Справа № 820/4243/17
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

09 жовтня 2017 р. 10:30 год. справа № 820/4243/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Біленського О.О.

при секретарі судового засідання Король Д.О.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області - Лисаков Є.С.,

відповідача державного виконавця Ступіна Володимира Віталійовича - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області та державного виконавця Ступіна Володимира Віталійовича про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області та державного виконавця Ступіна Володимира Віталійовича, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Ступіна Володимира Віталійовича, винесені у ВП №47556319: від 23.02.2017 року «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника», від 11.07.2017 року «Про стягнення виконавчого збору», від 11.07.2017 року «Про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувані постанови винесені з порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадженння" від 2 червня 2016 року №1404-VIII, а державний виконавець діяв не у спосіб та поза межами повноважень, наданих йому законом та Конституцією України. З огляду на факти, викладені у позовній заяві просить задовольнити адміністративний позов з підстав та мотивів викладених у ньому.

Представник позивача у судове засідання прибув, надав аналогічні викладеним у позовній заяві пояснення, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, у зв'язку з тим, що оскаржувані постанови винесені обґрунтовано та правомірно.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, вивчивши матеріали виконавчого провадження, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавчий напис №6298, виданий 22.08.2013 ПН ОСОБА_5, за змістом якого йдеться про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_4, на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" заборгованості за кредитним договором 346865,55 грн.

19.05.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №47556319 з примусового виконання вказаного виконавчого напису.

Постанова про відкриття виконавчого провадження була оскаржена до суду, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2015 року по справі №820/6720/15, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду, в задоволенні позову відмовлено.

З наявних матеріалів справи вбачається, що у серпні 2015 року мало місце відчуження предмета іпотеки за згодою банку поза межами виконавчого провадження шляхом добровільної реалізації.

За зверненням позивача до роботодавця щодо утримань з заробітної плати, у вересні 2017 року за вих.№365 від 15.09.2017р. було видано довідку про те, що утримання здійснюється на підставі постанови ВП №47556319 від 23.02.2017р. Ленінського відділу державної виконавчої служби м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

З огляду на вказане, суд вважає, що позивач своєчасно звернувся до суду з адміністративним позовом в межах строків, передбачених ст.181 КАС України, а саме протягом 10 днів з 15.09.2017 року, тобто часу, коли йому стало відомо про порушення його прав.

Щодо тверджень представника позивача про пропуск строків звернення до суду для оскарження дій державного виконавця, з огляду на обізнаність з виконавчим провадженням та з оскаржуваними постановами, якими визначено стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, що підтверджується тим, що представники боржника за довіреністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 06.04.2017 року ознайомилися з матеріалами виконавчого провадження та зробили фотокопії, що підтверджується підписом ОСОБА_6 на зворотному боці обкладинці виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Судом, під час огляду оригіналу виконавчого провадження №47556319, встановлено, що матеріали виконавчого провадження не прошиті, не пронумеровані, не описані, відповідно напис, що 06.04.2017р. з матеріалом ознайомилась ОСОБА_6, жодним чином не свідчить про наявність оскаржуваних постанов у матеріалах виконавчого провадження на час ознайомлення та про факт ознайомлення з ними позивача або його представника.

Таким чином, суд приходить до висновку, що твердження відповідача щодо пропущення позивачем строку звернення до суду не відповідають фактичним обставинам справи та не беруться судом до уваги.

За ідентифікатором доступу в Єдиному реєстрі виконавчих проваджень містяться такі постанови: від 23.02.2017р. - «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника», від 11.07.2017р. - «Про стягнення виконавчого збору», від 11.07.2017р.- «Про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження».

В усіх вказаних постановах назва документу, що виконується - виконавчий напис №6298 виданий 22.08.2013 ПН ОСОБА_5

Судом встановлено, що 23.02.2017 року заступником начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Харків головного територіального управління юстиції у Харківській області керуючись ст.68, 69, 70 Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року №1404-VIII винесено "Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника", за змістом якої звернуто стягнення на доходи ОСОБА_4 та зобов'язано підприємство, на якому працює боржник, здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20 відсотків суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування: виконавчого збору на користь держави в розмірі 34686,56 грн., витрат виконавчого провадження на користь держави в розмірі 198,71 грн., а всього стягнути 34885,27 грн.

При цьому, лише 11.07.2017 року заступником начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Харків головного територіального управління юстиції у Харківській області на підставі статей 3, 27, 40 вказаного Закону України №1404 винесено постанову про стягнення виконавчого збору та на підставі статті 42 Закону України №1404 винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

З пояснень представника відповідача вбачається, що державним виконавцем Ступіним В.В. було виявлено, що державними виконавцями, в провадження яких перебувало виконавче провадження № 47556319 не було вирішено питання про стягнення з боржника виконавчого збору, тому для правильної суми, яку слід було стягнути з доходів боржника, державний виконавець Ступін В.В. вирішив самостійно питання щодо стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Станом на час відкриття виконавчого провадження ВП №47556319, а саме 19.05.2015 року умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначались Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV, який втратив чинність 05.10.2016 року (далі - Закон №606).

Відповідно до ст. 1 Закону №606 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до статті 19 Закону 606 державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення тощо.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 25 Закону № 606 у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

При цьому, статтею 28 Закону №606 визначено, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404), пунктами 5-7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого визначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст.13 Закону №1404 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, прийняття державним виконавцем певного процесуального акту, який має індивідуальний та самостійний характер, підпадає під поняття «виконавча дія».

Слід зазначити, що законодавцем не визначено, що, саме, виконавчі провадження, здійснення яких розпочато до набрання чинності новим Законом «Про виконавче провадження» виконуються до їх завершення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, а, натомість, визначено такий порядок виключно для здійснення окремих самостійних процесуальних дій (виконавчих дій), які розпочаті та не завершені на момент набрання Законом юридичної сили.

При цьому, суд зазначає що термін «виконавча дія» та «виконавче провадження» не є тотожними, надаючи аналіз вищенаведеним нормам Закону №1404, суд приходить до висновку, що винесення спірних постанов є в кожному випадку окремою виконавчою дією, які здійснені виконавцем після 05.10.2016 року (набрання чинності новим Законом «Про виконавче провадження»), а тому державний виконавець повинен був керуватись нормами нового Закону.

При цьому, статтею 27 Закону №1404 установлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Як наголошувалось вище, нормами статті 28 Закону №606 передбачалось стягнення виконавчого збору незалежно від здійснення державним виконавцем заходів примусового виконання, водночас, норми Закону №1404 такого положення не містять, отже, стягнення виконавчого збору можливе лише після здійснення державним виконавцем примусових заходів виконання, доказів проведення яких в даному випадку відповідачем суду не надано.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору винесена безпідставно та передчасно, тому підлягає скасуванню.

Відносно правомірності винесення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 11.07.2017 року суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 41 Закону №606 передбачалось, що постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону. Зазначена постанова надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ним у порядку, встановленому цим Законом.

При цьому частиною 4 статті 42 Закону №1404 передбачено, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

З огляду на викладене, винесення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження можливо лише на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення.

З досліджених під час розгляду справи матеріалів виконавчого провадження вбачається, що жодної з перелічених підстав для прийняття постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в межах виконавчого провадження ВП №47556319 у державного виконавця не було, відповідно вказана постанова підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про скасування постанови заступника начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Харків головного територіального управління юстиції у Харківській області від 23.02.2017 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника за змістом якої звернуто стягнення на доходи ОСОБА_4 та зобов'язано підприємство, на якому працює боржник, здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20 відсотків суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування: виконавчого збору на користь держави в розмірі 34686,56 грн., витрат виконавчого провадження на користь держави в розмірі 198,71 грн., а всього стягнути 34885,27 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.68 Закону №1404, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п'яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Суд зазначає, що стягнення виконавчого збору можливе лише після здійснення державним виконавцем примусових заходів виконання, доказів проведення яких в даному випадку відповідачем суду не надано, відповідно стягнення з боржника виконавчого збору є протиправним та передчасним.

Окрім цього, винесення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження можливо лише на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення. Доказів існування зазначених підстав матеріали справи не містять, відповідно суд прийшов до висновку про протиправність постанови відповідача від 11.07.2017 року «Про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження». Отже, витрати виконавчого провадження не підлягають стягненню з боржника на підставі вказаної постанови.

З огляду на те, що постановою відповідача від 23.02.2017 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника зобов'язано підприємство, на якому працює боржник, здійснювати відрахування із доходів боржника виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що вказані до стягнення суми не підлягають стягненню, відповідно оскаржувана постанова винесена протиправно та підлягає скасуванню.

Окремо суд зазначає, що постанови заступника начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Харків головного територіального управління юстиції у Харківській області про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника датована 23.02.2017 року, при тому що постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження винесені державним виконавцем лише 11.07.2017 року, тобто майже через півроку з моменту утримання вказаних витрат виконавчого провадження з заробітної плати боржника.

Наведені фактичні обставини справи свідчать про протиправність постанови відповідача від 23.02.2017 року «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію. стипендію та інші доходи боржника» та наявність підстав для її скасування.

Відповідно до ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч.1 ст.244-2 КАС України (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 року) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ступіна Володимира Віталійовича, винесених у ВП №47556319: від 23.02.2017 року «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника», від 11.07.2017 року «Про стягнення виконавчого збору», від 11.07.2017 року «Про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 17, 50, 160-163, 167, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_4 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області та державного виконавця Ступіна Володимира Віталійовича про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ступіна Володимира Віталійовича, винесені у ВП №47556319: від 23.02.2017 року «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника», від 11.07.2017 року «Про стягнення виконавчого збору», від 11.07.2017 року «Про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (, вул. Москалівська, 58, Харків,61004) на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, 63700, ід. код НОМЕР_1) судовий збір у сумі 640,00 (шістсот сорок) грн. 00 коп..

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова у повному обсязі виготовлена 10.10.2017 року.

Суддя Біленський О.О.