Справа № 815/3463/17
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/3463/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Корой С. М.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Яковлєва О.В.,

суддів - Федусика А.Г., Танасогло Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГМОНТАЖ" до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮГМОНТАЖ" звернулось до суду з позовом в якому заявлено вимоги Головному управлінню Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 10 березня 2017 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог не відповідає встановленим обставинам справи, так як за результатами проведеної позапланової виїзної документальної перевірки позивача контролюючим органом обґрунтовано встановлено порушення норм податкового законодавства під час здійснення ним господарської діяльності.

Так, під час перевірки податковим органом виявлено, що факт здійснення господарських операцій позивача з контрагентом ТОВ «ВЕНЕРА ІНВЕСТМЕНТ» не підтверджений належними доказами, більш того, відносно засновника вказаного контрагента є вирок суду у кримінальній справі, що підтверджує фіктивність діяльності його підприємства та відсутність реального проведення спірних операцій.

В свою чергу, не погоджуючись із вказаною апеляційною скаргою товариством подано відповідні заперечення, з яких вбачається, що податковим органом належним чином не досліджено первинні бухгалтерські документи, складені по взаємовідносинам товариства з контрагентом ТОВ «ВЕНЕРА ІНВЕСТМЕНТ» та передчасно прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, обмежившись лише констатацією вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року.

При цьому, товариством наголошено, що всі первинні бухгалтерські документи, складені по взаємовідносинам з контрагентом ТОВ «ВЕНЕРА ІНВЕСТМЕНТ» підписані його директором ОСОБА_1, тоді як вищевказаним вироком притягнуто до кримінальної відповідальності іншу особу, а саме ОСОБА_2.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення - скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 14 лютого 2017 року по 20 лютого 2017 року, податковим органом проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «Югмонтаж» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства, повноти нарахування та своєчасності сплати податків при взаємовідносинах з ТОВ «ВЕНЕРА ІНВЕСТМЕНТ», за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року, за результатами якої 27 лютого 2017 року складено акт перевірки № 93/15-32-14-01/38995954.

При цьому, вказаним актом встановлено порушення п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПК України, чим занижено зобов'язання з податку на додану вартість, на суму 260 033,00 грн., а також п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, чим занижено зобов'язання з податку на прибуток, на суму 102 105,00 грн.

Внаслідок чого, а також з урахуванням адміністративного оскарження висновків перевірки, податковим органом складено та направлено товариству податкове повідомлення-рішення № від 10 березня 2017 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем, на суму 260 033,00 грн., а також застосовано штрафні (фінансові) санкції, на суму 65 008,00 грн.

Не погоджуючись з отриманим податковим повідомленням-рішенням товариство звернулось до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, з яким не погоджується судова колегія, зроблено висновок щодо відсутності порушення податкового законодавства з боку позивача, так як господарські операції між ним та його контрагентом носять реальний характер, з огляду на наступне.

Так, відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 185.1 ст. 185 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників ПДВ з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи, тобто податкові, видаткові накладні, рахунки, довіреності, акти виконаних робіт, акти прийому - передачі товарів, робіт, послуг оформлені на паперових носіях та при наявності таких обов'язкових реквізитів: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильності її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судовою колегією встановлено, що на формування спірних податкових зобов'язань позивача у перевіряємому періоді вплинули його господарські операції з контрагентом ТОВ «ВЕНЕРА ІНВЕСТМЕНТ».

Так, колегія суддів вважає, що необхідною умовою для визнання реальними проведені господарські операції є встановлення факту здійснення відповідних операцій, які мають бути підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарських операцій та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, колегія суддів зазначає, що навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку факту проведення спірних господарських операцій, за умови встановлення фіктивного статусу підприємства-контрагента, господарські операції таких підприємств не можуть вважатися реально проведеними.

Аналогічний висновок міститься в численних рішеннях Верховного Суду України, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 01 грудня 2015 року, у справі № 21-3788а15.

В даному випадку, вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 17 листопада 2016 року, у справі №761/31309/16-к визнано винною засновника ТОВ «ВЕНЕРА ІНВЕСТМЕНТ» ОСОБА_2 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Між тим, вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_2 за грошову винагороду від невстановленої особи підписано договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ВЕНЕРА ІНВЕСТМЕНТ» від 12 серпня 2015 року

При цьому, вказана особа не мала наміру займатися господарською діяльністю підприємства, а невстановлені особи, в свою чергу, від імені підприємства здійснювали діяльність спрямовану на формування штучного податкового кредиту з податку на додану вартість та завищення витрат іншим суб'єктам господарювання.

Колегія суддів вважає, що встановлений судовим рішенням факт купівлі у серпні 2015 року частки корпоративних прав ТОВ «ВЕНЕРА ІНВЕСТМЕНТ», з метою проведення невстановленими особами фіктивної діяльності відповідного підприємства та надання податкової вигоди іншим суб'єктам господарювання, а також факт подальшого підписання між ТОВ «ЮГМОНТАЖ» та ТОВ «ВЕНЕРА ІНВЕСТМЕНТ» договорів підряду від 14.09.2015 року №1409/15, від 23.09.2015 року № 2309/15, від 26.09.2015 року № 2609/15, від 05.10.2015 року № 0510/15, від 19.10.2015 року № 1910/15, від 02.11.2015 року № 0211/15, від 16.11.2015 року № 1611/15, від 02.12.2015 року № 0212/15, від 05.12.2015 року № 0512/15, від 14.12.2015 року № 1412/15, свідчить про беззаперечну сумнівність проведених господарських операцій, а також відсутність в них відповідної ділової мети.

В свою чергу, з метою підтвердження факту проведених робіт за вказаними договорами підряду товариством надано до суду акти прийому виконаних робіт, підсумкові відомості ресурсів, довідки про вартість виконаних будівельних робіт.

В даному випадку, первинні документи на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, безумовно є обов'язковими, але не вичерпними, оскільки предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій, а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту позивача.

При цьому, на думку колегії суддів, визначальним фактором при виконанні спірних будівельних робіт є місцезнаходження контрагента, який виконує ці роботи, зокрема, ТОВ «ВЕНЕРА ІНВЕСТМЕНТ» знаходиться в м. Києві, тобто, майже за півтисячі кілометрів від місця проведення відповідних робіт.

Проте, в обґрунтування позовних вимог товариством не надано, а судом не зібрано, жодних відомостей про відрядження працівників контрагента до м. Одеси для виконання умов договору, або залучення інших фізичних осіб для виконання будівельних робіт без укладання з ними трудового договору, крім того відсутні підтвердження залучення до виконання робіт третіх осіб.

В свою чергу, відповідно до умов укладених договорів, матеріали та обладнання для виконання робіт надавались замовником робіт, а саме ТОВ «ЮГМОНТАЖ», проте, із зібраних матеріалів у справі вбачається відсутність актів передачі відповідних матеріалів та обладнання, що унеможливлює встановлення судовою колегією порядку виконання робіт контрагентом, а саме незрозуміло де, коли та під чию відповідальність отримувалися матеріали, як вони зберігалися та транспортувалися до місця проведення робіт.

Більш того, проведення значної кількості будівельних робіт вимагає наявності певних умов діяльності відповідного контрагента, зокрема, наявності у нього відповідної будівельної ліцензії, яка в свою чергу, відсутня в матеріалах даної адміністративної справи.

Таким чином, вищевикладені обставини справи свідчать про те, що первинні документи позивача, на підставі яких сформовано податковий кредит у спірному періоді, складені формально, тобто за відсутності реального отримання робіт від свого контрагента, в даному випадку саме від ТОВ «ВЕНЕРА ІНВЕСТМЕНТ», а тому податковим органом правомірно прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області - задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2017 року - скасувати, прийняти у справі нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГМОНТАЖ".

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: А.Г. Федусик

Т.М. Танасогло