Справа № 243/6221/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кузнецов Р. В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року справа №243/6221/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Гребінківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2017 року у справі № 243/6221/17 за позовом ОСОБА_2 до Гребінківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з адміністративною позовною заявою до Управління пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він є пенсіонером за віком та перебуває на обліку в Гребінківському об'єднаному Управлінні пенсійного фонду України Полтавської області (далі Управління). До липня 2016 року він отримував пенсію шляхом зарахування її на рахунок відкритий у АТ «Ощадбанк», але з липня 2016 року виплату пенсії припинено.

Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує його конституційні права.

Просив суд визнати протиправною бездіяльність Управління щодо невиплати йому пенсії, скасувати Рішення про призупинення виплати пенсії, зобов'язати Управління поновити йому нарахування та виплату пенсії за віком та сплатити заборгованість за період, починаючи з липня 2016 року, а також утриматись від подальшого призупинення виплати пенсії.

Постановою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2017 року у справі № 243/6221/17 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління щодо невиплати пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, з 01 липня 2016 року.

Визнано неправомірним та скасовано рішення Управління № 11 від 17 лютого 2017 року щодо відмови в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_2

Зобов'язано Управління поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_2 та виплатити заборгованість за період, починаючи з 01 липня 2016 року.

В задоволення іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постанова мотивована тим, що зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги Управління зазначає, що на час звернення позивача із даним позовом Кабінетом Міністрів України постановою № 637 чітко визначено порядок виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам. - такі виплати здійснюються через установи ПАТ "Державний ощадний банк України". При цьому, можливість одержання пенсій на особові рахунки відкриті в інших банківських установах не передбачена.

На підставі вищезазначеної постанови управлінням припинено виплату пенсії на поточний рахунок позивача, відкритий в установі «ПриватБанк» з 01 липня 2016 року.

14 грудня 2016 року позивач звернувся до Управління із заявою про продовження виплати пенсії за віком та надав довідку від 14 грудня 2016 року № 255 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а також надав заяву про перерахування коштів на поточний рахунок, відкритий в АТ "Ощадбанк".

На виконання Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08 червня 2016 року №365, рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 09 лютого 2017 року №2 ОСОБА_2 відмовлено в наданні соціальних виплат.

Таке рішення Комісією було прийнято в зв'язку із встановленням факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання згідно актів обстеження та інших матеріалів. Тобто позивач ОСОБА_2 відсутній за місцем проживання зазначеним у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до п.2 ст. 9 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщена особа зобов'язана повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення. У разі добровільного повернення до покинутого постійного місця проживання зобов'язана не пізніше як за три дні до дня виїзду повідомити структурний підрозділ з питань соціального захисту населення.

Управлінням, на підставі Рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №2 від 09 лютого 2017 року, прийнято рішення від 17.02.2017 №11 про відмову в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_2

З огляду на вищевикладене, Управління діяло у відповідності до постанови КМУ № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", ніяких протиправних дій не чинило та діяло в межах чинного законодавства, відтак відсутні підстави для скасування вищезазначеного рішення та відсутні підстави для відновлення та виплати пенсії з 01.07.2016.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є пенсіонером, отримує пенсію за віком, що підтверджено Пенсійним посвідченням № 106913, виданим Пенсійним фондом України (а. с. 5).

Відповідно до довідки від 14 грудня 2016 року № 1255, ОСОБА_2 взято на облік як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Зареєстроване місце проживання ОСОБА_2: АДРЕСА_1, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 6).

Нарахування сум пенсій за період з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2016 року здійснювалося на поточний рахунок відкритий в ПАТ КБ "ПриватБанк" згідно із заявою позивача.

З 01 липня 2016 року, відповідно до постанови КМУ від 05 листопада 2015 року №637 в редакції постанови КМУ від 14 березня .2016 року №167 управлінням припинено виплату пенсії на поточний рахунок позивача відкритий в установі «ПриватБанк» з 01 липня 2016 року.

14 грудня 2016 року позивач звернувся до управління із заявою про продовження виплати пенсії за віком та надав довідку від 14 грудня 2016 року № 255 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а також надав заяву про перерахування коштів на поточний рахунок, відкритий в АТ "Ощадбанк".

На виконання Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08 червня 2016 року №365, рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 09 лютого 2017 року № 2 ОСОБА_2 відмовлено в наданні соціальних виплат у зв'язку із встановленням факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання згідно актів обстеження та інших матеріалів наданих управлінням соціального захисту населення.

Рішенням Управління № 11 від 17 лютого 2017 року позивачеві було відмовлено в поновленні виплати пенсії за віком на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 09 лютого 2017 року № 2.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є пенсіонером, з 14 грудня 2016 року перебуває на обліку як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, його зареєстроване фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, та перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію за віком. З 01 липня 2016 року відповідачем припинено виплату пенсії ОСОБА_2, що підтверджується письмовими поясненнями відповідача та доданими документами.

Суд зазначає, що на момент припинення виплати пенсії позивачеві, довідка про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України № 255 від 14 грудня 2016 року не була скасована (а. с. 6).

Таким чином спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно припинення виплати пенсії позивачеві з 01 липня 2016 року на підставі не підтвердження її місця перебування.

Відповідно до статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Закон № 1058-VI або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений.

Так, частиною першою статті 49 Закону № 1058-VI визначено виключний перелік підстав для припинення виплати пенсії:

Виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

Положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009\

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

В ході розгляду справи судом встановлено, що Управлінням не приймало жодних рішень про припинення виплати пенсії позивачу з 01.07.2016.

Пункт 5 частини першої статті 49 Закону № 1058-VI, з огляду на приписи Закону № 1706-VII, не може бути застосований, оскільки цей пункт відсилає виключно до випадків, передбачених законом, тобто, вказані правовідносини не можуть бути врегульовані іншими нормативно-правовими актами, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України, які відносяться до підзаконних нормативних актів.

В той же час, Закон № 1706-VII не встановлює жодних випадків для припинення виплати пенсії. Більш того, ані цей Закон, ані будь-який інший закон не встановлює таку підставу для припинення виплати пенсії, як скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи, зміна місця проживання тощо.

Інші пункти ч.1 ст. 49 № 1058-VI в спірних правовідносинах також не мають місця.

Враховуючи викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, припинивши виплату пенсії та не виплачуючи позивачу пенсію за віком з липня 2016 року, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера ОСОБА_2, в тому числі шляхом зобов'язання поновити виплату пенсії за віком та сплатити заборгованість позивачу пенсії з 1 липня 2016 року.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Гребінківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2017 року у справі № 243/6221/17 за позовом ОСОБА_2 до Гребінківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя І.В.Сіваченко

Судді О.О.Шишов

ОСОБА_3