Справа № 804/2458/17
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 жовтня 2017 рокусправа № 804/2458/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

за участю секретаря судового засідання: Федосєєвої Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивачів ОСОБА_2, представника відповідача Каркач О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Структурного підрозділу Київської обласної державної адміністрації - Департаменту соціального захисту населення Київської ОДА в особі Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження в 1986 році на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року у справі № 804/2458/17 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 до Київської обласної державної адміністрації в особі Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження та Дніпропетровської обласної державної адміністрації в особі Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом, в якому просили:

скасувати рішення Комісії прийняте відповідно до протоколу № 188 від 17.11.2016 в частині відмови позивачам у визначенні статусу осіб потерпілих від Чорнобильської катастрофи другої категорії (евакуйованих з зони відчуження);

зобов'язати Київську ОДА в особі Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році на найближчому засіданні визначити (підтвердити) ОСОБА_1 та ОСОБА_4 статус осіб потерпілих від Чорнобильської катастрофи другої категорії з 28 серпня 2015 року;

зобов'язати Дніпропетровську ОДА в особі Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи видати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 посвідчення осіб потерпілих від Чорнобильської катастрофи другої категорії;

зобов'язати Дніпропетровську ОДА в особі Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи вчинити дії, направлені на виплату ОСОБА_1 та ОСОБА_4 компенсацій та пільг встановлених законодавством України для осіб потерпілих від Чорнобильської катастрофи другої категорії, починаючи з 28 серпня 2015 року.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, оформлене протоколом № 188 від 17.11.2016, в частині відмови ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у визначенні статусу осіб потерпілих від Чорнобильської катастрофи другої категорії (евакуйованих з зони відчуження). Зобов'язано Комісію по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році повторно розглянути подані документи щодо встановлення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ста тусу осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи другої категорії (евакуйованих з зони відчуження) з урахуванням висновків суду. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вважаючи вказане рішення таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права, вказавши на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги її заявник посилається на те, що підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і тих, які самостійно переселилися, є довідка про евакуацію, яка видається громадянам, які станом на 26.04.1986 постійно проживали і були прописані в зоні відчуження і в установленому порядку евакуйовані. Проте, позивачі не були прописані в зоні відчуження і в установленому порядку евакуйовані, з огляду на що, їм було відмовлено у визначенні статусу осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи другої категорії.

Позивачі в судовому засіданні просили апеляційну скаргу відхилити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у відповідності до частини 9 ст. 35 КАС України.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивачів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що останню необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що Дніпропетровською обласною державною адміністрацією були видані відповідні посвідчення ОСОБА_1 (1963 року народження) серії НОМЕР_1 від 31.06.1996 та ОСОБА_4 (1982 року народження) серії НОМЕР_2 17.10.2007, осіб, евакуйованих із зони відчу ження у 1986 році (категорія 2), які є безстроковими (а.с. 13).

Згідно рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.08.1993 року у справі № 2-930 (а.с. 14-16, 151-152) встановлено факт проживання в м.Чорнобиль на момент аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_4. Судове рішення набрало законної сили 23.08.1993 року.

Згідно свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження НОМЕР_3, свідоцтва про народження НОМЕР_4 та свідоцтва про шлюб НОМЕР_5 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 з 1982 року перебувають у шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_4, яка в 2011 році змінила прізвище на Волошіна.

На підставі трудових книжок встановлено, що ОСОБА_1 на момент аварії на Чорнобильскій АЕС працевлаштована не була, а ОСОБА_5 працював у Чорнобильській ремонтно-експлуатаційній базі флоту.

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Дніпровської районної ради № 182 від 27.10.1986 р., ОСОБА_5 був евакуйований з району Чорнобильської АЕС із сім'єю у складі 3 осіб та отримують квартиру в Дніпровському районі.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 31.06.1996, виданого безстроково ОСОБА_1 Дніпропетровською ОДА, їй надано статус особи, евакуйованої із зони відчу ження у 1986 році (категорія 2). Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 17.10.2001 (по досягненню повноліття), виданого безстроково ОСОБА_4 Дніпропетровською ОДА, їй надано статус особи, евакуйованої із зони відчу ження у 1986 році (категорія 2) (а.с. 13).

Рішенням Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році Київської обласної державної адміністрації, від 28.08.2015, оформлене протоколом засідання № 180, відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у визначенні статусу осіб, евакуйованих із зони відчуження, з підстав відсутності безумовного підтвердження факту евакуації з зони відчуження в установленому порядку (а.с. 17).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2016 у справі 804/548/16 визнано протиправним та скасовано рішення Київської обласної державної адміністрації в особі Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, прийняте відповідно до протоколу № 180 від 28.08.2015 року, в частині відмови ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у визначенні ста тусу осіб потерпілих від Чорнобильської катастрофи другої категорії (евакуйованих з зони відчуження), та зобов'язано відповідачів повторно розглянути подані документи щодо встановлення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 статусу осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи другої категорії (евакуйованих з зони відчуження) з урахуванням висновків суду, викладених у даній постанові (а.с. 18-21).

На виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2016 у справі 804/548/16 Комісією по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році повторно розглянуто подані документи та прийнято рішення, оформлене протоколом № 188 від 17.11.2016, яким відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у визначенні статусу осіб, евакуйованих в 1986 році із зони відчуження (на момент аварії на Чорнобильській АЕС зареєстровані в с. Триліси Фастівського району Київської області; компенсацію за втрачене майно не отримували) (а.с. 22).

Не погоджуючись із вказаними вище рішенням Комісії, позивачі звернулися до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт проживання позивачів на момент Чорнобильської аварії в зоні відчуження встановлений судовим рішенням від 12.08.1993 у справі № 2-930, що набрало законної сили та мав бути врахований відповідачем. Таким чином, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, з огляду на приписи ч. 2 статті 11 КАС України для належного способу захисту прав позивачів суд вийшов за межі позовних вимог та зобов'язав відповідача повторно розглянути подані документи.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про зобов'язання відповідачів, визначити (підтвердити) позивачам статус осіб потерпілих від Чорнобильської катастрофи другої категорії, є втручанням у дискреційні повноваження відповідного органу. Вимоги позивачів щодо зобов'язання видати посвідчення осіб потерпілих від Чорнобильської катастрофи та вчинити всі необхідні дії, направлені виплату компенсацій та пільг встановлених законодавством України, є передчасними, оскільки спірні правовідносини наразі відсутні.

Судове рішення в частині відмови в задоволенні частини позовних вимог не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.

Щодо висновків суду в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає їх обґрунтованими з наступних підстав.

Так, статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, їх соціальний захист та гарантії, визначені, зокрема, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (надалі - Закон № 796-XII).

До потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов'язкового) і гарантованого добровільного відселення (ч. 1 ст. 11 Закону № 796-XII).

Згідно пункту 2 частини 1 статті 14 Закону № 796 евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) відносяться до категорії 2.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 796-XII підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і таких, які самостійно переселилися, відповідно до ст. 4 Закону є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення.

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до висновку, що евакуйованими особами є, ті, які фактично проживали у зоні відчуження. В законі не міститься такої додаткової умови, як прописка або реєстрація у відповідній зоні на момент аварії.

Згідно пункту 12 Постанови КМУ № 51 від 20.01.1997 р. «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» спірні питання щодо визначення статусу осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, розглядаються відповідними комісіями Київської і Житомирської облдержадміністрацій на підставі довідок та інших документів, що засвідчують факт перебування в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження, виданих місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування.

Пунктом 10 цього Порядку передбачено, що Посвідчення видаються: потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження і особам, які постійно проживали в зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 р. N 224), - на підставі довідки, виданої Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями (додатки N 3 або N 4).

Виходячи із обґрунтувань, що містяться в оскаржених рішеннях, позивачі були позбавлені статусу через відсутність у них довідки за формою, встановленою наведеним Порядком. При цьому рішення суду відповідачами до уваги прийнято не було.

В той же час, факт проживання позивачів на момент Чорнобильської аварії в зоні відчуження встановлений судовим рішенням від 12.08.1993 у справі № 2-930, що набрало законної сили, а відповідний статус Дніпропетровською ОДА надано позивачам в 1996 році.

Відповідно до статті 124 Конституції України, статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, частин першої, третьої, п'ятої статті 254, статті 255 та частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України зазначені судові рішення набрали законної сили, є обов'язковими для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягають виконанню на всій території України, а встановлені ними обставини не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суд виходить з того, що принцип правової визначеності є важливою складовою принципу верховенства права. У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення стабільного правового положення людини шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування.

Зміст принципу правовою визначеності неодноразово тлумачився в рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Науменко проти України» (заява № 41984/98) від 09.11.2004 р. Отже, відповідачі при прийнятті оспорених у даній справі рішень стосовно позивачів свавільно знехтував рішенням суду, яке набрало законної сили та є обов'язковим для всіх, не прийнявши його до уваги та поставивши під сумнів встановлений ним юридичний факт, що на думку колегії суддів є неправомірним.

За таких умов, обґрунтування відповідача, покладені в основу спірного рішення про непідтвердження позивачами відповідними документами (довідка про евакуацію) статусу евакуйованих із зони відчуження в 1986 році протирічать судовому рішенню, яке набрало законної сили й підлягає виконанню, в результаті чого фактично продовжується порушення прав позивачів, що підтверджене та захищене рішенням суду, зокрема і у справі № 804/548/16. При цьому слід зазначити, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що, після спливу більше 10 років після визначення державою спірного правового статусу позивачів, були б встановлені нові суттєві обставини, ніж ті, які існували на момент надання такого статусу позивачам, або встановлені зловживання з їх боку чи посадових осіб державних органів під час прийняття рішень про встановлення позивачам статусу осіб потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Відтак, рішення відповідача, оформлене протоколом оформлене протоколом № 188 від 17.11.2016, в частині відмови ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у визначенні статусу осіб потерпілих від Чорнобильської катастрофи другої категорії (евакуйованих з зони відчуження) є таким, що прийнято протиправно, а тому підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення вимог позивачів, оскільки за відсутності у них довідки про евакуацію, факт їх проживання на момент Чорнобильської аварії в зоні відчуження встановлений.

Частиною другою статті 71 КАС визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів суду, що діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує вимоги статті 8 КАС України, частиною першою якої установлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Структурного підрозділу Київської обласної державної адміністрації - Департаменту соціального захисту населення Київської ОДА в особі Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження в 1986 році - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року у справі № 804/2458/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення виготовлено 06 жовтня 2017 року.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак