Справа № 545/1603/16-а
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 р. Справа № 545/1603/16-а
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Старосуда М.І.

секретарі судового засідання: Жданюк А.О.

за участю представника відповідача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області на постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 24 липня 2017 року по справі № 545/1603/16-а за позовом ОСОБА_3 до Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області, ОСОБА_2 про скасування Розпорядження голови Рунівщинської сільської ради ОСОБА_2 за № 21 від 17.08.2015 року про звільнення поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області, ОСОБА_2 в якому просив: визнати незаконним та скасувати Розпорядження голови Рунівщинської сільської ради № 21 від 17.08.2015 року про звільнення землевпорядника сільської ради ОСОБА_3; поновити ОСОБА_3 на посаді спеціаліста-землевпорядника Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді спеціаліста-землевпорядника Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 24 липня 2017 року задоволено частково позов.

Визнано незаконним і скасовано розпорядження голови Рунівщянської сільської ради Полтавського району Полтавської області ОСОБА_2 за № 21 від 17.08.2015 р. «Про звільнення землевпорядника сільської ради ОСОБА_3».

Поновлено ОСОБА_3 на посаді спеціаліста-землевпорядника Рунівщянської сільської ради Полтавського району Полтавської області з 18.08.2017 року.

Стягнуто з Рунівщянської сільської ради Полтавського району Полтавської області заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 18.08.2015 року по 24.07.2017 року з розрахунку середньоденної заробітної плати, в сумі 61 617, 32 грн.

Стягнуто з Рунівщянської сільської ради Полтавського району Полтавської області на користь Держави судовий збір в сумі 1167, 37 грн.

Стягнуто з Рунівщянської сільської ради Полтавського району Полтавської області на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 5 000,00 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі та стягнення розміру заробітку за 1 (один) місяць.

Відповідач, Рунівщинська сільська рада Полтавського району Полтавської області не погодившись з постановою суду першої інстанції, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким залишити позов без розгляду або закрити провадження. (а.с. 42-48). Апелянт наполягає на пропуску строку звернення позивача з позовом до суду та відсутності підстав для поновлення строку. Також вказує на законності звільнення позивача. З відповідача безпідставно стягнуто витрати на правову допомогу в сумі 5 000,00 грн..

Представник відповідача наполягав на задоволенні апеляційної скарги. Не заперечує, що ними не було проведено належного відповідного розслідування факту порушення дисципліни позивачем, як і не заперечується факт не відповідності оскаржуваного розпорядження.

ОСОБА_2 погодився з доводами апеляційної скарги.

Позивач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Його не явка не є перешкодою для вирішення справи.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, що згідно запису в трудовій книжці 04.01.2011 року за розпорядженням голови Рунівщинської сільської ради №1 від 04.01.2011 року ОСОБА_3 призначено на посаду спеціаліста-землевпорядника сільської ради, а також відповідно до ст.ст. 14, 15 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» ОСОБА_3 присвоєно 14 ранг державного службовця 7 категорії.

Розпорядженням голови Рунівщинської сільської ради № 21 від 17.08.2015 року ОСОБА_3 звільнено з посади спеціаліста-землевпорядника сільської ради з 17.08.2015 року, відповідно до ст. 147 КЗпП України та зазначено, що відповідно ОСОБА_3А звільнити із займаної посади з 17.08.2015 року.

Здійснюючи апеляційний перегляд колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 КЗпП України, у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також в день звільнення видати працівникові копію наказу про звільнення з роботи.

Статтею 147-1 КЗпП України визначено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Судом першої інстанції було до питання в якості свідків рід осіб, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Згідно показів всіх свідків, які були допитані в судовому засіданні суду першої інстанції, позивач перебував на робочому місці з 08.00 год. до 09.00 год. та з 11.00 год. до 14.30 год., тобто свідки не підтвердили факту відсутності ОСОБА_3 на роботі 13.08.2015 року більше 3-х годин.

Також встановлено, що в оскаржуваному Розпорядженні про звільнення не зазначено взагалі причину звільнення, що є порушенням при прийнятті наказу (розпорядження) про звільнення.

Як правильно зазначено судом, що стаття 147 КЗпП України передбачає лише види стягнень за порушення трудової дисципліни такі, як догана або звільнення, але не причини, підстави.

Так, Наказом № 489 Держкомстату від 5 грудня 2008 року затверджено типові накази про припинення трудового договору Типова форма № 4-П, згідно якої в наказі (розпорядженні) про припинення трудового договору (контракту) повинна бути конкретно (точно) зазначена причина звільнення та підстава звільнення.

В порушення вимог чинного законодавства України ОСОБА_3 звільняють не 13.08.2015 року, а 17.08.2015 року. Крім того заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку нараховано та виплачено по 17.08.2015 року включно, що підтверджується виданою Пенсійним фондом України Формою ОК-7 від 23.02.2017 року.

Також судом встановлено, що відповідачем не тільки порушено порядок застосування дисциплінарних стягнень, так як відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен взяти від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, але взагалі стягнення не накладалося.

В даному випадку права позивача були порушенні такими протиправними діями з боку відповідача.

Згідно п. 2.26. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.92 року, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України, правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Згідно позиції ВСУ викладеною в ухвалі від 15 грудня 2010 року по справі № 6-20213св0, в справах у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Посилання сторони відповідача на те, в даному випадку мало місце з боку позивача прогул, а саме відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, є безпідставними. Такі обставини, суд вважає не доведеними, крім того при прийнятті оскаржуваного розпорядження не було проведено розслідування цього факту у встановленому порядку, були витребуванні пояснення від позивача з цього приводу, не було встановлено відповідачем (у разі наявності такої відсутності), поважності причин такої відсутності.

Тобто, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, з урахуванням приписів ст..71 КАС України, правомірність прийнятого розпорядження про звільнення позивача з роботи, при чому як вже зазначалось, що жодної підстави для звільнення в спірному розпорядженні не існує, як і немає обґрунтувань стосовно накладання саме такого виду стягнення передбаченого ст..147 КЗпП, як то звільнення, а не догана.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Крім того, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік, якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до суду надано достатньо належних доказів які дають підстави суду для поновлення ОСОБА_3 на посаді спеціаліста-землевпорядника Рунівщинської сільської ради з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу та різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи.

В абзаці 5 п. 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», зазначено, що задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати. Період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

В позові заявлено вимоги щодо стягнення з Рунівщинської сільської ради, відповідно до наданого позивачем ОСОБА_9 заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу від 24.07.2017 року, за період з 17.08.2015 року по 12.12.2016 року в розмірі 59 305,05 грн. та різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи за період з 13.12.2016 року по 24.07.2017 року в розмірі 2 489,30 грн., а всього 61 794,35 грн.

Дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Визначаючи розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню, суд враховує вимоги аб. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р., згідно з яким у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинної заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавство календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

День звільнення є останнім днем роботи (п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58).

Так, вирішуючи вимоги позивача щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд вважає, що середня заробітна плата за час вимушеного прогулу повинна бути стягнута за період з 18.08.2015 року (так як 17.08.2015 року - день звільнення є останнім робочим днем) по 24.07.2017 року.

Тому позовна вимога щодо стягнення середнього заробітку в частині стягнення за 17.08.2017 року у розмірі 177,03 грн. не підлягає задоволенню.

Довідкою Рунівщинської сільської ради Полтавського району від 18.04.2016 року № 02-33/232 підтверджено, що середньоденна заробітна плата позивача складає 177 грн. 03 коп. Кількість днів вимушеного прогулу з 18.08.2015 року по 12.12.2016 року становить 334 робочих днів. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума середнього заробітку за період з 18.08.2015 року по 12.12.2016 року в розмірі 59 128,02 грн. (177,03 грн. (середньоденна заробітна плата) х 334 робочих днів).

Відповідно до довідки ПП «Альфа-Капітал» від 20.07.2017 року № 213 середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 становить 160 грн. 97 коп., тобто різниця між середньоденною заробітною платою в Рунівщинській сільській раді Полтавського району та ПП «Альфа-Капітал» становить 16 грн. 06 коп. (177,03-160,97). Кількість робочих днів за період з 13.12.2016 року по 24.07.2017 року становить 155 робочих днів.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума різниці середнього заробітку за період з 13.12.2016 року по 24.07.2017 року в розмірі 2 489,30 грн. (різниця 16,06 грн. х 155 робочих днів).

Отже, всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума середнього заробітку за період з 18.08.2015 року по 24.07.2017 року в розмірі 61 617 грн. 32 коп. (59 128,02 + 2489,30).

Відповідно до ч. 7 ст. 235 КЗпП України, п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України постанова в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати у межах стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Щодо доводів апелянта стосовно пропуску строку звернення до суду. Колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України, публічна служба діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

При цьому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Отже, у розумінні Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Рунівщинська сільська рада Полтавського району Полтавської області (Відповідач за даним позовом) є орган місцевого самоврядування.

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 09 жовтня 2009 року № 1349/13/13-09 справи з приводу прийняття громадян на службу в органи місцевого самоврядування, її проходження, звільнення зі служби в цих органах, відповідачем в яких є орган місцевого самоврядування чи його посадова особа, підсудні місцевим загальним судам.

Відповідно до ч. 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 102 КАСУ, пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Судом було встановлено, що Позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, з даним позовом, в той же час з поважних причин, а саме:

-в період з 27.08.2015 року по 29.08.2015 року Позивач перебував на амбулаторному лікуванні в Рунівщинській амбулаторії, з гіпертонічним кризом, згідно ОСОБА_10 непрацездатності ОСОБА_4 АГЦ № 149415 виданого 27.08.2015 року;

-в період з 31.08.2015 року по 17.09.2015 року, перебував на стаціонарному лікуванні в Полтавській обласній клінічній лікарні ім. О.Ф. Мальцева.

Окрім цього позивачем 09.10.2015 року подано до Полтавського районного суду Полтавської області позовну заяву в порядку цивільного судочинства. ОСОБА_11 судді Полтавського районного суду Полтавської області від 12.10.2015 року відкрито провадження у справі № 545/2996/15-ц за його позовом до Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування розпорядження сільського голови про звільнення, про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Розгляд справи тривав більше 4 місяців, після чого ОСОБА_11 судді Полтавського районного суду Полтавської області від 15.02.2016 року провадження у справі за його позовом до Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування розпорядження сільського голови про звільнення, про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу було закрито.

Своє рішення суд мотивував тим, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ поширюється на публічно-правові спори, зокрема, з приводу прийняття на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Таким чином, даний спір, як справа адміністративної юрисдикції, підлягає розгляду адміністративним судом.

Не погодившись з вищевказаною ухвалою Позивачем було подано апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 09.03.2016 року, по справі № 545/2996/15-ц, апеляційну скаргу відхилено, ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 15.02.2016 року залишено без змін.

Після чого позивачем було подано позовну заяву до Полтавського окружного адміністративного суду. В свою чергу ОСОБА_11 Полтавського окружного адміністративного суду від 18 березня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 до Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області про скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернуто позивачеві.

ОСОБА_11 розяснено право звернутися із вказаним позовом до місцевого загального суду як адміністративного в порядку Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням територіальної підсудності, визначеної ст. 19 КАС України.

Відповідно до матеріалів справи, копію ОСОБА_11 отримано ОСОБА_3 24.03.2016 року, і вже на 2 робочий день, а саме 28.03.2016 року, було подано позовну заяву до Полтавського районного суду Полтавської області, як адміністративного, у порядку КАС України.

Тому суд вважає, що позивачем було пропущено строк звернення до Полтавського районного суду Полтавської області, як адміністративного, у порядку КАС України з даним позовом з поважних причин, а тому даний строк був поновлений.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Окрім цього, судом також було встановлено, що розпорядження про звільнення було прийняте і підписане не уповноваженою на те особою, виходячи з того, що відповідно до ОСОБА_10 виборчої комісії від 22.11.2016 року № 28-30-2096 результати виборів депутатів Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області та Рунівщинського сільського голови на чергових місцевих виборах у 2015 році не встановлено.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті заявлених вимог та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Доводи сторони апелянта щодо не вирішення питання стосовно заявленого відводу судді, колегія суддів вважає безпідставним.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_2 був заявлений письмовий відвід (а.с.7 т.2) судді Кіндяк І.С.. В той же час, суд належним чином та у передбачений положеннями ст..ст. 27, 30, 31 КАС України порядок вирішив це питання. Постановивши з цього питання ухвалу від 12.06.2017 року (а.с.1 т.2). Жодних порушень з цього приводу з боку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

В той же час, при вирішенні питання стосовно судових витрат на правову допомогу припустився помилки, а саме.

Відповідно до ст..87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать:

1) витрати на правову допомогу;

2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Так, ст..90 КАС України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

3. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Стаття 94 КАС України вказує, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до представленого ордену 098067 від 30.03.2016 р. представництво інтересів позивача на підставі договору здійснював адвокат (а.с.142 т.1). до ордеру надані дві квитанції №216 та №115 від 20.05.2016 року та від 30.03.2016 року на суми 2000 та 3000 грн. відповідно.

В той же час, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи квитанції не можна вважати належним документальним підтвердженням здійснених позивачем судових витрат у вигляді витрат пов'язаних з оплатою допомоги адвоката. Жодних обґрунтованих розрахунків розміру гонорару не надано, так саме на цих квитанціях взагалі відсутні печатки адвоката або колегії в якій працює ця особа, відсутні будь-які інші реєстраційні документи оприбуткування цих коштів.

В звязку з цим, колегія суддів вважає, що постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 24 липня 2017 року слід скасувати, в частині стягнення з Рунівщянської сільської ради Полтавського району Полтавської області на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 5 000,00 грн.

В іншій частині постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст.2, 11, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211-212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області задовольнити частково.

Постанову Полтавського районного суду Полтавської області від 24 липня 2017 року по справі № 545/1603/16-а скасувати, в частині стягнення з Рунівщянської сільської ради Полтавського району Полтавської області на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 5 000,00 грн.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів, - з дня складення в повному обсязі.

У повному обсязі складена 09 жовтня 2017 року.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_12
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_13 ОСОБА_14