Справа № 521/21455/16-а
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 521/21455/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Гуревський В.К.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

за участю секретаря судового засідання - Тутової Л.С.

представника апелянта ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 30 травня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі визнання протиправними дій та бездіяльність щодо не проведення службового розслідування та щодо відмови виконати розрахунок розміру пенсії та сплатити різницю, про визнання неправомірними та скасування розпоряджень, якими врахований зменшений коефіцієнт стажу та зобов'язання виконати розрахунок розміру пенсії із застосуванням коефіцієнту стажу, який був визначений при призначення пенсії в 1989 році, та зобов'язання сплатити різницю несплаченої пенсії, про визнання неправомірними дій щодо не сплати соціальної допомоги як дитині війни та щодо сплати соціальної допомоги як дитині війни у розмірі меншому ніж встановлено законом, про зобов'язання виконати нарахування соціальної допомоги як дитині війни у розмірі встановленому законом, -

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, в якому, з урахуванням уточнень вимог (а.с. 130), просила суд:

- визнати протиправними дії та бездіяльність щодо не проведення службового розслідування стосовно виявлених порушень матеріальних норм пенсійного законодавства за заявою позивача від 21.10.2016 року, та щодо відмови виконати законний належний розрахунок розміру пенсії та сплатити різницю несплаченого розміру пенсії та допомоги як дитині війни;

- визнати неправомірними та скасувати розпорядження пенсійної справи № 100128 позивача в період з 01.01.2004 року, якими незаконно врахований зменшений коефіцієнт стажу у наступних розмірах: 1) 0,29333, 2) 0,29417, 3) 0,39713 та зобов'язати відповідача виконати належний розрахунок розміру пенсії позивача із застосуванням коефіцієнту стажу у розмірі 0,64 (64%), який був визначений при призначення пенсії в 1989 році та застосовувався до 01.01.2004 року та зобов'язати сплатити різницю несплаченої пенсії за цей період;

- визнати неправомірними дії відповідача щодо не сплати позивачу соціальної допомоги як дитині війни за період з 01.01.2007 року по 01.01.2008 року, а також сплаті в зменшеному розмірі за період з 01.01.2008 року по теперішній час та зобов'язати відповідача , на підставі матеріальних норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням рішень Конституційного Суду України та правових позицій Верховного Суду України та Вищого адміністративного суду України щодо положень Конституції України в питанні, що Закони мають вищу силу ніж Постанови КМУ та ПФУ в публічно-правових спорах цих правовідносин та зобов'язати відповідача виконати нарахування державної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків відповідно до правової оцінки вищих судів до теперішнього часу та сплатити різницю несплаченої державної допомоги за цей період.

Постановою від 30 травня 2017 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Малиновський районний суд м. Одеси частково задовольнив адміністративний позов:

- визнав неправомірним та скасувати Розпорядження УПФ в Малиновському районі м. Одеси від 01.01.2004 р. по пенсійній справі № 100128 ОСОБА_3 за період з 01.01.2004 року, якими застосовано зменшений коефіцієнт стажу у наступних розмірах: 1) 0,29333; 2) 0,29417; 3) 0,39713;%

- зобов'язав Малиновське об'єднане Управління пенсійного фонду України в м. Одесі провести розрахунок розміру пенсії ОСОБА_3 із застосуванням коефіцієнту стажу у розмірі - 0,64 (64%), який був визначений при призначенні пенсії в 1989 році та застосовувався до 01.01.2004 року і сплатити різницю несплаченої пенсії за відповідний період;

- визнав неправомірними дії Малиновського об'єднаного Управління пенсійного фонду України в м. Одесі щодо несплати ОСОБА_3 допомоги дітям війни за період з 01.01.2007 р. до 01.01.2008 р., а також сплаті в зменшеному розмірі за період з 01.01.2008 року по теперішній час;

- зобов'язав Малиновське об'єднане Управління пенсійного фонду України в м. Одесі відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195-ІV від 18 листопада 2004 року провести нарахування державної соціальної допомоги у розмірі 30% та виплатити різницю несплаченої державної допомоги за період з 01.01.2007 року по теперішній час.

Не погоджуючись з постановою суду Малиновське об'єднане управління пенсійного фонду України в м. Одесі подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права апелянт вважає безпідставне визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Порушення судом першої інстанції норм матеріального права апелянт обґрунтовує тим, що перерахунок пенсії позивача здійснений 01.01.2004 року відповідно до приписів ст. 27 Закону України «про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції чинній станом на 01.01.2004 року.

Також апелянт зазначає, що виплата підвищення до пенсії позивача, як дитині війни, здійснюється у відповідності до вимог чинного законодавства, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

ОСОБА_3 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала.

Ухвалюючи постанову про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що отримавши рішення суду у справі №2а-2478/2009 ОСОБА_2 - представник позивача, 17 жовтня 2016 року звернулась із заявою до відповідача, в якій просила надати для огляду пенсійну справу №100128 ОСОБА_3, оскільки остання наполягала, що не була в судах та не отримувала від відповідача ніяких грошей як дитина війни.

Також суд першої інстанції встановив, що після ознайомлення з матеріалами пенсійної справи №100128 та виявивши порушення, представник позивача спочатку звернулась особисто до заступника відділу з призначення пенсії (вул. Космонавтів 26-а) з питанням про виправлення порушень, а 21 жовтня 2016 року звернулась із заявою-скаргою до управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м Одеси.

У заяві-скарзі ОСОБА_2 вказала виявлені в пенсійній справі неправомірні розрахунки пенсії та запропонувала скласти комісію і провести службове розслідування для виявлення винних осіб та поновити порушені права ОСОБА_3 шляхом повернення законних розрахунків та сплати різниці несплаченої пенсії. У задоволення заяви від 21 жовтня 2016 року було відмовлено листом № 283 від 04 листопада 2016 року, в якому пенсійний орган повідомив, що немає підстав для таких дій, що змусило позивача звернутись до суду за захистом своїх конституційних прав та свобод на зароблену пенсію та державну допомогу.

Також суд першої інстанції встановив, що 15 листопада 2016 року під підпис отримано лист № 233 від 04 листопада 2016 року, в якому відповідач наголосив, що Розпорядження від 01 січня 2004 року виконано на підставі ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (№1058-15), (перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, чинного на той час, також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік»).

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право вибору пенсійних виплат належить пенсіонерові.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріальною нормою ст. 43 чітко зазначено, що перерахунок робиться за нормами законодавства, чинного станом на 01.01.2004 року, а в ч. 2 зазначено, що за бажанням пенсіонера (тобто він подає заяву) може бути перераховано розмір пенсії за новими нормами закону, при цьому він надає Заяву та нову довідку про заробітні плати. Статтею 44 цього Закону зазначено, що виключно за заявами пенсіонерів, робиться перерахунок розміру пенсії, а не за бажанням відповідача, а ст. 45 зазначено хто і коли має право на перерахунок пенсії.

Суд першої інстанції встановив, що позивач не зверталась до відповідача з заявою про перерахунок за новими нормами закону, не надавала ніяких нових довідок про заробітну плату, що підтверджено всіма розпорядженнями про перерахунки пенсії за період з 1989 року по 2016 року, в яких зазначено, що до перерахунку розміру пенсії була врахована заробітна плата до 31 серпня 1984 року, а тому дії відповідача щодо перерахунку розміру пенсії позивачу без заяви та без додаткової довідки про нову заробітну плату є неправомірними і суперечать ст. 43 та ст. 10 Закону України №1058-15 і положенням ст. 19, ст. 22 та ст. 58 Конституції України.

Також суд першої інстанції встановив, що позивачу вперше призначена пенсія 27 грудня 1989 року відповідно до матеріальних норм Закону СРСР «Про державні пенсії» (Документі п0001400-56, чинний, поточна редакція - Редакція від 01 листопада 1985 року, підстава v2489400-85), який на теперішній час є чинним) та призначено майже максимальний розмір пенсії - 113,43 руб. з розрахунку 64% від заробітку (коефіцієнт стажу - 0,64) та коефіцієнтом заробітку - 2,9.

При цьому суд першої інстанції зауважив, що на той час максимальний розмір пенсії складав - 120 руб. (для пільговиків - 132 руб.), а мінімальна заробітна плата 70 руб., а тому у громадян, які заробляли по 200 - 300 руб. були великі коефіцієнти для розрахунку пенсії. Коефіцієнт заробітної плати у позивача склав - 1,22442 після затвердження Постановою Кабінету Міністрів України від 20 листопада 2003 року № 1783, показників середньомісячної заробітної плати робітників та службовців, зайнятих у галузях національної економіки за 1958-2002 роки суд першої інстанції погодився з доводами позивача, що у 2003 році були призначені однакові розміри пенсії для тих хто працював і хто не працював, а штучне завищення середньомісячних заробітних плат, зменшило коефіцієнти заробітної плати у всіх пересічних громадян.

Суд першої інстанції також погодився з доводам позивача про те, що 05 листопада 1991 року прийнято Закон України «Про пенсійне забезпечення» (№1788-12) і майже усі матеріальні норми залишились незмінними та до того ж ст. 3 та ст. 9 Закону України «Про правонаступництво» та положеннями ст. 22 (При прийнятті нових законів або внесенні зміни до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод), ст. 24 (Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом), ст. 46 (право на соціальний захист гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян. підприємств, установ і організацій) та ст.5-8 (Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі) Конституції України, держава Україна гарантувала непорушність цих прав і свобод, які були надані законодавчими актами СРСР.

Зазначив суд першої інстанції і проте, що 09 липня 2003 року прийнято Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (№1058-15), який набирав чинності з 01 січня 2004 року. При чому пенсії, які призначались до набрання чинності цього закону, обмежувались вищезазначеним законом, а з 01 січня 2004 року розміри пенсії відповідно до вимог ст. 27 не обмежувались. Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 листопада 2003 року № 1783 розміри пенсії перераховувались (осучаснювали) з застосуванням показника середньомісячної заробітної плати в Україні за 2002 рік у розмірі 306,45 грн. (осучаснення пенсій), при чому ч. 1 ст. 43 Закону України №1058-15 передбачено, що перерахунок за показником за 2002 року у розмірі 306,45 грн. - «...на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше..», визначається за формулою: П = Зс х Кз х Кст, де П - розмір пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, яка передує року призначення пенсії (змінюється тільки під час осучаснення розмірів пенсій); Кз - коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи (коефіцієнт позивача - 1,22442 - вбачається в Розпорядженнях за весь період з дня призначення до Розпорядження від 26 вересня 2016 року - надається в додатках, який ніколи не змінюється у осіб, які після призначення пенсії не працювали); Кст - коефіцієнт стажу у відсотках (64% - стор. 14, стор. 17-25 пенсійної справи №100128, тобто в усіх Розпорядженнях до 01 січня 2004 року, який не змінюється у осіб, які не працювали після призначення пенсії). Розмір пенсії позивача з 01 січня 2004 року має складати: П = 306,45 х 1,22442 х (64% : 100) = 240,14 грн.

Суд першої інстанції погодився з позивачем, що пенсійний орган зменшив розмір пенсії позивача, який за розпорядженням № 100128 від 21 січня 2004 року склав - 110,06 грн. при цьому незаконно призначав адресну допомогу, завдяки якій штучно нараховувалась пенсія у розмірі - 156,30 грн. Різниця складає (240,14 грн. - 156,30 грн.) = 83,84 грн. (без урахування індексації відповідно до вимог ст. 42 Закону України №1058-15).

Також суд першої інстанції зазначив, що належний розмір пенсії позивач дозволяв не сплачувати адресну допомогу з Державного бюджету України, бо цей розмір вище мінімального розміру пенсії для непрацездатних осіб. Таке штучне зменшення розміру пенсії позивача, на думку суду першої інстанції, є протиправними діями і суперечать не тільки матеріальним нормам чинного пенсійного законодавства України, а також положенням Конституції України та ст. 1 Протоколу 1 (втручання в майнові права) Конвенції з прав та основоположних свобод пенсії Людини (з 1975 року ЄСПЛ визнано соціальні сплати майном), а наступним Розпорядженням зменшений коефіцієнт стажу позивача з розміру 0,64 (64%) на розмір 0,29333 (29,333%) і після такого зменшення призначається більша адресна допомогу з 01 вересня 2004 року позивачу, яка складає - 284,69 грн.

При цьому суд першої інстанції погодився з позивачем, що відповідач стягнув з Державного бюджету грошові кошти починаючи з 01 січня 2004 року, щоб покрити зменшення розміру пенсії позивачу і цей розмір допомоги відповідач і надалі використовує (Розпорядження від 12 січня 2005 року - 341,91 грн.; Розпорядження з 01 січня 2006 року - 375,91 грн.; Розпорядження з 01 січня 2007 року - 404,93 грн.; Розпорядження з 01 червня 2007 року - 486,88 грн. і так далі.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що під час першого осучаснення пенсійних виплат з застосуванням середньої заробітної плати в Україні за 2002 рік з 01 січня 2004 року, відповідачем було зменшено розмір пенсії на 83,84 грн., який не сплачувався неправомірно. Розрахунки суттєво вплинули на розмір пенсії позивача.

Також суд першої інстанції встановив, що є наступні перерахунки, які робились по осучасненню пенсій за період після 01 січня 2004 року також суттєво вплинули на розмір пенсії позивача, а саме: з 01 січня 2008 року відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до законодавчих актів України» перераховуються (осучаснюються) розміри пенсій призначені за показниками за 2002 - 2005 роки з застосуванням середньомісячної заробітної плати в Україні за 2006 рік яка є не розмірі 928,81 грн. та перераховується коефіцієнт страхового стажу (з 1% до 1,35%), які були призначені відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України №1058-15.

Суд першої інстанції зазначив, що оскільки позивачу була перерахована пенсія лише за показником за 2002 рік, бо відповідно до вимог ст. 42 вона не мала права на перерахунок з застосуванням нових заробітних плат, бо не працювала (Роз'яснено Листом Мінпраці та Пенсійного фонду України від 28 грудня 2007 року №1328/0/039/98-07 та 21590/02-20), тому її розмір перераховується з застосуванням середньомісячної заробітної плати в Україні з 2006 рік у розмірі - 928,81 грн. (при цьому для позивача коефіцієнти заробітку та стажу залишаються незмінними ст. 42 та ст. 43) і розмір пенсії складає: за формулою, П = Зс х Кз х Кст, П = 928,81 х 1,22442 х (64% : 100) = 727,84 грн. (без урахування соціальної допомоги дітям війни, яка дорівнює 30% від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб).

При цьому суд першої інстанції встановив, що відповідно до Розпорядження відповідача від 01 січня 2008 року цей розмір складає - 553,13 грн. Різниця розрахованого та належного розмірів складає - 174,71 грн. тобто суттєво зменшили розмір пенсії позивача та неправомірно не сплачували в належному розмірі.

З 01 травня 2012 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №327 від 23 квітня 2012 року усім пенсіонерам, яким було перераховано та призначено пенсію із застосуванням показників за 2005 - 2006 роки, розмір пенсії перераховується (осучаснюється) з застосуванням середньомісячної заробітної плати в Україні за 2007 рік в розмірі - 1197,91 грн.

З 01 січня 2012 ропу дітям війни державна соціальна допомога становить 7% від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб (Постанова Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381), а тому суд першої інстанції погодився з доводами позивача, що не в конституційний спосіб Постановою Кабінету Міністрів України зменшено з 10% на 7%, внаслідок чого неконституційними є зменшеннями виплат соціальної допомоги дітям війни.

З 01 травня 2012 року розмір пенсії позивача, на думку суду першої інстанції має складати за формулою П = Зс х Кз х Кст: П = 1197,91 х 1,22442 х (64% : 100) - 938,72 грн.

Мінімальний прожитковий мінімум для непрацездатних осіб - 838 грн. (838 х 10/100) = 83,80 грн. - доплата дітям війни.

Постанова Кабінету Міністрів України від 26 березня 2012 року № 257 коефіцієнт підвищення з 01 березня 2012 року складає - 1,0352 (за ст. 42).

Пенсія позивача, П - (938,72 х 1,0352) 971,76 + 83,80 - 1055,56 грн.

Відповідно до цієї Постанови №327 від 23 квітня 2012 року усім пенсіонерам доплачується 100 грн.

Пенсія позивача дорівнює у розмірі (1055,56 + 100) = 1155,56 грн.

Відповідно до Розпорядження відповідача від 01 грудня 2012 року позивачу нарахована пенсія у розмірі 1056,57 грн. Різниця складає (1155,56 - 1056,57) = 98,99 грн.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2013 року № 264 - коефіцієнт підвищення з 01 березня 2013 року складає -1,0298.

З 01 березня 2013 року пенсія позивача дорівнює: П - 971,76 х 1,0298 + (83,80 + 100) - 1184,52 грн. Допомога за даними відповідача - 58,66 грн.

Відповідно до розпорядження відповідача в 2013 році пенсія позивача на 01 березня 2013 року становить 1097,23 грн., отже, на думку суду першої інстанції, різниця складає (1184,52 - 1097,23) = 87,29 грн.

Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції зазначив, що Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» від 28 грудня 2011 року № 1381, з метою здійснення у 2012 році заходів щодо поетапного до 2015 року підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливим верств населення Кабінет Міністрів України. Встановив, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадиться у розмірі 7 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність».

Оскільки при прийнятті нових законодавчих актів, які стосуються прав та свобод громадян України не можуть бути скасовані чи зменшені надані пільги та компенсації, то, на підставі положень ст. 22 та ст. 58 Конституції України, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявні правові підстави для визнання виплати державної соціальної допомоги з 01 січня 2015 року у розмірі 58,66 грн. та у розмірі 66,43 грн. які були прийняті Постановами Кабінету Міністрів України - антиконституційною (закон має вищу силу, зменшувати Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 року № 112 було внесено зміни в Постанову від 28 грудня 2011 року № 1381 - антиконституційно), внаслідок чого відповідач має бути зобов'язаний перерахувати соціальну допомогу у розмірі 10% від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб з 2011 року по теперішній час та сплатити різницю несплаченої пенсії.

Також, посилаючись на те, що судові рішення на території України мають виконуватись негайно, а відповідач за період з 01 січня 2006 року (набрав чинності Закон України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195-ІV) до 31 січня 2008 року не сплатив позивачу допомогу як дитині війни, яка на той час була визначена в розмірі 30% прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, суд першої інстанції дійшов висновку, що така бездіяльність пенсійного органу є втручанням в майнові права позивача, які охороняються ст. 1 Протоколу Першого Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Також суд першої інстанції послався на Рішення Конституційного Суду України № б-рп/2007 від 09 липня 2007 року (про соціальні гарантії громадян) у пункті 5 якого зазначено, « 3.2. Утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної правової держави».

Послався суд першої інстанції і на постанову Верховного Суду України від 15 вересня 2009 року, в якій наголошено, що соціальна допомога дітям війни має сплачуватись у розмірі 30% від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Враховуючи встановлені фактичні обставин, суд першої інстанції встановив, що відповідач неправомірно не сплатив допомогу «дітям війни» позивачу за період з 01 січня 2006 року до 01 січня 2008 року, а з 01 січня 2008 року недоплачував цю допомогу (сплачував в меншому розмірі) до теперішнього часу, тому зобов'язаний перерахувати розмір допомоги та сплатити різницю.

З посиланням на припис ст. 46 Закону України «про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в якій зазначено, що нараховані суми пенсії не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, а компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом, суд першої інстанції дійшов висновку щодо відсутності пропуску строків звернення до суду, оскільки позивач звернулась до відповідача з заявою 21 жовтня 2016 року, а відповідь отримала 04.11.2016 року та з позовом до суду звернулася 16.12.2016 року.

Оскільки відповідач, як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій та рішень, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково, а саме:

- визнати неправомірним та скасувати Розпорядження УПФ в Малиновському районі м. Одеси від 01.01.2004 р. по пенсійній справі № 100128 позивача за період з 01.01.2004 року, якими застосовано зменшений коефіцієнт стажу у наступних розмірах: 1) 0,29333; 2) 0,29417; 3) 0,39713;

- зобов'язати Малиновське об'єднане Управління пенсійного фонду України в м. Одеси відповідача і провести розрахунок розміру пенсії позивача із застосуванням коефіцієнту стажу у розмірі - 0,64 ( 64%), який був визначений при призначенні пенсії в 1989 році та застосовувався до 01.01.2004 року і сплатити різницю несплаченої пенсії за відповідний період;

- визнати неправомірними дії відповідача щодо несплати позивачу допомоги дітям війни за період з 01.01.2007 р. до 01.01.2008 р., а також щодо сплати цієї допомоги в зменшеному розмірі за період з 01.01.2008 року по теперішній час;

- зобов'язати відповідача у відповідності до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195-ІV від 18 листопада 2004 року провести нарахування державної соціальної допомоги у розмірі 30% та виплатити різницю несплаченої державної допомоги за період з 01.01.2007 року по теперішній час.

При цьому суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимог в частині щодо визнання неправомірною відмови у розслідуванні Комісією порушень законодавства та зобов'язання відповідача надати позивачу постійне пенсійне посвідчення, оформлене належним чином, оскільки порядок здійснення таких функцій визначений внутрішніми нормативними актами Пенсійного фонду.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника апелянта, представника позивача розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що предметом спору в цій справі є:

- вимога про визнання протиправними дії та бездіяльність щодо не проведення службового розслідування стосовно виявлених порушень матеріальних норм пенсійного законодавства за заявою позивача від 21.10.2016 року, та щодо відмови виконати законний належний розрахунок розміру пенсії та сплатити різницю несплаченого розміру пенсії та допомоги як дитині війни;

- вимога про визнання неправомірними та скасування розпоряджень пенсійної справи № 100128 позивача в період з 01.01.2004 року, якими незаконно врахований зменшений коефіцієнт стажу у наступних розмірах: 1) 0,29333, 2) 0,29417, 3) 0,39713 та зобов'язати відповідача виконати належний розрахунок розміру пенсії позивача із застосуванням коефіцієнту стажу у розмірі 0,64 (64%), який був визначений при призначення пенсії в 1989 році та застосовувався до 01.01.2004 року та зобов'язання сплатити різницю несплаченої пенсії за цей період;

- про визнання неправомірними дії відповідача щодо не сплати позивачу соціальної допомоги як дитині війни за період з 01.01.2007 року по 01.01.2008 року, а також щодо сплати в зменшеному розмірі за період з 01.01.2008 року по теперішній час та зобов'язати відповідача , на підставі матеріальних норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням рішень Конституційного Суду України та правових позицій Верховного Суду України та Вищого адміністративного суду України щодо положень Конституції України в питанні, що Закони мають вищу силу ніж Постанови КМУ та ПФУ в публічно-правових спорах цих правовідносин та зобов'язання відповідача виконати нарахування державної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків відповідно до правової оцінки вищих судів до теперішнього часу та сплатити різницю несплаченої державної допомоги за цей період.

Перевіряючи оскаржену постанову в частині правовідносин щодо виплати позивачу підвищення до пенсії як дитині війни, апеляційний суд зазначає, що постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.11.2009 року у справі № 2А-2478 2009 р., яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.06.2011 року (а.с. 104-106), відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, заявлених за період з 01.01.2006 року по 02.06.2008 року, про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, та зобов'язано пенсійний орган провести відповідний перерахунок та виплату у зазначеному розмірі за період з 03 червня по 12 грудня 2008 року.

Відповідно до матеріалів справи до свідоцтва про народження ОСОБА_5 були внесені зміни, за яких ім'я «ОСОБА_5» змінено на «ОСОБА_5» (а.с. 107-зворот, 108, 109)

При цьому апеляційний суд зазначає, що доводи адміністративного позову про необізнаність позивача ОСОБА_3 щодо адміністративної справи № 2А-2478 2009 р. та ухвалених в ній судових рішень, внаслідок не звернення до суду з таким позовом, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Оскільки в постанові Малиновського районного суду м. Одеси від 19.11.2009 року у справі № 2А-2478 2009 р. зазначено, що з адміністративним позовом ОСОБА_5 звернулась 03.06.2009 року, апеляційний суд зазначає, що про порушення права позивач у цій справі, які дитина війна, була обізнана на ще у 2009 році.

Ні адміністративний позов, ні матеріали справи не містять доводів та доказів на їх підтвердження щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, а посилання суду першої інстанції на припис ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є помилковим, оскільки ця норма стосується нарахованих, але не виплачених сум пенсій з вини пенсійного органу, в той час як у спірних правовідносинах в цій справі відсутній факт нарахування сум пенсій.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання неправомірними дій щодо не сплати ОСОБА_5 соціальної допомоги як дитині війни за період з 01.01.2007 року по 01.01.2008 року, а також щодо сплати в зменшеному розмірі за період з 01.01.2008 року по 15.06.2016 року та зобов'язання сплатити за цей період різницю несплаченої державної допомоги, мають бути залишені без розгляду, відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 99, п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України, враховуючи, що з цим адміністративним позовом позивач звернулась до суду 16.12.2016 року.

Проте зазначені позовні вимоги заявлені за період починаючи з 16.06.2016 року задоволенню не підлягають, оскільки з 01 січня 2015 року частина 1 ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладена у новій редакції (Закон №VIII від 28.12.2014 р.), відповідно до якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Зазначені зміни неконституційними не визнавались.

При цьому апеляційний суд зазначає, що сторони у справі не заперечують той факт, що, зокрема з 16.06.2016 року, позивачу нараховується та сплачується допомога як «дитині війни» в розмірі встановленому Постановою КМУ № 1381 від 12.12.2011 р.

Таким чином, виплата позивачу підвищення до пенсії як «дитині війни» здійснюється апелянтом, у розмірах та в порядку визначеними чинним законодавством, з урахуванням наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України.

Також апеляційний суд зазначає про пропуск позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами про визнання неправомірними та скасування розпоряджень пенсійної справи ОСОБА_3 № 100128 в період з 01.01.2004 року, якими врахований зменшений коефіцієнт стажу у наступних розмірах: 1) 0,29333, 2) 0,29417, 3) 0,39713 та зобов'язання виконати належний розрахунок розміру пенсії із застосуванням коефіцієнту стажу у розмірі 0,64 (64%), який був визначений при призначення пенсії в 1989 році та застосовувався до 01.01.2004 року та зобов'язання сплатити різницю несплаченої пенсії з 01.01.2004 року.

Ні адміністративний позов, ні матеріали справи не містять відомостей щодо наявності поважних причин та доказів на їх підтвердження, які б унеможливили звернення позивача до суду за захистом свого права, яке позивач вважає порушеним, та яке стосується зменшення коефіцієнту стажу з 2004 року шляхом прийняття пенсійним органом відповідних розпоряджень, переведення позивача з пенсії за віком відповідно до Закону СРСР «Про державні пенсії» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому апеляційний суд зазначає, що гарантоване Конституцією України право на належне пенсійне забезпечення, про порушення якого зазначено в позові, обумовлено не тільки прийняттям законів та їх дотримання суб'єктами владних повноважень, а й добросовісним виконанням особою свою обов'язку знати свої права та своєчасно звертатись за їх захистом, у разі, якщо особа вважає такі права порушеними.

Водночас апеляційний суд вважає за необхідне зазначити про помилковість висновків суду першої інстанції, який погодився з доводами позивача, про те, що з набранням чинності з 01.01.2004 року Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок пенсії за віком, призначеної до набрання чинності цим Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», здійснювався виключно за заявою пенсіонера.

Відповідно до ст. 43 Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції чинній з 01.01.2004 року, перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.

Таким чином, при перерахунку пенсії з 01.01.2004 року, яка призначена до набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не передбачено подання заяви пенсіонера про здійснення такого перерахунку, але при цьому за вибором пенсіонера при здійснення перерахунку можливе (але не обов'язкове) застосування заробітної плати (доходу) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій та бездіяльності відповідача щодо не проведення службового розслідування стосовно виявлених, на думку позивача, порушень матеріальних норм пенсійного законодавства за заявою ОСОБА_3 від 21.10.2016 року.

Зазначена вимога не стосується публічно-правових відносин між позивачем та апелянтом внаслідок яких проведення або не проведення службового розслідування стосується безпосередньо прав, обов'язків або інтересів позивача саме у публічно-правових відносинах з апелянтом, оскільки порядок створення комісії з проведення службового розслідування та порядок проведення службового розслідування не регулюють публічні правовідносини за якими у позивача виникають права чи обов'язки.

Також апеляційний суд зазначає про помилковість посилань позивача, з якими погодився суд першої інстанції, про порушення пенсійним органом норм Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки такі посилання є помилковими внаслідок емоційно-інтуїтивного праворозуміння, яке склалось на базі стереотипів, що передані сучасним середовищем.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до ухвалення неправильного судового рішення, у зв'язку з чим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, це є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування оскарженої постанову та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні частини позовних вимог та про залишення частини позовних вимог без розгляду.

Керуючись ст. 2, 11, 69-72, 99, п. 9 ч. 1 ст. 155, ст. 195, 196, п. 3,п. 4 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 203, ст. 207, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Малиновського об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Одесі задовольнити частково.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 30 травня 2017 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та бездіяльності щодо не проведення службового розслідування стосовно виявлених порушень матеріальних норм пенсійного законодавства за заявою ОСОБА_3 від 21.10.2016 року, та щодо відмови виконати законний належний розрахунок розміру пенсії та сплатити різницю несплаченого розміру пенсії та допомоги як дитині війни; про визнання неправомірними дій щодо сплати в зменшеному розмірі з 16.06.2016 року соціальної допомоги як дитині війни.

Залишити без розгляду позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання неправомірними та скасування розпоряджень пенсійної справи ОСОБА_3 № 100128 в період з 01.01.2004 року, якими врахований зменшений коефіцієнт стажу у наступних розмірах: 1) 0,29333, 2) 0,29417, 3) 0,39713 та зобов'язання виконати належний розрахунок розміру пенсії із застосуванням коефіцієнту стажу у розмірі 0,64 (64%), який був визначений при призначення пенсії в 1989 році та застосовувався до 01.01.2004 року та зобов'язання сплатити різницю несплаченої пенсії з 01.01.2004 року; про визнання неправомірними дій щодо не сплати ОСОБА_3 соціальної допомоги як дитині війни за період з 01.01.2007 року по 01.01.2008 року, а також щодо сплати в зменшеному розмірі за період з 01.01.2008 року по 15.06.2016 року та зобов'язання сплатити за цей період різницю несплаченої державної допомоги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення складений 10.10.2017 року.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець