Справа № 547/484/17
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 р.Справа № 547/484/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Семенівського районного суду Полтавської області від 07.06.2017р. по справі № 547/484/17

за позовом ОСОБА_1

до Глобинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до Семенівського районного суду Полтавської області з позовом до Глобинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якому просила:

дії відповідача щодо відмови їй у призначенні пенсії по інвалідності у відповідності до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993, в редакції станом на 01.01.2008, визнати неправомірними;

зобов'язати відповідача призначити пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993, в редакції станом на 01.01.2008, у розмірі 90 % суми заробітної плати з урахуванням всіх складових заробітної плати, в тому числі надбавки за вислугу років, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, які позивач отримувала у період роботи на посаді державного службовця, та з яких було сплачено єдиний соціальний внесок на загальнообов'язкове соціальне страхування, починаючи з 06.04.2017.

Постановою Семенівського районного суду Полтавської області від 07.06.2017р. по справі № 547/484/17 позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має права на отримання пенсії по 2 групі інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-XII «Про державну службу» в розмірі 90% від її заробітку.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач перебуває на обліку в Глобинському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області.

Згідно довідки МСЕК серії МСЕ № 0267897 від 19.08.2008 року ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності загального захворювання безтерміново, та з 19.08.2008 року їй була призначена пенсія по інвалідності за нормами Закону України "По загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

До 31.03.2017 року позивач працювала на посаді головного бухгалтера в УПФУ в Семенівському районі Полтавської області, тобто на державної служби, має стаж роботи на посадах державної служби 26 років 3 місяці.

Після звільнення, ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою від 06.04.2017 (а.с. 13), в якій просила перерахувати її пенсію як інваліду ІІ групи відповідно до Закону України «Про державну службу», як такій, що має стаж державної служби понад 20 років.

Листом від 10.04.2017 № 2/Д-02 відповідач відмовив у здійсненні перерахунку, посилаючись на п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213, відповідно до якого з 01.06.2015 скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким, зокрема, призначалася пенсія відповідно до Закону України "Про державну службу". Тому з 01.06.2015 пенсії в порядку та на умовах, визначених зазначеним Законом, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються. Із 01.05.2016 набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015, яким не передбачено перерахунок пенсії державним службовцям (а.с. 14).

Відповідно до довідки про складові заробітної плати позивача від 06.04.2017 № 1/06, позивач працювала начальником бюджетно-фінансового відділу - головним бухгалтером Управління ПФУ в Семенівському районі, оклад 4000 грн, надбавка за 5 ранг 600 грн, надбавка за вислугу років 50 % за стаж державної служби 26 років, усього зарплата за березень 2017 року склала 6600 грн (а.с. 17).

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням про відмову в перерахунку пенсії, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Пенсійне забезпечення державних службовців регулюється статтею 37 Закону України «Про державну службу» в редакції Закону від 16.12.1993 № 1166-VII.

Водночас, з 01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII.

Пенсійне забезпечення державних службовців станом на дату звернення позивача із заявою про проведення перерахунку пенсії (06.04.2017 року) регулюється статтею 90 та пунктом 10-12 Прикінцевих положень цього закону.

Пунктами 10-12 Прикінцевих положень Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Крім того, 14.09.2016 року постановою Кабінету Міністрів України № 622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" був затверджений Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб, який регламентує, в тому числі, порядок призначення пенсій державним службовцям.

Відповідно до п.п.1,2 цього Порядку пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10 грудня 2015 р. N 889-VIII "Про державну службу" на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. N 3723-XII "Про державну службу" (далі - Закон) мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. N 889-VIII "Про державну службу": мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

На час набрання чинності Закону України «Про державну службу» №889-УІІІ від 10.12.2015 року позивач працювала на посаді державного службовця.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали па посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 70 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 70 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 6 вищезазначеної статті передбачено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів 1 або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах.

Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Таким чином, враховуючи, що позивач працювала на посаді, що відноситься до державної служби на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. N 889-VIII "Про державну службу", має стаж державної служби більше 20 років, припинила державну службу, вона набула право на призначення їй пенсії у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ протягом 2014-2015 років зазнавала змін в частині визначення відсотків суми заробітної плати державного службовця, з розміру якого призначається пенсія.

Так, з 01 травня 2014 року набрав чинності підпункт 2 п. 24 Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року № 1166-VII, згідно з яким пенсія державним службовцям почала призначатись в розмірі 70 % суми їх заробітної плати, а з 1 січня 2015 року набув чинності підпункт 2 п. 11 Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року № 76-VIII, відповідно до якого пенсія державним службовцям призначається у розмірі 60 % суми їх заробітної плати.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи викладене, позивач, після припинення державної служби (звільнення) набула право на пенсію по Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ, але розмір та порядок призначення пенсії підлягав призначенню (перерахунку) відповідно до чинної на момент подання до відповідача заяви редакції статті 37 цього Закону, а саме в розмірі 60 % суми заробітної плати.

З урахуванням наведених обставин у їх сукупності колегія суддів, погоджуючись з правовим обґрунтуванням висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог щодо призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993, в редакції станом на 01.01.2008, у розмірі 90 % суми заробітної плати.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується повністю із висновком суду першої інстанції, так як обставини справи встановлені правильно, докази досліджені вірно, відповідно рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, тому судове рішення не підлягає скасуванню, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Семенівського районного суду Полтавської області від 07.06.2017р. по справі № 547/484/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Подобайло З.Г. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 09.10.2017 р.