Справа № 805/2460/17-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Голошивець І. О.
Суддя-доповідач - Гаврищук Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року справа №805/2460/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сухарька М.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2017 року у справі № 805/2460/17-а (головуючий І інстанції Голошивець І. О.) за позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області третя особа - Управління Державної казначейської служби України у м. Слов'янську Донецької області про визнання протиправною відмову щодо нарахування та виплати суддівської винагороди, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, третя особа - Управління Державної казначейської служби України у м. Слов'янську Донецької області, в якому просив, суд, визнати протиправною відмову щодо нарахування та виплати ОСОБА_4 суддівської винагороди у розмірі, встановленому ч. 1 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI, виходячи із розрахунку посадового окладу у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік», з 01 січня 2017 року в розмірі 3200 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2017 року, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій пославшись на порушення норм матеріального та процесуального права просив скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2017 року та прийняти нове рішення яким задовольнити позов. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що ТУ ДСА в Донецькій області неправильно проаналізувало сукупність норм чинного законодавства та допустило пряму протизаконність та дискримінацію суддів, оскільки зміни до Закону України «Про судоустрій та статус суддів», який втратив чинність, не внесені та не можуть бути внесені. Вважає, що неврахування для обчислення суддівської винагороди розміру мінімальної заробітної плати, призводить до дискримінаційного явища відносно суддів, а також порушує гарантії незалежності суддів.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За приписами п.2 ч.1 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Указом Президента України № 425/2016 від 29.09.2016 року позивача призначено на посаду судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області.

З довідки Жовтневого районну суду м. Маріуполя Донецької області від 30.06.2017 № 14 вбачається, що наказом голови Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24.10.2016 №6-К/02-04 ОСОБА_3 зараховано до штату Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області (а.с.10).

Штатним розписом з 01.01.2017 року Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області встановлений для судді суду посадовий оклад у розмірі 16000 гривень.

Відповідно до листа Державної судової адміністрації України від 13.01.2017 року № 11-256/17, з 01.01.2017 року розмір посадового окладу судді місцевого суду до проходження кваліфікаційного оцінювання становить - 16 000 грн., апеляційного суду - 17600 грн. Після проходження кваліфікаційного оцінювання розмір базового посадового окладу судді місцевого суду буде дорівнювати 24000 грн., апеляційного суду - 40000 грн.

З розрахункових листів позивача вбачається, що нарахування посадового окладу ОСОБА_3 з 01.01.2017 року здійснювалось із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого у розмірі 1600 грн. (а.с.11-12).

Крім того, в матеріалах справи міститься лист Територіального управління ДСА України в Донецькій області від 21.06.2017 року № 05-793/17, відповідно до якого повідомлено позивача, що з 01.01.2017 року суддівська винагорода суддів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання у встановленому порядку, обраховується від розміру посадового окладу судді, який складає 16000 грн., а доплати обраховуються від зазначеного розміру посадового окладу та тому підстав для здійснення нарахування та виплати суддівської винагороди з січня 2017 року, виходячи з посадового окладу судді в розмірі 32000 грн. не вбачається (а.с.9).

Не погоджуючись з відмовою відповідача в нарахуванні та виплати суддівської винагороди у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, позивач звернувся з позовом до Донецького окружного адміністративного суду.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 135 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ), суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини третьої статті 135 цього Закону базовий розмір посадового окладу судді визначається виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В той же час, пунктом 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІІ встановлено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41-45, ст.529; 2015 р., NN 18-20, ст. 132 із наступними змінами»).

Таким чином, для суддів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, розмір суддівської винагороди слід визначати за положеннями Закону України від 07.07.2010 № 2453-VІ «Про судоустрій та статус суддів» (далі - Закон № 2453-VІ).

Як встановлено судом, позивач призначена на посаду судді Рубіжанського міського суду Луганської області до набрання чинності Законом № 1402 та не проходила кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді).

У відповідності до частини третьою статті 133 Закону № 2453-VІ посадовий оклад судді встановлюється виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України від 21.12.2016 № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено, що у 2017 році розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня становить 3200 гривень.

Згідно зі статтею 7 Закону України від 21.12.2016 № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 1600 грн.

Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774 встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Закон № 1774-VІІ не визнаний неконституційним, а тому колегія суддів вважає правомірним його застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин.

Крім того, Закон № 1774-VІІ прийнятий пізніше у часі за норми статті 133 Закону № 2453-VІ, тому при подоланні колізій положень нормативно-правового(их) акту(ів) рівної юридичної сили слід надавати перевагу тому, що прийнятий пізніше, тобто, Закону № 1774-VІІ.

Про необхідність пріоритетного застосування положень Закону № 1774-VІІ додатково свідчить також і пряма вказівка законодавця, висловлена ним у пункті 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону: до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Колегія суддів також звертає увагу, що у зв'язку з прийняттям Закону № 1774-VІІ не відбулось зменшення розміру суддівської винагороди, яку фактично отримував позивач до його ухвалення: з 1 грудня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1600 гривень (абзац 2 статті 8 Закону України від 25.12.2015 № 928-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2016 рік»), так само як і з 01.01.2017 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1600 гривень (абзац 4 статті 7 Закону України від 21.12.2016 № 1801-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2017 рік»).

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що при виплаті позивачеві суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу у розмірі 16000,00 грн., відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а тому правомірно відмовлено у задоволені позову.

Посилання позивача на рішення «Кечко проти України» колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки в ньому Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів, якими встановлені відповідні доплати та пільги з бюджету і які є діючими, та Закону України «Про Державний бюджет» на відповідний рік. Крім того, в ньому йшлося про те, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань а по цій справі колізія норм вирішена відповідно пріоритетності більш пізнього за часом Закону.

Водночас, слід зазначити, що саме в цьому рішенні ЄСПЛ, в § 23 суд зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними.

У рішенні ЄСПЛ від 10.03.2011 р. у справі «Сук проти України» (заява № 10972/05) зазначено, що держава може ввести, призупинити або припинити виплату доплат, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Колегія суддів також зазначає, що згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Тобто, практика ЄСПЛ полягає в тому, що, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2017 року у справі № 805/2460/17-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 31 липня 2017 року у справі № 805/2460/17-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

М.Г. Сухарьок