Справа № 522/535/17
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 р. Справа № 522/535/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Загороднюк В.І.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Градовського Ю.М.

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов'язання поновити виплату пенсії за вислугу років,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та просить зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити ОСОБА_3 виплату пенсії за вислугу років з 07 жовтня 2009 року з її одночасним перерахунком, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з проведенням індексації і компенсацією втрати доходів».

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов'язання поновити виплату пенсії за вислугу років - задоволено частково.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити ОСОБА_3 виплату пенсії за вислугу років з 12.07.2016 року з її одночасним перерахунком, відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з проведенням індексації і компенсацією втрати доходів».

В задоволенні решти позову відмовлено.

Звернено постанову суду до негайного виконання в межах суми стягнень за один місяць.

Не погоджуючись з судовим рішенням суду першої інстанції, представник позивача звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить змінити вищезазначене судове рішення суду першої інстанції в частині дати, з якої підлягає поновленню та виплаті пенсія, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в частині задоволених позовних вимог, в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не було досліджено обставини справи, що мають значення для справи, наслідком чого стало постановлення необґрунтованого та неправомірного рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1, виданого Одеським обласним військкоматом 29.11.1990 року ОСОБА_3 була призначена пенсія за вислугу років починаючи з 13.07.1990 року.

19.04.1993 року ОСОБА_3 виїхав з України на постійне проживання до Ізраїлю, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Після виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю виплата пенсії була припинена. Починаючи з 1993 року і станом на сьогоднішній день, призначена пенсія позивачу не виплачується.

11.08.2016 року представник позивача подала до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області заяву про поновлення пенсії ОСОБА_3

Листом № 10460/02 від 18.08.2016 року відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії на тій підставі, що документи про поновлення пенсії не подані особисто позивачем, крім того пенсія не може бути поновлена з огляду на відсутність угоди про пенсійне забезпечення між Україною та Ізраїлем.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на поновлення виплати позивачу спірної пенсії, але з урахуванням строку звернення позивача до суду - 12 січня 2017 року, та приписів ст. 99, 100 КАС України.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить із наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пенсії звільненим зі служби особам, зазначеним у статті 12 цього Закону, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.2 зазначеної статті Закону пенсії призначені військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей в України до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Таким чином, ОСОБА_3, проживаючи за межами України та будучи громадянином України, має такі ж конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України та законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадян України.

Відповідно до ч.1 ст.44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 1.5 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, серед іншого, передбачено, що заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Застосовуючи вказані положення Порядку, ГУПФУ в Одеській області зазначає, що заява про поновлення виплати пенсії за віком має бути подана особисто ОСОБА_3

Колегія суддів не погоджується з таким висновком відповідача, оскільки законним представником є не лише особа, яка представляє майнові права та законні інтереси недієздатних та обмежено дієздатних осіб, як це встановлено статтею 242 Цивільного кодексу України, а й особа, яка представляє майнові права та інтереси дієздатних осіб, але таких, що через свій фізичних стан (старість, хвороба) не можуть особисто здійснювати свої права та виконувати свої обов'язки.

Колегія суддів враховує, що подання ОСОБА_3 заяви про поновлення виплати пенсії до УПФУ особисто через її вік та постійне проживання за межами України є утрудненим.

Частиною 1 статті 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено право особи уповноважувати іншу особу на вчинення дій щодо призначення та перерахунку пенсії на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

Пунктом 1.5 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, передбачено подання пенсіонером особисто або його законним представником не лише заяви про поновлення пенсії, а й заяви про її перерахунок.

З вказаного слідує, що положення Порядку №22-1 не відповідають ч.1 ст.44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який має вищу юридичну силу, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Видана ОСОБА_2 довіреність передбачає вчинення представниками всіх необхідних дій в УПФУ для призначення, поновлення, нарахування, перерахунку та виплати, а також одержання належної Довірителю пенсії; довіреність засвідчена нотаріально, недійсною не визнавалася, не відкликалася та в судовому порядку не скасовувалася.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що відмова відповідача у поновленні виплати позивачу пенсії, обґрунтована поданням відповідної заяви неповноважною особою, є незаконною.

Так, колегія суддів зазначає, що статтею 92 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII, в редакції періоду спірних правовідносин) передбачено, що громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються.

Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від'їздом за кордон.

З 1 квітня 2004 року набув чинності Закон № 1058-IV, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 якого, виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно статті 51 Закону № 1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародні договори між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалися.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 положення пункт 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-IV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-IV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

У відповідності до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 7 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону № 1058-IV з урахуванням рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

Відсутність законодавчо встановленого механізму поновлення виплати пенсії, припиненої у зв'язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, або переведення з одного виду пенсії на інший, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлений статтею 46 Конституції України.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що позивач, хоч і проживає постійно за кордоном, однак є громадянином України, а тому має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 1 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу УПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про наявність у позивача права на поновлення виплати їй спірної пенсії є правильними.

Що стосується доводів апелянта щодо відсутності нормативно-правових актів, що передбачають умови, норми та механізм виплати пенсій громадянам, що проживають за кордоном, то колегія суддів вважає, що це не є підставою для відмови в поновленні виплати пенсії.

Водночас з доводами ОСОБА_3 щодо поновлення позивачу пенсії з 07 жовтня 2009 року, колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Предметом спору є вимога ОСОБА_3 поновити з 07.10.2009 року раніше призначену йому пенсію за віком, у зв'язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення №25-рп/2009 від 07.10.2009 року, яким визнано неконституційними положення пункту 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії за весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном.

Під час перегляду судових рішень аналогічної категорії справ Верховний Суд України неодноразово зазначав про те, що з дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Водночас, Верховний Суд України у своїх рішеннях, зокрема від 08 грудня 2015 року № 21-5440а15, № 21-5653а15, зазначив, що спори, які виникають у цій категорії справ, повинні вирішуватись з урахуванням норм процесуального права, а саме ст.ст. 99, 100 КАС України.

Відповідно до положень ст.ст. 99, 100 КАС України (у чинній на час звернення до суду з цим позовом редакції) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 під час звернення до суду першої інстанції з цим позовом, клопотання про визнання поважними причин пропущення строку звернення до суду за період з 07 жовтня 2009 року по 11 липня 2016 року суду першої інстанції не заявляв, суд зазначає про необхідність задоволення позову у цій справі з урахуванням вимог положень ст.ст. 99, 100 КАС України, а саме з 12 липня 2016 року, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Стосовно позовних вимог в частині зобов'язання здійснити перерахунок пенсії відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з проведенням індексації та компенсацією втрати частини доходів, колегія суддів зазначає наступне.

Призначення, виплати чи припинення виплат пенсії, перерахунок пенсії відноситься виключно до функцій органів Пенсійного фонду України.

Колегія суддів допускає наявність у позивача права на перерахунок пенсії, проте втручання суду в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень можливо виключно для відновлення порушеного права особи і тільки після встановлення факту порушення такого права та законних інтересів особи протиправними діями або рішеннями суб'єкта владних повноважень.

Судом не встановлено ознак протиправності в діях відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_3, оскільки з заявою про її перерахунок позивач не звертався, а відповідачем відмовлено лише у поновленні виплати пенсії.

При цьому, колегія суддів наголошує, що зобов'язання відповідача поновити йому виплату пенсії за віком є належним способом захисту прав позивача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача в частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2017 року - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов'язання поновити виплату пенсії за вислугу років - задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити ОСОБА_3 виплату пенсії за вислугу років починаючи з 12 липня 2016 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам. які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуюча суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: К.В. Кравченко