Справа № 408/2627/17-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Карягіна В.А.
Суддя-доповідач - Компанієць І.Д.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року справа №408/2627/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Компанієць І.Д., суддів Васильєвої І.А., Гаврищук Т.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області на постанову Біловодського районного суду Луганської області від 09 серпня 2017 року у справі № 408/2627/17-а за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області про поновлення пропущеного строку, скасування рішень, , визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі просили визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні / відновленні та в призупиненні позивачам призначення щомісячної адресної допомоги; скасувати рішення відповідача №7 від 01.09.2016р про відмову в призначенні/відновленні позивачам щомісячної адресної допомоги та рішення №34 від 23.02.2017 року про призупинення призначення ОСОБА_3 щомісячної адресної допомоги; зобов'язати управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області здійснити виплату позивачам щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг, з 15.08.2016 року.

Постановою Біловодського районного суду Луганської області від 09 серпня 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області щодо відмови в призначенні / відновленні та в призупиненні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 призначення щомісячної адресної допомоги.

Скасовано рішення управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області №7 від 01.09.2016р про відмову в призначенні/відновленні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щомісячної адресної допомоги та рішення №34 від 23.02.2017 року про призупинення призначення ОСОБА_3 щомісячної адресної допомоги.

Зобов'язано управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області здійснити виплату ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг, з 15.08.2016 року.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідачем правомірно прийняті оскаржувані рішення, оскільки будинок, в якому проживають позивачі не є житловим приміщенням.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за приписами п. 2 ч. 1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивачі перебувають на обліку в управлінні соціального захисту населення Станично-Луганської РДА Луганської області як особи, які перемістилися з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме, з м. Луганськ.

ОСОБА_3 була видана довідка №1732 від 18.05.2015 року, ОСОБА_4 довідка №1729 від 18.05.2015 року, які є дійсними., згідно з якими вони з липня 2014 року перемістилися в АДРЕСА_1 (арк..спр 4-5).

11.02.2016 року позивачі звернулись до відповідача з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги.

Управлінням соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області позивача була призначена щомісячна адресна грошового допомога, та виплачувалася з 11.02.2016 року по 10.08.2016 року.

15.08.2016 року ОСОБА_3 повторно звернулась до відповідача з заявою про призначення(відновлення) щомісячної адресної допомоги з наданням необхідних документів.

Рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 01.09.2016 року позивачу відмовлено в призначенні( відновленні) соціальних виплат на підставі п.12 Порядку - виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги., про що позивач була повідомлена (а.с.16)

При перевірці інформації про фактичне місце проживання/перебування позивача управлінням з'ясовано , що садовий (дачний) будинок за адресою фактичного місця проживання належить ОСОБА_3(а.с. 35).

Після звернення позивача на Урядову гарячу лінію листом від 04.11.2016 року заступник голови Станично-Луганської РДА повідомив ОСОБА_3 про припинення виплати до з'ясування питання про право отримувати грошову допомогу особам, які мешкають у своїх дачних будинках на території Станично-Луганського району (а.с.12).

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами частин 1 та 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньопереміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII , внутрішньопереміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

За приписами статті 2 зазначеного Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбаченихКонституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішньогопереміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на обліквнутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. Грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах:. для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сім'ї) (п.3 Порядку).

Стосовно посилання апелянта, що будинок в якому проживають позивачі не є житловим, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до технічного паспорту садовий (дачний )будинок, який розташований на території садового товариства «Озон» з адресою АДРЕСА_1, належить на підставі свідоцтва про право власності ОСОБА_3 та представляє собою двоповерховий будинок площею 84,5 кв.м.(а.с. 6-10).

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

За приписами ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Так, згідно зі ст. 6 Житлового кодексу Української РСР від 30.06.1983 року № 5464-Х, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Відповідно до ст. 4 Житлового кодексу Української РСР, жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, зафіксований факт постійного проживання позивача у належному їй будинку, згідно з яким «зі слів заявниці мешкає у власному будинку, який збудовано в 2001 році та з 2014 року мешкає в цьому будинку постійно» (арк..спр.37).

Колегія суддів зазначає, що зазначений будинок має адресу розташування, йому присвоєний номер, будинок зареєстрований в КЗ «Станично-Луганське бюро технічної інвентаризації», видано свідоцтво про право власності на нього, а тому підстав вважати даний будинок таким, що не є житловим у відповідача не має.

З приписами пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. N 505, щомісячна адресна допомога установлюється внутрішньо переміщеним особам з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п.6 Порядку № 505,в редакції, яка діяла на час прийняття рішення відповідачем, грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення;

Згідно Розпорядження КМУ №1085 від 7.11.2014 року с.Пшеничне Станично-Луганського району входить до переліку населених пунктів, які розташовані на лінії зіткнення.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що відповідач приймаючи рішення №7 від 01.09.2016 року про відмову в призначенні(відновленні) виплати як уповноваженому представнику сім'ї ОСОБА_3 щомісячної адресної допомоги на підставі п.12 Порядку, діяв в порушення вимог діючого законодавства.

Відповідно до п.8 Порядку № 505 Уповноважені органи- структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської держадміністрацій - протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім'ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім'ї;

Таким чином, перелік видів рішень, які мають бути прийняті уповноваженим органом, є вичерпним. Отже, рішення про призупинення призначення в переліку відсутнє. Тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про скасування рішення відповідача від 23.02.2017 року про призупинення призначення щомісячної адресної допомоги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області на постанову Біловодського районного суду Луганської області від 09 серпня 2017 року у справі № 408/2627/17-а - залишити без задоволення.

Постанову Біловодського районного суду Луганської області від 09 серпня 2017 року у справі № 408/2627/17-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Суддя-доповідач І.Д. Компанієць

Судді І.А. Васильєва

Т.Г. Гаврищук