Справа № 810/1738/17
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2017 року № 810/1738/17

Київський окружний адміністративний суду складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Броварського відділу Державної виконавчої служби про скасування постанови про накладення арешту на майно,-

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Броварського відділу Державної виконавчої служби про скасування постанови про накладення арешту на майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не існує жодних підстав для накладення арешту на його майно, а вчинення таких дій є неправомірними та грубо порушує його права на вільне володіння та розпорядження власним майном. Відповідач належним чином не пересвідчився кому саме належить майно відносно якого винесено постанову про накладення арешт. Таким чином дії відповідача по примусовому виконанні судового рішення у справі про стягнення аліментів з боржника діяв поза межами повноважень та у спосіб, що суперечить нормам чинного законодавства.

Представник відповідача жодних заяв чи клопотань до суду не надав, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Представник позивача подав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Згідно з частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 є власником домоволодіння, що знаходиться у селі Княжичі Броварського району по вулиці Залозного Я., буд.17, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.09.2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

11 травня 2017 року позивач звернулась до нотаріуса стосовно правочину відносно належного позивачу житлового будинку, проте у звязку з існуванням заборони на його відчуження, нотаріусом відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії.

Так, судом встановлено, що при виконанні виконавчого листа №2-499 від 29.08.1997 року, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3, аліментів в розмірі ? частини від усіх видів щомісячної заробітної плати і до повноліття дитини, державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, за адресою: вул. Залозного, 17, с. Княжичі, Броварського р-ну., Київської області.

Проте, 05.06.2003 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку п.1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження (в редакції, що була чинною на той час). Щодо питання про зняття арешту з майна в межах завершеного виконавчого провадження відповідач повідомив, що це не виявляється можливим, оскільки дане виконавче провадження знищено за строком його зберігання.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив із наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Суд бере до уваги той факт, що на час прийняття постанов про повернення виконавчих документів стягувачу, діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV зі змінами та доповненнями в редакції, яка була чинна станом на 2003 рік, тому при розгляді справи слід керуватися вимогами вищевказаного Закону в редакції чинній на той час (далі - Закон № 606).

Так, відповідно до ст.1 Закону № 606, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до частини 1 ст. 38 Закону № 606 у разі закінчення виконавчого провадження автоматично припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника (частина 2 статті 38 Закону № 606 ).

Обставини накладення арешту на майно в 1997 році неможливо з'ясувати за давністю часу (20 років) та відсутності будь-яких інших документів ніж лист відповідача з цього приводу.

Отже враховуючи, що у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-499 від 29.08.1997 року, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області, державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві та зазначене виконавче провадження на цей час вже знищено, чинність арешту майна боржника повинно бути припинено.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав. Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача.

Керуючись статтями 70-72, 94, 128, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження за адресою: вул. ОСОБА_4, 17, с. Княжичі, Броварський район, Київська область, що винесена при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-499 від 29.08.1997 року, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати у сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василенко Г.Ю.