Справа № 607/7632/16-а
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/8099/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Глушка І.В.,
суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,
за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:

24 травня 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів - Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому з урахуванням заяви про доповнення позовних вимог (а.с.40, 76-77) просив визнати протиправним рішення Департаменту фінансів Міністерства оборони України в частині відмови у виплаті одноразової грошової допомоги інваліду війни та зобов`язати Тернопільський обласний військовий комісаріат направити документи на розгляд комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги інваліду війни, зобов`язавши розглянути заяву та провести виплату такої допомоги.
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Департаменту фінансів Міністерства оборони України, викладене у листі №248/3/6/468 від 09.02.2016, про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Тернопільського обласного військового комісаріатувідмовлено.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою суду, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що листом від 09.02.2016 №248/3/6/468 Департамент фінансів Міністерства оборони України не було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, а лише повідомлено про відсутність права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги. Первинно інвалідність позивачу було встановлено у 2006 році, тобто до набрання чинності нової редакції ст.16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постанови Кабінету Міністрів України №975 Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб. На час встановлення інвалідності позивачу діяли норми ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб. Відповідно до пп.4 п. 2 Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого Постановою КМУ від 28 травня 2008 року №499, одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності, але не пізніше, ніж три місяці після звільнення з такої військової служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження. Водночас зазначає, що дія ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 поширюється виключно на осіб, що були звільнені після 01 січня 2014 року.
Оскільки позивач був звільнений з військової служби 11.10.1982, інвалідність призначена до 2014 року, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 в період з 20.11.1980 по 11.10.1982 проходив військову службу в лавах Радянської Армії та з 01.05.1981 по 01.11.1981 знаходився у складі діючої армії на території Республіки Афганістан в період бойових дій, що підтверджується відповідними записами у військовому квитку серії НОМЕР_1 , виданому ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6-7), та довідкою ІНФОРМАЦІЯ_3 №187 від 04.12.2015 (а.с. 19).
З довідки від 21.11.1989 №45346, виданої Архівом військово-медичних документів Міністерства оборони СРСР року, слідує, що ОСОБА_1 04.07.1981 отримав наскрізне кульове поранення м`яких тканин лівої половини грудної клітки (а.с.18).
Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК серії АВ №0346398 від 04.06.2015 позивачу встановлено третю групу інвалідності із зазначенням причини - загальне захворювання, отримане при виконанні обов`язків військової служби (а.с.14).
Причинний зв`язок між пораненням, захворюванням позивача та виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, підтверджується витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №3810 від 15.10.2015.
14 грудня 2015 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» як інваліду внаслідок виконання обов`язків військової служби (а.с.8).
Листом від 18 грудня 2015 року № 10/2/10988 військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву ОСОБА_1 направлено на розгляд Департаменту фінансів Міністерства оборони України із висновком щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги старшому сержанту запасу ОСОБА_1 , який 15.03.2006 визнаний інвалідом третьої групи від захворювання, отриманого при виконанні інтернаціонального обов`язку.
Зі змісту висновку слідує, що командування вважає, що ОСОБА_1 , який звільнений з військової служби 11.10.1982, не має права на отримання вказаної грошової допомоги з тих підстав, що інвалідність йому встановлена до 01 січня 2014 року. До висновку додано: заяву ОСОБА_1 на 1 арк., копії виписок з актів огляду МСЕК на 3 арк., копія витягу з протоколу ВЛК на 1 арк., копія акту судово-медичного обстеження на 2 арк., копія довідки про обставини травми на 1 арк., довідка про проходження військової служби на 1 арк., копія військового квитка на 2 арк., копія паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера на 2 арк (а.с.11).
Департамент фінансів Міністерства оборони України листом №248/3/6/468 від 09.02.2016 року, покликаючись на те, що інвалідність ОСОБА_1 встановлено у 2006 році, тобто до набрання чинності нової редакції ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», відповідно до якої прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, повернув документи без реалізації, зазначивши про відсутність правових підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки ОСОБА_1 встановлено інвалідність понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.
Оскільки із доданих до заяви про призначення одноразової грошової допомоги документів вбачається причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, позивач, вважаючи дії відповідачів протиправними, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.
Позивач у період з 01.05.1981 по 01.11.1981 брав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан, що підтверджується записами у Військовому квитку НОМЕР_1 .
Під час проходження служби ОСОБА_1 отримав вогнепальне наскрізне кульове поранення м`яких тканин, яке було визнано таким, що пов`язане із виконанням обов`язків військової служби, та стало підставою для встановлення позивачу III групи інвалідності, що настала в результаті поранення, контузії та захворюванням, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії.
Згідно із ст.1 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців, відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 4 частини 2 ст.16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується, в тому числі, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому.
Відповідно до п.3 Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з ч.1 п.6 Порядку одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.
Таким чином, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає у тому разі, коли інвалідність настала після його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2014 року (справа № 21-446а14), а відповідно до ст.244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що твердження відповідача про відсутність підстав для отримання позивачем грошової допомоги через те, що позивача звільнено з військової служби в 1982 році є неправомірним, оскільки позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, в тому числі, якщо встановлення інвалідності позивачу відбулося пізніше ніж через три місяці після звільнення з військової служби.
Крім того, п.2 Постанови Кабінету Міністрів України №975 Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, яка набрала законної сили з 24 січня 2014 року, встановлено, що допомога, яка не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Визначаючи сферу дії Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, ч.1 ст.3 цього Закону містить положення позитивного регулювання, вказуючи на статус військовослужбовця (зокрема, у п.п. 2, 3 без вказівки на військове формування), а ч.ч. 2 та 3 цієї ж статті негативного (щодо деліктних діянь самого військовослужбовця або ж відсутності у нього громадянства).
Стаття 16 цього Закону, визначаючи право на отримання одноразової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності також вказує на необхідність статусу військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження військової служби у військовому резерві.
Матеріалами справи підтверджується, що під час отримання поранення, що потягло за собою настання інвалідності, ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах Союзу РСР.
Згідно зі ст. 4 Закону України Про правонаступництво України органи від 12.09.1991 державної влади і управління, органи прокуратури суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів і арбітражних судів на підставі нової Конституції України.
Відповідно до статей 29, 61 Конституції Української РСР від 20.04.1978 з метою захисту соціалістичних завоювань, мирної праці радянського народу, суверенітету і територіальної цілісності держави створено Збройні Сил СРСР і встановлено загальний військовий обов`язок.
З 1991 року з набуттям незалежності України та прийняттям відповідного українського законодавства, відповідні правові інститути були реформовані в елементи забезпечення суверенітету незалежної України Збройні Сили України та загальний військовий обов`язок громадян України (згідно зі змінами до Конституції України Законом № 2480-12 від 19.06.1992 та у подальшому ст.ст. 17, 65 Конституції України від 28.06.1996).
Таким чином, проходження військової служби у лавах Збройних Сил СРСР є тотожним за своєю природою видом суспільної діяльності (державною службою особливого характеру на користь держави, правонаступництво за якою проголосила Україна) та тягне аналогічні правові наслідки в частині отримання соціального захисту, оскільки причиною такого ст.1 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначає особливий вид службової діяльності осіб, які проходять військову службу.
Слід зазначити, що хоча Угодою між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992 не встановлено порядок отримання одноразової грошової допомоги, проте, зазначеним актом гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї держави Співдружності, на якій він проживає, зокрема, відповідно у ст.1 Протоколу до Угоди (ратифікованого Законом України від 07.06.2001 № 2495), зроблено висновок про те, що незалежно від того, в якому військовому формуванні країн-учасниць Співдружності Незалежних Держав проходив службу громадянин, він має право на пільги, які встановлені законодавством України для військовослужбовців України.
У відповідності до п. 12 Порядку призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Пунктом 11 Порядку № 975 встановлено перелік документів, які необхідно подати для виплати одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності.
Пунктом 13 Порядку № 975 встановлено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Розгляд документів щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби здійснюється постійно діючою комісією з розгляду питань, пов`язаних, із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, утвореною у відповідності до наказу Міністра оборони України від 12.04.2007 № 168 «Про організацію роботи та призначення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби».
Судом встановлено, що позивачу одноразова грошова допомога не призначалася та не виплачувалася, цей факт сторонами не заперечується.
За наслідками розгляду питання про призначення одноразової грошової допомоги, документи позивача було розглянуто та прийнято рішення не про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, а про повернення документів без реалізації.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідач, повернувши документи позивачу, діяв всупереч нормам, встановленим Порядком у №975, оскільки такі передбачають, що розгляд питання про призначення одноразової грошової допомоги має наслідком прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги або відмову в задоволенні заяви про призначення одноразової грошової допомоги. Повернення документів заявнику Порядком №975 не передбачено.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові особисте суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту.
З огляду на положення ст.ст.21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов`язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю. Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії протиправними.
Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія дійшла висновку, що вірним способом відновлення порушеного права позивача є визнання бездіяльності Міністерства оборони України щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової допомоги як інваліду ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби протиправною та зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути питання про призначення і виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду ІІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення отриманого під час бойових дій в республіці Авганістан, та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.
Водночас колегія суддів вбачає підстави для скасування постанови суду першої інстанції у зв`язку із розглядом справи неповноважним судом, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 24 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України, їхньої посадової чи службової особи, виборчої комісії (комісії з референдуму), члена цієї комісії розглядаються і вирішуються в окружному адміністративному суді колегією у складі трьох суддів.
Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.
Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2017 року у справі №607/7632/16-а скасувати.
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Департаменту фінансів Міністерства оборони України у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової допомоги як інваліду ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби.
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.12.2015 про призначення та виплату одноразової допомоги як інваліду ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. О. Большакова
В. Я. Макарик
Постанова складена в повному обсязі 10.10.2017.