Справа № 686/13384/17
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/13384/17

Головуючий у 1-й інстанції: Логінова С.М.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

11 жовтня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому, яка полягає у не проведенні перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання з 01 грудня 2016 року, виходячи з 90 відсотків суддівської винагороди судді Апеляційного суду Хмельницької області, який працює на відкритій посаді, в розмірі 29920 гривень та допомоги на оздоровлення при наданні відпустки після 01 грудня 2016 року у розмірі 17 600 гривень; визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому, які полягають у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01 по 05 січня 2017 року, виходячи з обмеження у 10740 гривень; зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому здійснити перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 01 грудня 2016 року, у тому числі з 01 січня 2017 року, виходячи з 90 відсотків суддівської винагороди судді Апеляційного суду Хмельницької області, який працює на відповідній посаді, в розмірі 29920 гривень та допомоги на оздоровлення при наданні відпустки після 01 грудня 2016 року у розмірі посадового окладу 17600 гривень без будь-яких обмежень щомісячного довічного грошового утримання максимальним розміром.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому у не проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2 з 01 грудня 2016 року, виходячи з 90 відсотків суддівської винагороди судді Апеляційного суду Хмельницької області, який працює на відповідній посаді, в сумі 29920 грн. та допомоги на оздоровлення при наданні відпустки після 01 грудня 2016 року у сумі 17600 грн. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2 з 01 по 05 січня 2017 року, виходячи з обмеження у сумі 10740 грн. Зобов'язано управління Пенсійного Фонду України у м. Хмельницькому здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2, починаючи з 01 грудня 2016 року, у тому числі з 01 січня 2017 року, виходячи з 90 відсотків суддівської винагороди судді Апеляційного суду Хмельницької області, який працює на відповідній посаді, в сумі 29920 грн. та допомоги на оздоровлення при наданні відпустки після 01 грудня 2016 року у розмірі посадового окладу у сумі 17600 грн. без будь-яких обмежень щомісячного довічного грошового утримання максимальним розміром.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок - невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

Крім того, позивачем подано до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, а постанову суду - скасувати, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_2 з січня 1994 року працював на посаді судді апеляційного суду Хмельницької області та був звільнений з займаної посади на підставі постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року №1515-VІІІ, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

08.12.2016 року позивачем подано до управління заяву про перерахунок щомісячного грошового утримання відповідно до довідки №06-246/16 від 02.12.2016 року, виданої Апеляційним судом Хмельницької області в зв'язку із підвищенням винагороди судді з грудня 2016 року.

У послідуючому, на підставі постанови Хмельницького міськрайонного суду від 09 грудня 2016 року, яка набрала законної сили 20 лютого 2017 року, управлінням з 22.09.2016 року проведено перерахунок щомісячного грошового утримання, розмір якого склав 25 599 грн. 75 коп.

17 травня 2017 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до відповідача про проведення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 01 грудня 2016 року.

Листом № 211/З-12 від 06 червня 2017 року управлінням відмовлено у задоволенні вказаної заяви, однак позивач вважаючи дану відмову незаконною та такою, що порушує його права, звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з чим частково не погоджується суд апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів врегульвано Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Колегія суддів зазначає, що спірні праовідносини по суті заявлених позовних вимог врегульовано Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 № 192-VIІІ.

Частиною 3 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року №2453-VI , який набрав чинності з 30 липня 2010 року, встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 року №3668-VI, який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, частину 3 і 5 статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"викладено в новій редакції: щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді (частина 3 статті 138 Закону). Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність (частина 5 статті 138 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2016 року визнано протиправним рішення управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому №8006 від 28 вересня 2016 року щодо призначення ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 84 відсотків грошового утримання судді, що становить 22776 гривень 60 копійок та зобов'язано здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, з розрахунку 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 22 вересня 2016 року.

За Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи".

Водночас, у Рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом № 3668-VI змінено встановлений Законом № 2453-VI порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668-VI звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційним Судом України враховано попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Зазначені позиції відповідають положенням Європейської Хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці" (пункт 54).

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453-VI у редакції: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання".

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення частини третьої, абзацу першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911- VIІ ; п. 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213- VIІ в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Так, положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911- VIІ та положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII визнані неконституційними та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення.

Водночас, Конституційний Суд України у п. 4 Рішення від 08 червня 2016 року визначив порядок його виконання. Зокрема, частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIІІ, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

У зв'язку з визнанням неконституційними абзацу першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911- VIІ, підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIІІ, а саме: "Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку".

З урахуванням обставин справи та викладених вище положень чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків заробітку працюючого судді, без обмеження граничного розміру відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" .

Однак, колегія суддів вважає безпідставною позовну вимогу щодо перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання з 01.12.2016 року, оскільки відповідно до ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" нарахування, перерахунок та виплата пенсії здійснюється з часу звернення особи за таким перерахунком та виплатою, тобто з 08.12.2016 року - часу звернення позивача.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині обов'язковості врахування матеріальної допомоги на оздоровлення при перерахунку позивачу отриманого ним довічного грошового утримання, з підстав, що остання виплата є складовою заробітної плати, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що оскільки положеннями Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII, в редакції, чинній на час призначення позивачу довічного грошового утримання, визначено, що до складу суддівської винагороди матеріальна допомога на оздоровлення не входить, а тому управлінням Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому правомірно відмовлено позивачу в зарахуванні при перерахунку довічного грошового утримання матеріальної допомоги на оздоровлення.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем надано суду достатньо належних доказів, які свідчать про часткову неправомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції не правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу слід частково задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст.ст. 71, 94, 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому задовольнити частково.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення дій скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому у не проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2 з 08 грудня 2016 року, виходячи з 90 відсотків суддівської винагороди судді Апеляційного суду Хмельницької області, який працює на відповідній посаді, в сумі 29920 грн.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2 з 01 по 05 січня 2017 року, виходячи з обмеження у сумі 10740 грн.

Зобов'язати управління Пенсійного Фонду України у м. Хмельницькому здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2, починаючи з 08 грудня 2016 року, у тому числі з 01 січня 2017 року, виходячи з 90 відсотків суддівської винагороди судді Апеляційного суду Хмельницької області, який працює на відповідній посаді, в сумі 29920 грн. без будь-яких обмежень щомісячного довічного грошового утримання максимальним розміром.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 640 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.