Справа № 826/13110/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 жовтня 2017 року № 826/13110/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доСвятошинського районного суду міста Києва
провизнання нечинним та скасування протоколу

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Святошинського районного суду міста Києва (надалі - Відповідач), в якому просить суд: визнати нечинним та скасувати Протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2016 р. у цивільній справі з єдиним унікальним номером судової справи № 759/605/16-ц.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій з приводу неправомірного повторного автоматизованого розподілу судової справи згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2016 р., в провадженні Святошинського районного суду м. Києва одночасно опинились дві цивільні справі між тими самими сторонами, про один і той самий предмет позову, з одних і тих самих підстав, з одним єдиним унікальним номером судової справи - № 759/605/16-ц, що суперечить вимогам законодавства.

Під час розгляду справи представник Позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив Суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відповідач проти позову заперечує, про що надав письмові заперечення, які наявні в матеріалах справи, в обґрунтування яких зазначає, що суддя, який брав участь у вирішенні справи, після скасування попереднього рішення або ухвали про закриття провадження в справі, не може брати участь у розгляді цієї самої справи.

Крім того представник Відповідача, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні судді Святошинського районного суду міста Києва Семанівої Ю.В. знаходилась справа ун. № 759/605/16-ц, пр. № 2/759/1957/16 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Селіверстов Владислав Олегович, Головне управління юстиції в м. Києві, дванадцята Київська державна нотаріальна контора, нотаріус Зубченко Л.С. про визнання недійсним договору купівлі-продажу та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва суддею Семанівою Ю.В. від 08.02.2016р. відкрито провадження у справі.

В подальшому, 15.04.2016р. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Селіверстов Владислав Олегович, Головне управління юстиції в м. Києві, дванадцята Київська державна нотаріальна контора, нотаріус Зубченко Л.C. в частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу АДРЕСА_1 від 02.02.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дванадцятої Київської нотаріальної контори Зубченко Л.С. закрито.

Не погоджуючись з Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва 15.04.2016р. Позивачем подано апеляційну скаргу 26.04.2016р.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2016р. апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15.04.2016 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до того ж суду.

Матеріали справи 07.07.2016р. повернуто до Святошинського районного суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2016р. розподілено справу №759/605/16-ц на суддю Борденюка В.В..

Ухвалою судді Борденюка В.В. від 25.07.2016р. прийнято до провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ПН КМНО Селіверстов Владислав Олегович, Головне управління юстиції в місті Києві, Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, нотаріус Зубченко Л.C. про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 02.02.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.C.

На думку Позивача зміна складу суду по справі №759/605/16-ц суперечить вимогам законодавства, а тому звернувся до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 3, 4 статті 15 Закону України від 07.07.2010 р. № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (станом на момент виникнення спірних правовідносин станом на липень 2016 р.) у судах загальної юрисдикції функціонує автоматизована система документообігу суду. Визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних документів, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ. Справи розподіляються з урахуванням спеціалізації суддів, навантаження кожного судді, заборони брати участь у перегляді рішень для судді, який брав участь в ухваленні судового рішення, про перегляд якого порушується питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні, закінчення терміну повноважень судді, а також в інших передбачених законом випадках, у яких суддя не може здійснювати правосуддя або брати участь у розгляді судових справ.

У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 152 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат, який очолює керівник апарату. Керівник апарату суду несе персональну відповідальність за належне організаційне забезпечення суду, суддів та судового процесу, функціонування автоматизованої системи документообігу, інформує збори суддів про свою діяльність. Збори суддів можуть висловити недовіру керівнику апарату суду, що тягне за собою звільнення його з посади.

Згідно з ч. 11 ст. 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Положення про автоматизовану систему документообігу суду затверджується Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України.

Відповідно до п. 1.3.1 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (надалі - Положення) (станом на момент виникнення спав ірних правовідносин) Положення визначає порядок функціонування автоматизованої системи документообігу в судах загальної юрисдикції (далі - автоматизована система), яка забезпечує: реєстрацію вхідної та вихідної кореспонденції, в тому числі судових справ, етапів їх руху; об'єктивний та неупереджений розподіл судових справ між суддями з додержанням принципів випадковості та в хронологічному порядку надходження судових справ, з урахуванням завантаженості кожного судді (збалансованого навантаження); визначення присяжних та народних засідателів для судового розгляду з числа осіб, які внесені до відповідних списків; надання фізичним та юридичним особам інформації про стан розгляду судових справ у випадках, встановлених законом; оприлюднення передбаченої цим Положенням інформації для розміщення на веб-сайтах судів веб-порталу "Судова влада України"; виготовлення та збереження оригіналів електронних документів суду; централізоване зберігання оригіналів електронних документів суду та інших процесуальних документів, в тому числі оригіналів електронних судових рішень, виготовлених судом; підготовку та автоматичне формування статистичних даних, узагальнюючих, аналітичних показників, отриманих на підставі внесеної до автоматизованої системи інформації; видачу копій судових рішень, виконавчих документів на підставі наявних у автоматизованій системі даних; автоматичне надсилання засобами електронного зв'язку оригіналів електронних документів суду (в тому числі текстів судових повісток у вигляді SMS-повідомлень) учасникам судового процесу (провадження) за їх заявками; передачу судових справ до електронного архіву.

Підпунктом 2.3.43 п. 2.3 Положення, визначено, що судові справи, що надійшли із судів апеляційної або касаційної інстанцій після скасування ухвал, які перешкоджають подальшому розгляду судової справи (крім ухвал про закриття, припинення провадження), а також ухвал, які не перешкоджають подальшому розгляду судової справи, передаються раніше визначеному у судовій справі головуючому судді (судді-доповідачу), ухвалу яких скасовано чи у провадженні яких перебувала або перебуває судова справа.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Ухвалою Святошинського районного суду м. Києві від 15.04.2016 по справі №759/605/16-ц (суддя Семаніва Ю.В.) провадження в частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу АДРЕСА_1 від 02.02.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дванадцятої Київської нотаріальної контори Зубченко Л.С. закрито.

В подальшому Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2016р. вищезазначену Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15.04.2016 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до того ж суду, а відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2016р. розподілено справу на суддю Борденюка В.В..

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, у перегляді справи Верховним Судом України, а так само у новому розгляді її судом першої інстанції після скасування попереднього рішення або ухвали про закриття провадження в справі.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009р. № 2 роз'яснено, що за правилами частини першої статті 21 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участь в розгляді цієї справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, у перегляді справи у зв'язку з винятковими обставинами, а так само у новому розгляді її судом першої інстанції після скасування попереднього рішення або ухвали про закриття провадження у справі. Проте скасування іншої ухвали, якою не закінчувалося провадження у справі (про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасуванні судового наказу, забезпечення позову або скасування забезпечення позову, повернення заяви позивачеві (заявнику), відмову у відкритті провадження у справі, зупинення провадження у справі, залишення заяви без розгляду тощо), не відстороняє суддю від повторної участі у справі.

Судові справи, що надійшли із судів апеляційної або касаційної інстанцій після скасування ухвал, які перешкоджають подальшому розгляду судової справи (крім ухвал про закриття, припинення провадження), а також ухвал, які не перешкоджають подальшому розгляду судової справи, передаються раніше визначеному у судовій справі головуючому судді (судді-доповідачу), ухвалу яких скасовано чи у провадженні яких перебувала або перебуває судова справа (п.2.3.43 Положення).

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що в разі скасування ухвали про закриття (припинення) провадження у справі дана справа передається на повторний розгляд та визначається новий склад суду.

Враховуючи викладене, справу в частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 від 02.02.2007 року, розподіллено Святошинським судом міста Києва відповідно до вимог ЦПК України та Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Відповідно до пункту 8 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення, дія чи бездіяльність прийняті суб'єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення, дія чи бездіяльність є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

З аналізу заявлених Позивачем позовних вимог та обґрунтувань викладених у позовній заяві вбачається, що позиція позивача зводиться до неправомірних, на його думку, дій Відповідача з приводу повторного автоматизованого розподілу судової справи згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2016 р.

У той же час, як встановлено під час розгляду даної адміністративної справи, вищевказана цивільна справа відповідно до автоматизованого розподілу була передана належному головуючому судді.

Наведене дає підстави для висновку про те, що протокол автоматичного розподілу справ не порушує права Позивача щодо розгляду цивільної справи по суті та прийняття за її результатами відповідного рішення.

Суд вважає за необхідне зазначити, що посилання Позивача в позовній заяві на те, що Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва судді Борденюка В.В. від 25.07.2016 відкрито провадження у справі №759/605/16ц, є помилковими, адже згідно резолютивної частини вказаної ухвали справу прийнято до провадження.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук