Справа № 211/2245/17
Суддя: Ніколенко Д. М.
Дата ухвалення: 2017-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 211/2245/17
Провадження № 2-а/211/145/17
П О С Т А Н О В А
іменем України
06 жовтня 2017 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Ніколенко Д.М.,
секретар: Гулько А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Дніпропетровського обласного військового комісаріата про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
встановив:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Дніпропетровського обласного військового комісаріата, в якому просить визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призначення їй пенсії згідно ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та зобов`язати відповідача призначити їй пенсію з числа звернення 09.03.2017 р. і в подальшому проводити їй нарахування та виплати пенсії згідно ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

В обґрунтування своїх вимог вона посилається на те, що перебуває на обліку в управління праці та соціального захисту населення в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу як вдова ліквідатора аварії на ЧАЕС, та в Криворізькому південному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України отримує пенсію за віком. Однак має право на призначення різних видів пенсії, в зв`язку з чим звернулася до Пенсійного фонду України про перехід на інший вид пенсії згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та отримала відмову від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 27.03.2017 р. № Ш 403-17. Однак не згодна з рішенням відповідача, оскільки її чоловік ОСОБА_2 був призваний на спеціальні збори по ліквідації аварії на ЧАЕС, після зборів, у 2003 році отримав 2 групу інвалідності, захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації аварії на ЧАЕС. У 2005 році її чоловік помер і їй надали експертний висновок № 9591 від 16.03.2005 р. по встановленню зв`язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на ЧАЕС. Її чоловік був на військовій службі в період з 21.04.1989 р. по 08.07.1989 р. і виконав свій військовий обов`язок, що підтверджується експертним висновком Центральної військово-лікарської комісії № 66 від 11.01.2017 р. Тому оскільки вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 , то вона є дружиною військовослужбовця, а отже має право на пенсію, передбачену статтями 6,29,37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», а отже відповідач безпідставно відмовив їй у призначенні на підставі вказаного Закону пенсії по втраті годувальника.

Позивач ОСОБА_1 та представник відповідача Кірюшкіна Г.В. надали заяви про розгляд справи в їх відсутність. Разом із заявою про розгляд справи за відсутності представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області були надані заперечення проти позову, де вказано, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області діяло згідно з чинним законодавством не порушуючи його, просили в задоволенні позову відмовити.

Представника Дніпропетровського обласного військового комісаріата в судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи, заперечень проти вимог позивача не надав.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Криворізькому південному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та отримує пенсію за віком з 2010 року.

09 березня 2017 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою переведення її на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 27 березня 2017 року № Ш 403-17 позивача повідомлено, що розмір її пенсії станом на 01.03.2017 р. складає 2019,65 грн. Призначити їй пенсію в разі втрати годувальника згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» немає законних підстав. Крім того зазначено, що їй проводився розрахунок пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (станом на 01.03.2017 р. 1247 грн.) та у зв`язку з втратою годувальника відповідно до норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (станом на 01.03.2017 р. 1396,18 грн), що є нижчим від того розміру, який вона отримує. Отже і перевести на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» недоцільно (а.с. 13-14).

Суд вважає протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про переведення ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що згідно військового білету ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 , він у період з 21 квітня 1989 р. по 08 липня 1989 р. виконував завдання по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в межах 30-ти км зони цієї станції. (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с. 8 копія свідоцтва про смерть).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 07 серпня 1974 р., за життя з 07 серпня 1994 р. ОСОБА_2 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 (а.с.9).

Згідно з довідкою військового комісара Дзержинсько-Довгинцівського об`єднаного районного військового комісаріату від 21.02.2008 р. № 4/105, ОСОБА_2 проходив службу в Збройних Силах з 03.05.1968 р. по 29.06.1970 р. (а.с.10).

Відповідно до експертного висновку Дніпропетровської регіональної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС Дніпропетровської обласної державної адміністрації Головного управління охорони здоров`я, на своєму засіданні від 07 квітня 2005 року протокол № 504 зробила висновок, що захворювання ОСОБА_2 (хронічний лімфолейкоз прогресуюча форма розгорнута стадія) пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.11).

Згідно витягу з протоколу № 66 від 11 січня 2017 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, захворювання та причина смерті єфрейтора у відставці ОСОБА_2 , 1949 року народження, пов`язані з виконанням військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.12).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів ПФУ визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Абзацом шостим пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV встановлено, що військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також ті, що стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок.

За правилами статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон №796-ХІІ) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 19861987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 19881990 роках не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

При цьому згідно з приміткою до цієї статті до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов`язані, призвані на військові збори.

У період перебування ОСОБА_2 на військових зборах діяв Закон СРСР від 12 липня 1967 року № 1950-VII «Про загальний військовий обов`язок».

Відповідно до статей 5, 6 цього Закону (зі змінами, внесеними Указом Президії Верховної Ради СРСР від 17 грудня 1980 року № 3535-Х) військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, військовозобов`язаними.

За правилами статей 79 цього Закону військовослужбовці і військовозобов`язані приймають військову присягу на вірність своєму народові, поділяються на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоюється відповідне військове звання.

Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод і несуть усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини дев`ятої статті 1 цього Закону щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

За правилами частини першої статті 16 Закону України від 6 грудня 1991 року № 1934-XII «Про Збройні Сили України» держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (підпункт 3 пункту 1 статті 3 цього Закону).

Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Зазначене вище кореспондується зі статтею 10 Закону № 796-ХІІ, згідно з якою до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов`язані, призвані на військові збори.

Можливість отримання пільги, передбаченої абзацом шостим пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, зокрема, для дружини, якщо вона не взяла повторний шлюб, військовослужбовця, який помер після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, законодавець не пов`язує з видом військової служби, тривалістю її проходження, військовим званням та посадою, а також часом, що сплинув після звільнення особи з військової служби.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 01.03.2016 року в справі № 21-1887а15, яка відповідно до приписів ч. 1 ст. 244-2 КАС України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом встановлено, що чоловік ОСОБА_2 військовозобов`язаний, який був призваний на військові збори та помер внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Тому заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України , суд, -

постановив:
адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, Дніпропетровського обласного військового комісаріата про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призначення ОСОБА_1 пенсії згідно ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію з дати звернення 09.03.2017 р. та проводити їй нарахування та виплату пенсії згідно ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, копія апеляційної скарги надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Суддя Д. М. Ніколенко