Справа № 488/4227/16-а
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 488/4227/16-а

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Лазарева Г.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурія О.В.,

- Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на постанову Корабельного районного суду м.Миколаєва від 22 березня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора управління патрульної поліції у м.Херсоні Семчищина Максима Володимировича про визнання неправомірною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А :

15 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Корабельного районного суду м.Миколаєва з позовом до управління патрульної поліції у м.Херсоні Департаменту патрульної поліції та інспектора управління патрульної поліції у м.Херсоні Семчищина Максима Володимировича, в якому просив визнати неправомірною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС№ № 0304014 від 22.10.2016 року та закрити справу про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначав, що його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки він не вчиняв порушення ПДР.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що в діях позивача є склад правопорушення, що підтверджується належними доказами, а тому постанова по справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованою та законною.

Постановою Корабельного районного суду м.Миколаєва від 22 березня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Постанова від 22.10.2016 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення штрафу скасовано. В решті позову відмовлено. Стягнуто з управління патрульної поліції у м.Херсоні на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,2 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначену постанову скасувати та прийняту нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В зв'язку із неявкою сторін, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно п.2 ч. 1 ст. 197 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

22 жовтня 2016 року інспектором УПП у м.Херсоні Семчишиним М.В. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення ч.1 ст.122 КУпАП та накладене стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Зазначеною постановою встановлено, що 22.10.2016 року, керуючи автомобілем Land Rover Range Rover, державний номер НОМЕР_1, по автодорозі Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, 168 км, здійснив обгін іншого транспортного засобу, при цьому перетнув вузьку суцільну дорожню розмітку, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність винесення оскаржуваної постанови. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції зазначив, що в даній справі не вбачається підстав для закриття провадження, відповідно до ст.122 КУпАП.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993р. № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі - ПДР).

Згідно з п.1.1 ПДР вони, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.1 розділу 34 ПДР України встановлено, що вузька суцільна лінія поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі ділянок проїзної частини, на які в'їзд заборонено; позначає межі місць для стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Приймаючи постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, відповідач, як посадова особа управління патрульної поліції у м.Херсоні, вважав доведеними обставини вчинення ОСОБА_2 порушення п.п. "1.1" п.34 ПДР.

Разом з тим, позивач зазначає, що дійсно рухався по автодорозі Одеса-Мелітополь-Новоазовск, але обгін транспортного засобу здійснював перетинаючи не суцільну, а переривчасту лінію дорожньої розмітки.

Судова колегія враховує, що відповідачем на підтвердження законності оскаржуваної постанови не надано до суду першої інстанції будь яких доказів, в т.ч., фото- чи відео- зйомки, які відповідно до ст.251 КУпАП є доказами в справі про адміністративне правопорушення.

Доводи апелянта про те, що відповідачем надано до суду відеозапис та покази свідків не підтверджується матеріалами справи.

З метою повного та об'єктивного розгляду справи апеляційним судом на підставі ухвали від 24 липня 2017 року витребувано від УПП у м.Херсоні Департаменту патрульної поліції відеозапис адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_2 22 жовтня 2016 року, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП. До теперішнього часу до суду відеозапису не надано та не зазначені причини неможливості виконання ухвали суду.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015р. № 5-рп/2015р. притягнення особи до відповідальності без складання протоколу про адміністративне правопорушення фактично відбувається у скороченому провадженні. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Аналіз норм КУпАП, зокрема ст.ст.254,255,258, та рішення КСУ від 26.05.2015р. № 5-рп/2015р. дає підстав для висновку, що адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху має фіксуватися за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки. Тому вказані статті Кодексу не передбачають обов'язку складати протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

На користь висновку про необхідність доведення факту вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відео або фотозйомкою свідчить і зміст ст.283 КУпАП, відповідно до якої постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити в т.ч. відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

На думку судової колегії, відсутність доказів скоєння правопорушення, обґрунтування позиції відповідачем лише внутрішнім переконанням патрульного поліцейського може призвести до випадків безпідставного притягнення осіб до адміністративної відповідальності.

Крім того, п.10 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015р. № 1395, передбачає обов'язок для поліцейського використовувати внутрішнє переконання лише при оцінці доказів, яких у даній справі немає.

Враховуючи викладене, беручі до уваги невизнання позивачем своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, судова колегія приходить до висновку, що відповідачем не надано доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, та як наслідок, правомірності прийняття оскаржуваної постанови, в зв'язку з чим вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Доводи апелянта про те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження своєї позиції не узгоджуються з вимогами закону.

Так, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відтак, у даному спорі саме відповідач має довести правомірність та законність прийнятого рішення.

Вважаючи законним та обґрунтованим постанову суду першої інстанції в частині скасування постанови про адміністративне правопорушення, судова колегія вважає, що судом першої інстанції невірно вирішено питання про розподіл судових витрат, на що також посилається апелянт.

Судом залишено поза увагою, що відповідно до ст.288 КУпАП позивач звільнений від сплати державного мита в разі оскарження постанови про адміністративне правопорушення.

Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору мають бути визначені судом, як сплачені у розмірі більшому, ніж встановленому законом, і підлягають поверненню з бюджету у відповідності зі ст.7 Закону України "Про судовий збір" лише за клопотанням особи, яка його сплатила.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до ухвалення невірного судового рішення в частині розподілу судових витрат.

Враховуючи, що фактично предметом апеляційного оскарження є постанова суду першої інстанції в частині задоволення позову, відповідно до ч.1 ст.195 КАС України судова колегія не надає правової оцінки доводам суду в частині відмови у позові.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення судового збору, в решті - постанова підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 195,197,198,202,205,207,254 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити частково.

Постанову Корабельного районного суду м.Миколаєва від 22 березня 2017 року -скасувати в частині стягнення з управління патрульної поліції в м.Херсоні судового збору, в решті постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням апеляційної інстанції.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян