Справа № 813/3253/17
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 року справа № 813/3253/17

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Карп`як О.О.,

секретар судового засідання Єрмакова Х.Р.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Курмана Б.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області в якій позивач просить:

- забезпечити повний захист його конституційних прав (зокрема, визначених статтями 3 і 124 Конституції України) при розгляді даної справи та винесенні рішення, а також прав і свобод , гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (зокрема, визначених статтями 6 і 13) та протоколами до неї. Для цього позивач просить використати всі передбачені чинним законодавством України повноваження суду в таких випадках, зокрема, приписи частини 2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України щодо можливості виходу за межі позовних вимог, якщо цього вимагатимуть встановлені обставини у справі, а також положення ч.2 ст.162 КАС України про можливість прийняття постанови, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина;

- встановити правонаступника Держаної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міністерства доходів і зборів України, повноваження якого є достатніми для повного виконання ним зобов'язань щодо надання позивачу інформації та копій документів на підставі постанови Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2014 року №813/625/14;

- зобов'язати відповідача:

1) прийняти виконавчий лист №813/625/14 від 08.08.2017 до виконання;

2) відкрити виконавче провадження за виконавчим листом №813/625/14 від 08.08.2017;

3) направити заявнику постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №813/625/14 від 08.08.2017;

- ухвалити рішення про продовження дії виконавчого листа №813/625/14 від 08.08.2017 до моменту повного виконання рішення суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним виконавцем ВПВР управління ДВС ГТУЮ у Львівській області безпідставно винесено повідомлення №10436 від 04.09.2017 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, яке створює причини та умови невиконання рішення суду від 13.02.2014 по справі №813/625/14, яке вступило у законну силу. Зазначає, що відповідач при винесенні зазначеного повідомлення не врахував майновий стан позивача, який унеможливлює сплату авансового внеску, що підлягає стягненню за примусове виконання рішення суду на підставі виконавчого документа за заявою стягувача. Таким чином, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві та доповненнях до позовної заяви, просить позов задоволити у повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у письмових запереченнях на позов та обґрунтовується нормами ст.2, ч.4 ст.4, ч.2 ст.26, ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 19 Конституції України. Відповідач вказує на відсутність правових підстав для звільнення позивача від сплати авансового внеску. Крім того, боржник за вказаним виконавчим документом, ДПІ у Личаківському районі м. Львова, припинено. Вищенаведене є підставою для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просить відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

Заслухавши думку позивача та представника відповідача, дослідивши подані документи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

13.02.2014 Львівським окружним адміністративним судом винесено постанову у справі 813/625/14 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, якою адміністративний позов задоволено частково. А саме, визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова щодо ненадання публічної інформації на запит ОСОБА_1 № 04/06 від 07.06.2012 року та зобов'язано Державну податкову інспекцію у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області розглянути запит ОСОБА_1 № 04/06 від 07.06.2012 року та надати запитувану інформацію.

Вказана постанова набрала законної сили 28.10.2014 року.

08.08.2017 Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі №813/625/14 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.

30.08.2017 ОСОБА_1 подав заяву на ім`я Начальника відділу примусового виконання рішень управління ДФС ГТУЮ у Львівській області про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №813/625/14 від 08.08.2017.

04.09.2017 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Львівській області на підставі п.5,8 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» винесено повідомлення №10436 про повернення виконавчого документу стягувачу (ОСОБА_1.) без прийняття до виконання на підставі того, що:

- стягувачем не сплачено авансовий внесок за примусове виконання рішення;

- згідно інформації, отриманої з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, юридичну особу боржника припинено.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)- сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 3 цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пп.5,8 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо: юридичну особу - боржника припинено; стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим. У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Відповідно до п.1 статті 26 цього ж Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Пунктом 2 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про:

стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин;

обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи;

стягнення аліментів;

відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби. У разі виконання рішення Європейського суду з прав людини авансовий внесок не сплачується.

Суд встановив, що однією з підстав винесення 04.09.2017 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Львівській області повідомлення №10436 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є несплата позивачем авансового внеску за примусове виконання рішення.

Слід зазначити, що стаття 26 ЗУ «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати авансового внеску.

Таким чином, кожен стягувач зобов'язаний здійснювати авансування витрат на проведення виконавчих дій саме по виконанню рішення, винесеного на його користь, окрім випадків коли згідно закону він звільнений від сплати авансового внеску.

Як встановлено судом, позивач не входить до переліку осіб, які звільняються від сплати авансового внеску з питань примусового виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року (із змінами і доповненнями) ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

З метою врегулювання відносин, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України прийнято Закон України від 23.02.2006, № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006, № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст. 18 вказаного Закону, для цілей посилання на текст Конвенції суди використовують офіційний переклад Конвенції українською мовою (далі - переклад). Для цілей посилання на Рішення та ухвали Суду та на ухвали Комісії суди використовують переклади текстів рішень Суду та ухвал Комісії (далі - переклад), надруковані у виданні, передбаченому в статті 6 цього Закону.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

У справі Хорнсбі проти Греції Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд «було б ілюзорним, якби національна правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї з сторін… Виконання судового рішення, ухваленого будь - яким судом, має розглядатись як невід'ємна частина «судового розгляду» для цілей статті 6».

Також з приводу виконання судових рішень Європейський суд з прав людини висловив ряд висновків, зокрема:

Право на справедливий суд було б ілюзорним, якщо б остаточне рішення будь - якого суду або трибуналу, в тому числі адміністративного, було б дозволено не виконувати (справа Чернін проти Республіки Чехія). Виконання судового рішення повинне розглядатися як невід'ємна частина «судового розгляду» для цілей реалізації права на справедливий суд (справа Хорнсбі проти Греції).

Обов'язок щодо забезпечення виконання остаточних рішень суду лежить на державі і рівною мірою застосовується незалежно від того, хто саме несе відповідальність за їхнє виконання - суди чи інші органи влади. Бездіяльність з боку влади або існування надмірних затримок у виконані судових рішень є порушенням права на справедливий суд і права на ефективний засіб юридичного захисту. (справа Чернін проти Республіка Чехія).

Адміністративний суд або трибунал повинен мати повноваження приймати рішення про застосування ефективного засобу юридичного захисту, а також виконувати або забезпечувати виконання своїх рішень. Для забезпечення виконання судового рішення повинна бути передбачена відповідна процедура, і адміністративні органи мають притягуватися до відповідальності, якщо вони відмовляються або ігнорують виконання судових рішень (Рекомендація Rес (2003) 16 Ради Європи, примітка 5).

При вирішенні питання необхідності сплати позивачем авансового внеску, як передумови звернення з заявою про примусове виконання рішення суду, суд звертає увагу на те, що виконання судового рішення є невід'ємною частиною судового розгляду. Ухвалою суду від 22.09.2017 року звільнено позивача від сплати судового збору у зв'язку незадовільним майновим станом, зокрема відсутністю доходу як у нього, так і в членів його сім'ї (дружини). Такий правовий механізм встановлений положеннями ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір» та ч.1 ст.88 КАС України. Вказані норми встановлюють можливість полегшення судом тягаря судових витрат для осіб з низьким рівнем достатку та спрямовані на те, щоб судові витрати не були перешкодою для доступу до суду малозабезпечених осіб, слугують гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду незалежно від майнового стану.

Однак, положеннями Закону України «Про виконавче провадження» такої можливості не передбачено.

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод,кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, викладену ним і рішенні від 19.06.2001 у справі «Кройц проти Польщі» (Kreuz v. Poland 28249/95), згідно якої розмір судових витрат за обставин конкретної справи слід оцінювати з урахуванням можливості заявника сплатити таку суму та зважаючи на стадію провадження у справі, коли у заявника виник обовязок по сплаті цих витрат. Саме ці обставини є істотними при вирішенні питання про те, чи було порушено право особи на доступ до суду.

У цій справі суд відзначив, що висновки національних судів щодо фінансових можливостей заявника ґрунтувалися радше на гіпотетичних можливостях його перспективних доходів аніж на реальних фактах, що на них посилався заявник. Національні суди також відмовилися взяти до уваги аргумент заявника про те, що він не в змозі сплатити судові витрати, без отримання і вивчення будь-яких доказів, котрі б спростовували факти, наведені ним у його фінансовій декларації. Таким чином, національні суди дійшли висновку про фінансовий стан заявника без належного врахування представлених ним матеріалів.

Суд дійшов висновку про те, що національні суди не спромоглися забезпечити належний баланс між інтересами держави щодо отримання судових витрат, з одного боку, і правом заявника на розгляд його справи у судовому порядку з іншого. Розмір судових витрат, що їх мав сплатити заявник, був надмірним і призвів до неможливості розгляду справи п. Кройца судом, а це, на думку Суду, порушує саму сутність права на доступ до суду. Отже, мало місце порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до п.8 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку,що при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання від 04.09.2017 року №10436 відповідачем не дотримано п.8 ч.3 ст.2 КАС України в частині висновків про необхідність подання позивачем доказів сплати авансового внеску, оскільки не враховано фінансовий стан стягувача у виконавчому провадженні, що в свою чергу перешкоджатиме йому у реалізації його права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, зокрема на виконання судового рішення, яке набрало законної сили. При цьому, суд звертає увагу на те, що метою здійснення виконавчого провадження є примусове виконання рішень. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

З урахування вищевикладеного, суд вважає, що дії відповідача, які в звичайних умовах можуть бути цілком обґрунтованими, в особливій ситуації позивача є порушенням принципу пропорційності, порушенням права позивача на ефективний засіб юридичного захисту. Крім того, хоча дії відповідача формально ґрунтуються на положеннях нормативного акту та переслідують легітимну мету, в особливій ситуації позивача суд вважає їх явно непропорційними, тобто вчиненими без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Отже, такі дії в даній ситуації є явно непропорційними заявленій легітимній меті, а тому їх не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо, адже відповідач не врахував всі обставини, що мають значення для прийняття рішення, зокрема, обмежені можливості позивача сплатити авансовий внесок.

Щодо правомірності винесення відповідачем повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання від 04.09.2017 року №10436 в частині висновків про наявність інформації, отриманої з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, юридичну особу боржника припинено, суд вважає такі правомірними з огляду на наступне.

Відповідно до пп.5,8 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо, зокрема: юридичну особу - боржника припинено. У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у вказаному Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, вказаним Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до вказаного Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною п'ятою статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Позивач не заперечував факту припинення боржника у виконавчому провадженні ДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області.

Відповідно до ст. 264 КАС України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником. Суд розглядає питання про заміну сторони виконавчого провадження в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або заінтересованої особи, що звернулися з поданням (заявою), та осіб, які беруть участь у справі.

Відтак, в порядку ст. 264 КАС України позивач має право на звернення до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження у справі 813/625/14. У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду, що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

З огляду на вищенаведене, винесення відповідачем повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання від 04.09.2017 року №10436 в частині ч.5 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» (юридичну особу боржника припинено) суд вважає правомірним.

Щодо позовних вимог про: встановлення правонаступника Держаної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міністерства доходів і зборів України, повноваження якого є достатніми для повного виконання ним зобов'язань щодо надання позивачу інформації та копій документів на підставі постанови Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2014 року №813/625/14; зобов'язання відповідача- прийняти виконавчий лист №813/625/14 від 08.08.2017 до виконання; відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №813/625/14 від 08.08.2017; направлення заявнику постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №813/625/14 від 08.08.2017, - суд зазначає наступне.

Вчинення виконавчих дій є дискреційними повноваженнями відповідача.

Вищенаведене також в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у Постанові Пленуму від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", в якій визначено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому, суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно з Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином позовні вимоги про: встановлення правонаступника Держаної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міністерства доходів і зборів України, повноваження якого є достатніми для повного виконання ним зобов'язань щодо надання позивачу інформації та копій документів на підставі постанови Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2014 року №813/625/14; зобов'язання відповідача- прийняти виконавчий лист №813/625/14 від 08.08.2017 до виконання; відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №813/625/14 від 08.08.2017; направлення заявнику постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №813/625/14 від 08.08.2017, - до задоволення не підлягають, оскільки належать до дискреційних повноважень відповідача.

Стосовно позовних вимог про встановлення правонаступника Держаної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міністерства доходів і зборів України, ухвалення рішення про продовження дії виконавчого листа №813/625/14 від 08.08.2017, то такі до задоволення не підлягають, оскільки такі питання належить розглядати в порядку ст261, 264 КАС України шляхом подання заяв у справі №813/625/14 в порядку розгляду питань, пов'язаних з виконанням судового рішення в адміністративній справі.

Таким чином суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складений та підписаний 09.10.2017 року.

Суддя Карп`як О.О.