Справа № 753/7955/17
Суддя: Леонтюк Л. К.
Дата ухвалення: 2017-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7955/17
провадження № 2-а/753/380/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2017 р. Дарницький районний суд міста Києва

в складі: головуючого судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря АВДЄЄНКО А.А.

сторін:

позивача ОСОБА_2

представника відповідача ШЕВЧЕНКО Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до УПРАВЛІННЯ ПРАЦІ ТА СОЦІАЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ ДАРНИЦЬКОЇ РДА, третя особа: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов"язання здійснити певні дії , суд

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької РДА, залучивши в якості третьої особи: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов"язання здійснити певні дії. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на те, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, учасник ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 та вкладкою до нього НОМЕР_2. Перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Дарницької районної державної адміністрації м. Києва. 03.04. 2017 року він подав заяву начальнику Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної державної адміністрації м. Києва, в якій він просив встановити мені статус інваліда війни та видати йому посвідчення інваліда війни. До зазначеної заяви я додав копії документів,

необхідних для встановлення статусу інваліда війни. Відповідач відмовився встановити мені статус інваліда війни.Вважає, що Відповідач порушує його право на соціальний захист відповідно до ч.І статті 46 Конституції У країни; не виконує вимоги статті 7 чинного Закону України № 3551-XII від 22.10. 1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».Для обгрунтування такого ствердження повідомляє наступне:

1). Він працював на Чорнобильській АЕС в цеху Теплової автоматики та вимірювань з 25.12.1975 р. по 11.12. 1989 p., учасник ліквідації аварії на ЧАЕС та її наслідків з 26 квітня 1986 року по 11.12.1989 р.;

2). Доза зовнішнього опромінення, отриманого ним при виконанні робіт у 1986 році складає 32 БЕРа від гранично дозволеної, встановленої відповідно «Временным санитарным требованиям безопасности при выполнении работ по ликвидации последствий аварии на Чернобыльской АЭС»;

3). Відповідно довідки МСЕК йому призначена друга група інвалідності безстроково. Інвалідність настала внаслідок участі у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС;

4). Відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 ЗУ № 355І-ХІІ до інвалідів війни належать інваліди з числа «осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи»;

5). Згідно п. 10 «Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни», затвердженого постановою КМУ від 12.05.1994 року № 302 «"Посвідчення інваліда війни " видається на підставі довідки медико- соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності».

Згідно п.7 вищезазначеного Положення «"Посвідчення інваліда війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім'ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина».

6). Виходячи з вимог чинного законодавства, для набуття статусу інваліда війни, я звернувся до Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації та отримав від нього інформаційну довідку на підтвердження моєї участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Відповідно до «Інформаційної довідки (про участь у формуваннях ЦО)» №01.1-14/533-16 від 30.03.2017 р. Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації «У відповідності до вимог чинних на момент аварії на ЧАЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборону СРСР, затверджене постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР №1111-1976року; наказу заступника Міністра оборони СРСР- начальника ЦО СРСР Л.?90 від 06.06.1975 р. (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та Ля92 від 29.06.1976р. (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському та сільськогосподарському об'єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986p., начальника ЦО УРСР від 28.04.1986 p., начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної ради народних депутатів трудящих за 1986р. ( від 29.04.1986р. №01, від 30.04.1986р. №02, від 04.05.1986р. №16, від 19.05.1986р. №52 та ін.). Цивільна оборонаорганізовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об'єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов'язковому порядкугромадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей. ...формування ЦО, в т. ч. і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на ЧАЕС та її наслідків) залучались до

виконання них робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.». Враховуючи вищевикладене, вважає, що надані ним Відповідачу документи підтверджують факт моєї участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони та, відповідно, дають право на встановлення статусу інваліда війни та отримання посвідчення інваліда війни. А тому просить, визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Дарницького району м. Києва в частині, що стосується відмови у наданні йому статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення. Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Дарницького району м. Києва встановити йому статус інваліда війни з моменту

звернення до Відповідача з відповідною заявою, а саме з 03.04.2017 року, та видати йому відповідне посвідчення інваліда війни.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах, при цьому надавши додаткові пояснення.

Представник відповідача Шевченко Ю.В., яка діє за довіреністю № 01-01/139 від 11.01. 2017 року позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити , при цьому підтримавши письмові заперечення за вх. № 38201 від 03.08. 2017 року, спираючись на докази в обгрунтування яких і заперечувала проти позовних вимог.

Третя особа: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації у судове засідання не прибув, проте через загальну канцелярію за вх. № 43156 від 07.09. 2017 року в особі представника Федишина О.І., який діє за довіреністю № б/н від 28.03. 2017 року надав письмові пояснення , просив розглядати справу за відсутності представника третьої особи , не заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових поясненнях.

Заслухавши пояснення сторін , з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як слідує із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, позивач ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи, що підтверджено довідкою МСЕК про призначення інвалідності 2 групи (безстроково) серія МСЕ № 152001 від 14.02.1994 р., пов'язаного з роботами по ліквідації аварії на ЧАЕС ( а.с. 12) та учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, 1 категорії, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1, вкладка НОМЕР_2, виданого Державною адміністрацією м. Києва 14.08.1997 року (а.с.5).

Позивач звернувся з заявою до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької РДА в м. Києві про визнання його інвалідом з наданням відповідного статусу та проханням видати посвідчення відповідного зразка у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

До заяви позивачем були додані: копію посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), з вкладкою учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЄС, довідку до акту огляду МСЕК, які доводять, що інвалідність Позивачем отримана саме внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи; інформаційну довідку( про участь у формуваннях ЦО) від 30.03. 2017р. № 01.1-14/533-16,видану Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи; копію трудової книжки.

Позивач зазначає, що інформаційна довідка Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації № 01.1-14/533-16 від 30.03. 2017 р. є достатнім підтвердженням участі останнього у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони.

У відповідь на звернення позивача Управління праці соціального захисту населення Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації листом №01-08/2706 від 05.04.2017 року повідомило про відсутність правових підстав для надання статусу інваліда війни, оскільки не надано жодного первинного документу, який би підтвердив участь позивача у складі формувань Цивільної оборони (а.с. 7).

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно статей 1, 4 Закону № 3551-ХІІ даний Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров'я та активного довголіття, організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів, виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни, надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров'я.

У відповідності до статті 4 Закону № 3551-ХІІ ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до статті 7 Закону № 3551-ХІІ до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Отже, законодавець чітко визначив, що до інвалідів війни належать особи які належать до складу відповідних формувань.

Спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики та Міністерства оборони України від 1 рудня 1997року № 24/428, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 4 грудня 1997рокуза № 572/2376 «Про застосування ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» закріплено, що на військовослужбовців, із числа військовозобов'язаних, призваних на військові збори, які стали інвалідами внаслідок захворювання, одержаного під час виконання обов'язків військової служби, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, поширюється дія статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Законом України від 15.06.2004 року № 1770 - IV «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ч.2 ст. 7 було доповнено пунктом 9 у відповідності з яким до інвалідів війни належать інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами в наслідок захворювання, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Поряд з цим необхідно враховувати правову природу такої зміни, /офіційний сайт Верховної Ради України www.rada.gov.ua/,оскільки:

1). Увідповідності з Пояснювальною запискою до проекту Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 1770 - IV,наданої на розгляд Верховної Ради України ініціаторами «законопроекту», народними депутатами Шпиг Ф.І. IV скликання та Мельничук В.В. IV скликання, до осіб залучених до складу формувань належать особи залучені до мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, які на той час знаходились в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.

2). Метою внесених змін згідно зазначеної пояснювальної записки є захист не чисельної категорії осіб спецзахисту Формувань Цивільної оборони (близько 200 інвалідів), які при виконанні тих же робіт, що й особи мобілізовані військкоматами до інших військових формувань,а саме проведення радіаційної розвідки, гасіння пожеж на забруднених радіонуклідами торфовищах, дезактивацію доріг, жилих та адміністративних будинків, спецобробку техніки на пунктах дезактивації, доставку дезактиваційних речовин та інше.

Поряд з цим, правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни регулює «Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни», затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302.

Згідно п. 2 даного Положення посвідчення є документом, що підтверджує статус ветерана війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Таким чином, Положення №302 визначає підставу для отримання посвідчення інваліда війни - наявність у особи довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності, а уповноваженою особою щодо видачі останнього є органи праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ до інвалідів війни, крім інших категорій громадян, належать також особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Виходячи зі змісту пункту 9 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» підставами для надання особі статусу інваліда війни є наявність двох складових умов: 1) особа повинна бути залучена до складу формувань ЦО під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) такій особі повинен бути встановлений статус особи, яка стала інвалідом внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з п. 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 (далі по тексту - Положення № 302), посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Необхідність надання будь-яких інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи законодавством не передбачено.

Відповідно пункту 2 Положення № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на підставі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Так, ст.9 Закону України «Про Цивільну оборону України» було визначено, що силами цивільної оборони є її війська, спеціалізовані та невоєнізовані формування, комплектування яких здійснюється на підставі Закону України «Про загальний військовий обов'язок і військову службу», а також за контрактом.

При цьому необхідно враховувати, що згідно ст.10,11 Закону: спеціалізовані формування, тобто «Формування спецзахисту»,створюються для виконання специфічних робіт, пов'язаних з радіаційною та хімічною небезпекою,аварійними ситуаціями тощо, а комплектування «формувань спецзахисту» цивільної оборони здійснюється за контрактом, з числа фахівців, що мають досвід роботи у надзвичайних ситуаціях;

- невоєнізовані формування цивільної оборони створюються на воєнний час в областях, містах, районах, а також на підприємствах, що продовжуватимуть свою виробничу діяльність під час війни, а комплектування невоєнізованих формувань здійснюється шляхом зарахування працездатних громадян, за винятком жінок, які мають дітей віком до 8 років, жінок з середньою та вищою медичною освітою, які мають дітей віком до 3 років, та осіб які мають мобілізаційні розпорядження.

Однак, як вбачається з наявних документів Позивач є особою яка у розумінні Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має лише статус постраждалого в мирний час особи внаслідок Чорнобильської катастрофи і не може бути віднесений до осіб, які дійсно належать до учасників війни,а дії Позивача свідчать про їх невідповідність дійсності,що підтверджується наступним:

- в документах відсутнє розпорядження по підприємству про створення формування ЦО, його структури, особистого складу.

Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 11.05.05 № 05- 285/26-14надається роз'яснення:

Цивільна оборона у своїй структурі мала військові формування і загони цивільної оборони на підприємствах. Крім того, такі загони чи ланки працювали на різних об'єктах з ліквідації наслідків аварії на АЄС. Всі роботи, які виконувались формуваннями цивільної оборони, регламентувались відповідними розпорядженнями штабів цивільної оборони.

Отже, зазначене свідчить, що свідчення Позивача, який виконуючи свої трудові обов'язки, начебто був задіяний на виконання роботи, пов'язаної з ліквідацією аварії на ЧАЕС у складі формувань цивільної оборони суперечать один одному.

У частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Роз'яснення Комітету у справах пенсіонерів, ветеранів та інвалідів Верховної Ради України від 08.12.2005 року № 0625/7-379 чинність ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюється на осіб, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони, створених згідно діючого на той час законодавства, зокрема на підставі Положення про Цивільну оборону СРСР затвердженого Постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР №1111 від 18.03.1976 року. Такі формування Цивільної оборони були створені згідно з розпорядженням начальника Цивільної оборони Київської області - Голови обласної ради, а також наказом начальника Цивільної оборони м. Біла Церква - Голови міської ради. Підтвердженням залучення особи до складу формувань Цивільної оборони є архівні дані за підписом та розпорядженням вищезазначених керівників Цивільної оборони.

Як вбачається зі ст. 1 Закону України вiд 03.02.1993 р. № 2974-XII «Про цивільну оборону» цивільна оборона України є державною системою органів управління, сил і засобів, що створюється для організації і забезпечення захисту населення від наслідків надзвичайних ситуацій техногенного, екологічного, природного та воєнного характеру.

Невоєнізовані формування цивільної оборони створюються в областях, районах, містах Києві та Севастополі, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. До невоєнізованих формувань цивільної оборони зараховуються працездатні громадяни України, за винятком жінок, які мають дітей віком до 8 років, жінок з середньою та вищою медичною освітою, які мають дітей віком до 3 років, та осіб, які мають мобілізаційні розпорядження.

Згідно пункту 25 частини 4 Положення «Про невоєнізовані формування цивільної оборони і норми оснащення (табелізації) їх матеріально-технічними засобами», введене в дію Наказом начальника Цивільної оборони СРСР - замісником Міністра оборони СРСР від 06.07.1975 року №90 до складу формувань зараховуються в обов'язковому порядку громадяни СРСР: чоловіки у віці від 16 до 60 років та жінки від 16 до 55 років, за виключенням військовозобов'язаних, що мають мобілізаційні розпорядження, інвалідів І та ІІ груп, вагітних жінок та жінок, які мають дитину до 8-річного віку, а також жінок з середньою та вищою медичною освітою, які мають дітей до 2-річного віку.

Відповідно до Роз'яснень Міністерства праці та соціальної політики України необхідне документальне підтвердження факту залучення особи до формувань Цивільної оборони, які можуть дати тільки архівні первинні документи 1986 року з ініціалами заявника, посиланням на номер розпорядження керівника формування ЦО та характером виконаних робіт, які завірені печатками та штампами того часу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не наданого жодного відповідного документу на підтвердження особистого залучення та участі у складі формувань Цивільної оборони, що унеможливлює надання позивачу статусу інваліда війни та видачу відповідного посвідчення.

Так, інформаційна довідка про участь у формуваннях ЦО № 01.1-14/533-16 від 30.03. 2017 року, на яку посилається позивач, носить суто інформаційний характер. Окрім того, слід зауважити, що остання не є та не може бути належним та допустимим доказом, що підтверджує участь у складі формувань Цивільної оборони, оскільки не містить ані прізвища позивача, ані дати, періоду залучення останньої у складі формувань Цивільної оборони, а по своїй суті є викладенням правової позиції шляхом суб'єктивного трактування норм чинного законодавства у сфері Цивільної оборони.

Інформація, надана до управління є такою що не надає підстав поширення на Позивача положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки:

Не міститься жодного посилання на наказ чи розпорядження штабу Цивільної оборони, контракт тощо. Також відсутні докази, що підтверджують участь у складіФормувань Цивільної оборони, оскільки не міститься ані прізвища позивача, ані дати,періоду залучення до складу таких Формувань.

Міністерство з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи у своєму офіційному роз'ясненні від 14.08 2006року №04-9492/281підтверджує, що у зв'язку з тим, що План Цивільної оборони в тріод аварії на ЧАЕС не вводився (не було відповідного доручення Уряду СРСР) працівники, які залучались для ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і стали інвалідами внаслідок пов 'язаних з цим захворювань, не можуть бути віднесені до осіб, що підпадають під діювимог частини другої пункту 9 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Соціальний захист такої категорії осіб здійснюється на загальних підставах відповідно до Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; не вказано жодних даних про залучення ОСОБА_2 з посиланням на розпорядження штабу цивільної оборони, контракт, тощо ;

Залучення ОСОБА_2 до складу не воєнізованого формування фактично було не можливим, оскільки відповідно до діючих нормативно правових актів, а саме Постанови КМ України від 10.05.1994року № 299 «Про затвердження Положення про Цивільну оборону України», а саме п.8 розділу II, а також ст.11 Закону України «Про цивільну оборону України» невоєнізовані Формування цивільної оборони- це складова частина сил цивільної оборони, які утворюються на воєнний часв областях, містах, районах, а також на підприємствах, що продовжують свою виробничу діяльність під час війни.

Інформаційна довідка Департаменту з питань Цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації від 30.03. 2017 року

№ 01.1-14/533-16 про участь у формуваннях ЦО носить суто інформаційний характер. Така довідка не є та не може бути належним та допустимим доказом, що підтверджує участь у складі формувань Цивільної оборони, оскільки не містить ані прізвища, ані дати, періоду залучення останнього до складу таких формувань, а по своїй суті є викладенням правової позиції шляхом суб'єктивного трактування норм чинного законодавства у сфері Цивільної оборони.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що надані позивачем документи не підтверджують його залучення до складу формувань Цивільної оборони.

Сама по собі участь позивача в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та встановлення йому у зв'язку з цим групи інвалідності є підставою для надання пільг та компенсації, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Однак, обов'язковою умовою для визнання позивача інвалідом війни є його участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формування Цивільної оборони, проте такі належні та допустимі докази в матеріалах справи відсутні.

Водночас позивач є особою, яка у розумінні Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має лише статус постраждалого в мирний час особи внаслідок Чорнобильської катастрофи і не може бути віднесений до осіб, які дійсно належать до учасників війни, а дії позивача свідчать про їх невідповідність дійсності, що підтверджується відсутністю в документах розпорядження по підприємству про створення формування ЦО, його структури, особистого складу.

З огляду на зазначене, виходячи з наявних матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги стосовно визнання дій Управління праці соціального захисту населення Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації щодо надання статусу інваліда війни неправомірними є необґрунтованими, оскільки відмова відповідача від надання статусу інваліда війни є обґрунтованою та такою, що ґрунтується на нормах законодавства.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання Управління праці соціального захисту населення Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації видати посвідчення відповідного зразка суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, враховуючи, що судом під час розгляду справи встановлено правомірність відмови щодо надання статусу інваліда війни, суд приходить до висновку про неможливість втручання в дискрецію суб'єкта владних повноважень, а відтак відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративний суд перевіряє, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 71 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили про залучення безпосередньо його до складу формувань Цивільної оборони і які б давали правові підстави для задоволення позову, позивач у позові не зазначив і до позову не додав.

За таких обставин, позов задоволенню не підлягає в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 94 КАС України, понесені в даному випадку судові витрати по справі, покладаються на рахунок Державного бюджету України

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4-16, 69, 70, 71, 76, 86, 103, 158-164 , 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до УПРАВЛІННЯ ПРАЦІ ТА СОЦІАЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ ДАРНИЦЬКОЇ РДА, третя особа: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов"язання здійснити певні дії, відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня її проголошення . Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 26 вересня 2017 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК