Справа № 211/3177/17(2-а/211/188/17)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 жовтня 2017 року справа № 211/3177/17(2-а/211/188/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Кругового О.О. Прокопчук Т.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 09 серпня 2017 року у справі №211/3177/17(2-а/211/188/17) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1. звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області №2227 від 17.07.2017 року про відмову у призначенні їй пенсії за вислугою 20 років згідно статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001 року) та зобов'язати призначити пенсію за вислугу років згідно статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону України №2663-111 від 12.07.2001 року) та виплачувати її довічно з 14.07.2017 року, виходячи з розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати.

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 09 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову. Апелянт зазначає, що позивач просить призначити пенсію на підставі Закону України «Про прокуратуру» № 1789, який втратив чинність, тому відмова відповідача у задоволенні заяви є правомірною.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач просила залишити постанову суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.

На підставі частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 14 липня 2017 року звернулась до Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявою про призначення пенсії за вислугу 20 років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХП (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001) у розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати. 17 липня 2017 року Криворізьким південним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області прийнято рішення, оформлене протоколом №2227, про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв'язку із відсутністю у неї права на пенсію. Листом №1258/02/32 від 17.07.2017 позивача було повідомлено про результати розгляду її заяви та роз'яснено, що з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 не призначаються.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що зміст та обсяг соціальних гарантій, які досягнуті працівниками прокуратури не можуть бути звужені шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Положенням частини 1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, які визначали умови та порядок призначення пенсії працівникам прокуратури, на які посилається позивач, втратили чинність з дня набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII - 15 липня 2015 року.

Станом на 14 липня 2017 року (момент звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років) діяли нові норми щодо призначення пенсії працівникам прокуратури, які визначені статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, якими передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Зі змісту протоколу від 17.07.2017 року №2227 та розрахунку стажу до нього вбачається, що у позивача наявний такий страховий стаж: у період з 01.09.1994 року по 31.03.1999 року навчальний заклад - 4 роки 7 місяців, трудова діяльність в органах прокуратури з 01.04.1999 року по 30.06.2000 року - 1 рік 3 місяці, з 01.07.2000 року по 31.12.2003 року - 3 роки 6 місяців, з 01.01.2004 року по 31.05.2017 року - 13 років 5 місяців, що у своїй сукупності складає 22 роки 9 місяців, з яких 18 років 2 місяці спеціального трудового стажу в органах прокуратури, страхового стажу 16 років 11 місяців та 13 років 5 місяців загального стажу після 2004 року.

Приймаючи до уваги положення статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, якими визначено підстави для призначення пенсії працівникам прокуратури, колегія суддів вважає, що оскільки станом на 14.07.2017 року позивач не мала передбаченої законом вислуги років - 23 роки, відповідач правомірно відмовив у призначенні пенсії за вислугою років на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, що у свою чергу свідчить про відсутність підстав для визнання такого рішення суб'єкта владних повноважень протиправним.

Слід також зазначити, що позивач наполягає на призначенні їй пенсії на підставі Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ в редакції Закону України № 2663-ІІІ від 12.07.2001 року, якою стаття 50-1 була викладена в іншій редакції. Частиною 1 цієї статті передбачалось, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мали право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначалась в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включалися всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшувалась на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Проте, частини перша статті 50-1 була замінена двома частинами згідно із Законом України від 08.07.2011 р. N 3668-VI, відповідно до яких прокурори і слідчі мали право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення по 30 вересня 2011 року вислуги років не менше 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років. З 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років.

Зважаючи на те, що позивач звернулась за призначенням пенсії у липні 2017 року, відсутність необхідного 23 стажу роботи виключала можливість задоволення її заяви навіть за умови дії Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ.

Крім того, в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Отже, до спірних правовідносин, які виникли у зв'язку із подачею позивачем заяви про призначення пенсії (14 липня 2017 року) частина перша статті 50-1 Закону України № 1789-ХІІ в редакції Закону України № 2662-111 від 12.07.2001 року застосуванню не підлягає у зв'язку із змінами, внесеними Законом України № 3668-VI від 08.07.2011 року та подальшою втратою її чинності на підставі Закону України № 1697-УІІ від 14.10.2014 року.

Відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції до спірних правовідносин застосований закон, який втратив чинність, оскаржена постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню. У задоволенні адміністративного позову слід відмовити за наведених вище підстав.

Керуючись статтями 195-196, 198, 202, 207 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - задовольнити.

Постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 09 серпня 2017 року у справі №211/3177/17(2-а/211/188/17) - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: Т.С. Прокопчук