетики та вугільної промисловості України». Згідно інформації від вказаних адресатів, вбачається, що шахта «Славяносербська» та первинні документів знаходяться на території тимчасово непідконтрольній українській владі. Враховуючи вищезазначене, період роботи позивача з 21 січня 1981 року по 19 грудня 1982 року на шахті «Славяносербська» не може бути зарахованим до страхового стажу для призначення пенсії за віком.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12.07.2017 року залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 лютого 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про формування пенсійної справи та обрахування стажу для призначення пенсії за віком.

Листом від 17 травня 2017 року Глухівське обєднане управління Пенсійного фонду України Сумської області повідомило позивача, що його попередньо обрахований страховий стаж складає 13 років 2 місяці 23 дні. Цим же листом позивачу було відмовлено у зарахуванні до страхового стажу період роботи на шахті «Славяносербській», оскільки записи в трудовій книжці не відповідають Інструкції про порядок ведення трудових книжок.

Також судом першої інстанції встановлено, що 04 березня 2017 року позивачу виповнилося 60 років.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність в трудовій книжці дати наказу про звільнення позивача з роботи на шахті «Словяносербська» сама по собі не може слугувати підставою для відмови у зарахуванні період роботи позивача з 21 січня 1981 року по 19 грудня 1982 року до страхового стажу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до вимог статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі Порядок № 637), передбачено також, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було відмовлено в зарахуванні до загального трудового стажу періоду роботі з шахті «Словяносербська» з 21.01.1981 року по 19.12.1982 року у звязку з тим, що у трудовій книжці наданій позивачем у графі 4 запису № 11 при наявності номеру наказу про звільнення відсутня дата наказу, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах установах та організаціях, затвердженої постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року № 162, а з серпня 1993 р. Інструкції про порядок ведення трудових книжок затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, а саме в графі 4 запису № 11 трудової книжки позивача при наявності номеру наказу № 74/к про звільнення відсутня дата наказу.

У період роботи позивача на шахті «Словяносербська», порядок ведення трудових книжок був врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Державного комітету праці СРСР від 20.06.1974 року №162.

Відповідно до підпункту 2.3 розділу 2 вищевказаної Інструкції, всі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведенні на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - в день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами. Записи виконуються акуратно, пір'євою або кульковою ручкою, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольору.

Крім того, пунктом 8.1 Інструкції передбачено, що контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок проводиться в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 06.09.1973 року №656 «Про трудові книжки працівників і службовців».

Згідно пункту 18 вказаної Постанови, відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганні і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

З огляду на наведену норму, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Як вбачається з трудової книжки, виданої 06.11.1974 року на ім'я ОСОБА_1, у відповідності до Наказу №8/к від 21.01.1981 р. позивач був прийнятий на посаду учня підземного гірника, згідно наказу № 113/к від 23.04.1981 р. переведено на посаду підземного гірника та звільнено з посади за прогули без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП згідно наказу № 74/к (а.с.12).

В графі 4 запису № 11 трудової книжки позивача при наявності номеру наказу № 74/к про звільнення відсутня дата наказу.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що згідно відповідей, Старобільського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 19.6.2017 р.№3040/Н/07 та Державного архіву Луганської області від 20.06.2017 р. № С-58 на запити Глухівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, шахта «Словяносербська» знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території, а тому підтвердити спірний страховий стаж неможливо (а.с.32-33).

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» населені пункти Словяносербського району Луганської області відносяться до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження.

Отже, підтвердити іншим чином період роботи позивача на шахті «Словяносербська» на даний момент неможливо.

Однак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що дана обставина жодним чином не повинна впливати на право позивача на призначення пенсії за наявності підстав для цього.

Відсутність в трудовій книжці дати наказу про звільнення позивача з роботи з шахти «Словяносербська» сама по собі не може слугувати підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи з 21 січня 1981 року по 19 грудня 1982 року до страхового стажу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, позивач має право на зарахування до загального трудового стажу періоду роботи періоду з 21 січня 1981 року по 19 грудня 1982 року.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення правил Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Державного комітету праці СРСР від 20.06.1974 року №162, а з серпня 1993 р. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року щодо внесення записів до трудової книжки, що є підставою для не зарахування спірного періоду роботи до трудового стажу, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок несе керівник підприємства, установи, організації. Відповідальність за вчасне і правильне заповнення трудових книжок, облік, збереження і видачу трудових книжок покладається на спеціально уповноважену особу, призначувану наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації

Посилання відповідача на Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки положення вказаної Інструкції не діяли на час спірних правовідносин.

За таких обставин, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Проте колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо стягнення судових витрат на користь позивача з Державного бюджету України виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 94 КАСУ передбачено, що якщо судове рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи позивач при зверненні до суду з адміністративним позовом сплатив 640,00 грн. (а.с.1).

Оскільки судове рішення ухвалено на користь позивача, то судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Глухівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області.

З урахуванням положень п.4 ч. 1 ст. 202 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, що постанова суду першої інстанції, в зв'язку з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню в частині стягнення судового збору в сумі 640,00 грн. з Державного бюджету України на користь позивача, та ухваленням в цій частині нової, про присудження судових витрат на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Глухівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області залишити без задоволення.

Постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12.07.2017р. по справі № 576/1039/17 скасувати в частині стягнення з Державного бюджету України судового збору на користь позивача в сумі 640,00 грн.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 640,00 (шістсот сорок) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Глухівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області.

В іншій частині постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12.07.2017 р. по справі № 576/1039/17- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст постанови виготовлений 09.10.2017 р.