Справа № 822/2690/17
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2690/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року 11:53м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіШевчука О.П.
при секретаріБачку А.М.
за участі:позивача, представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби (далі - ГУ ДФС) у Хмельницькій області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ДФС у Хмельницькій області, щодо не подання до Державної фіскальної служби України у 15-ти денний строк з дня реєстрації заяви (рапорту), висновку щодо виплати грошової допомоги разом з підтвердними документами, які додані до заяви;

- зобов'язати ГУ ДФС в Хмельницькій області надіслати до Державної фіскальної служби України висновок щодо нарахування та виплати грошової допомоги, у зв'язку із встановленням II групи інвалідності, відповідно до ст.23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ, а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі за (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 (далі - Порядок №850) у 200-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходив службу в органах податкової міліції у Головному управлінні ДФС в Хмельницькій області та 29 листопада 2016 року був звільнений зі служби за станом здоров'я.

Висновком Хмельницької обласної медико-соціальної експертної комісії (далі - ХО МСЕК) був встановлений причинний зв'язок між захворюваннями ОСОБА_3 з його проходженням служби в органах внутрішніх справ та встановлено ІІ групу інвалідності.

На підставі вказаних документів 18 серпня 2017 року звернувся до ГУ ДФС у Хмельницькій області, з метою подання заяви (рапорту) про нарахування та виплату грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності, проте отримував відмову від прийняття таких документів.

Натомість 11 вересня 2017 року ОСОБА_3 отримав лист ГУ ДФС у Хмельницькій області №12325/10/22-01-04-73 від 05 вересня 2017 року, яким позивачу відмовлено у виплаті, оскільки згідно Закону України "Про національну поліцію" втратив чинність Закон України "Про міліцію", а дія Порядку №850 та Закону України "Про національну поліцію" не поширюється на працівників податкової міліції. ОСОБА_3 вважає, що відноситься до категорії осіб яким передбачена виплата одноразової грошової допомоги відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію". На думку позивача вказана відмова є протиправною та такою, що суперечить нормам чинного законодавства, а тому на підставі вищевикладеного просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник Головного управління ДФС в Хмельницькій області в судовому засіданні позов не визнала. Крім того надала письмові заперечення, в яких зазначила, що ОСОБА_3 було прийнято на службу в податкову міліцію. Вказала, що Закон України "Про міліцію" втратив чинність. Порядок №850 та Закон України "Про національну поліцію" не поширюється на працівників податкової поліції, тому готувати висновки, проводити розрахунки та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції згідно із цими нормативними актами законні підстави відсутні. Вважає, що відмовляючи у направленні до ДФС України висновку про щодо виплати грошової допомоги відповідач діяв правомірно, в межах наданих повноважень, у спосіб визначений законодавством та на підставі діючого законодавства, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх взаємному зв'язку та сукупності, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що наказом 29 листопада 2016 року ОСОБА_3 звільнений зі служби в поліції за станом здоров'я на підставі свідоцтва про хворобу №325 від 14 листопада 2016 року, виданого військово-лікарською комісією УМВС України у Хмельницькій області.

Після звільнення позивач пройшов обстеження у ХО МСЕК, якою було встановлено причинний зв'язок між захворюваннями ОСОБА_3 з його проходженням служби в органах внутрішніх справ та встановлено ІІ групу інвалідності.

Оцінюючи доводи відповідача, викладені у листі №12325/10/22-01-04-73 від 05 вересня 2017 року, суд враховує наступне.

Діяльність податкової міліції регулюється Розділом ХVІІІ Податкового кодексу України.

Статтею 356 Податкового кодексу України визначений правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, зокрема передбачено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Частиною 6 статті 23 Закону України "Про міліцію" №565-XII від 20 грудня 1990 року встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" Кабінет Міністрів України постановою №850 від 21 жовтня 2015 року затвердив "Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

Згідно пункту 1 Порядку №850, ці Порядок та умови визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Положеннями підпункту 2 пункту 2 Порядку №850 передбачено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Позивача 28 листопада 2016 року обстежено ХО МСЕК, встановлено ІІ групу інвалідності із втратою 70% працездатності та видано довідку №0017793, згідно якої встановлено захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (далі - ОВС) України.

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку №850, грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності II групи.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає ЗУ "Про Національну поліцію" №580-VІІІ від 02 липня 2015 року.

Згідно п.3 ч.1 ст.97 Закону України "Про Національну поліцію", одноразова грошова допомога призначається та виплачується, у разі визначення поліцейському інвалідності, яка настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання службових обов'язків під час участі в антитерористичній операції, захисту незалежні суверенітету та територіальної цілісності України

Відповідно до ч.2 ст.97 вищевказаного Закону, порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейським встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

В свою чергу, Розділом XI прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" №580-VІІІ (із змінами) встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Закону України "Про Націоналі поліцію".

Отже, ст.23 Закону України "Про міліцію" передбачено, що право на одноразову грошову допомогу у працівника міліції виникає і у тому разі, коли інвалідність настала навіть після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, яке мало місце в період її проходженні що і було зазначено в довідці МСЕК.

Суд вважає, що позивач не втрачав права на отримання одноразової грошової допомоги, лише через те що подав рапорт після втрати чинності Закону України "Про міліцію", оскільки інвалідність була набута під час проходження служби саме в органах внутрішніх справ України, та норма Закону України "Про міліцію", щодо такої виплати залишається чинною.

Так як з 29 листопада 2016 року у позивача виникло право на отримання грошової допомоги в зв'язку з встановленням йому як працівнику міліції ІІ групи інвалідності, пов'язаної із проходженням служби в ОВС України, він 18 серпня 2017 року звернувся із заявою до ГУ ДФС України в Хмельницькій області з проханням провести йому виплату одноразової грошової допомоги. До заяви позивачем надані всі необхідні документи, перелік яких наведений в самій заяві.

Згідно пункту 9 Порядку №850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

У відповідь на свою заяву 11 вересня 2017 року позивач отримав лист №12325/10/22-01-04-73 про те, що йому відмовлено в отриманні одноразової грошової допомоги.

Таким чином суд вважає за необхідне, зобов'язати Головне управління ДФС в Хмельницькій області надіслати до Державної фіскальної служби України висновок щодо можливості проведення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 чи відмови в проведенні даної грошової виплати, згідно заяви від 18 серпня 2017 року.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З врахуванням зазначених обставин, норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому їх необхідно задовольнити в повному обсязі.

На підставі ст.94 КАС України, судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст.2, 11, 71, 86, 94, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області щодо не подання до Державної фіскальної служби України у 15-денний строк з дня реєстрації заяви (рапорту) ОСОБА_3, висновку щодо виплати грошової допомоги разом із підтверджуючими документами, які додані до заяви.

Зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області направити до Державної фіскальної служби України, висновок щодо нарахування та виплати ОСОБА_3 грошової допомоги, у зв'язку із встановленням II групи інвалідності, відповідно до ст.23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-XII, а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 10 жовтня 2017 року , 14:05.

Суддя/підпис/О.П. Шевчук
"Згідно з оригіналом" Суддя О.П. Шевчук