Справа № 815/4216/17
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4216/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Бутенко А.В., суддів Левчук О.А., Стеценко О.О. розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови від 04.04.2013 року ВП № 36924793 в частині, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

З позовом до Одеського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви (а.с. 35-39), просить суд:

- визнати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Унгуряну С.І., про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесену 04.04.2013 року у виконавчому провадженні № 36924793, - протиправною в частині накладання арешту на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,080 га, кадастровий номер: НОМЕР_2 та скасувати її в цій частині;

- зобов'язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт та заборону відчуження вказаної земельної ділянки.

Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 43). Від представника Позивача надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі в порядку письмового провадження (а.с. 47).

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задовольнити їх. Також не заперечував щодо подальшого розгляду справи без їх участі в порядку письмового провадження.

Тому на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

Відповідач, згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» є підрозділом центрального органу державної виконавчої влади та згідно з ст.ст. 3, 5 цього ж Закону здійснює повноваження щодо примусового виконання виконавчих документів в порядку, передбаченому цим Законом. За положеннями ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може, в тому числі, звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому, згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.20 Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні та органом державної виконавчої служби - суб'єктом владних повноважень з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов'язані з визнанням права власності на арештоване майно. Тому на підставі п. 1 ч. 2 ст. 17, ст.ст. 104, 181 КАС України, рішення органу державної виконавчої служби позивач може оскаржити в порядку адміністративного судочинства.

Судом встановлено, що 04.04.2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Унгуряну С.І. в рамках виконавчого провадження № 36924793 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було арештовано майно боржника - ОСОБА_3.

Серед арештованого майна є також земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,080 га, кадастровий номер: НОМЕР_2.

Позивач вважає вищевказану постанову про накладання арешту протиправною в частині, оскільки, зазначена Земельна ділянка є власністю ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області, ОСОБА_4 за реєстровим № 770, а тому вважає, що постанова винесена з порушенням норм чинного законодавства, є незаконною, підлягає негайному скасуванню в цій частині та звернулась із даним позовом до суду.

Оцінюючи дії суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України та вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" (чинний на той час закон № 606-ХІУ від 21.04.1999) (далі - Закон України "Про виконавче провадження" № 606-ХГУ).

Частиною 1, 3 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-ХІУ передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-ХІУ закріплені обов'язки і права державного виконавця, зокрема: вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1, 2 ст. 57 вказаного Закону встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, в тому числі винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Положенням ч. 3, 4 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-ХІУ встановлено, що у разі звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення чи земельну ділянку державний виконавець подає запит до відповідних місцевих органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна, про належність такого майна боржнику на праві власності, а також перевіряє, чи не перебуває це майно під арештом.

Після надходження документального підтвердження належності боржнику на праві власності будинку чи іншого нерухомого майна державний виконавець накладає на них арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідних реєстрів в установленому законодавством порядку. Про накладення арешту на будинок чи інше нерухоме майно, заставлене третім особам, державний виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Таким чином, при накладені арешту на майно боржника, державний виконавець повинен пересвідчитися у належності такого майна боржнику на праві приватної власності.

Відповідно до ч 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно (до якого належать й земельні ділянки) та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 1 «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Отже, під перед винесенням оскаржуваної постанови державний виконавець повинен був пересвідчитись за відомостями з Державного земельного кадастру, які б підтверджували право власності боржника на земельну ділянку, та послатись на ці відомості у мотивувальній частині постанови.

Однак, вищевказані норми законодавства державним виконавцем Унгуряну С.І. враховані не були, що призвело до накладання арешту на земельну ділянку, що належить особі, яка не є стороною виконавчого провадження.

Таким чином, постанова в частині накладення арешту на земельну ділянку, яка на той час вже належала позивачу, винесена безпідставно та необгрунтовано, оскільки, відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.12.2007р. відповідач, ОСОБА_3 передав у власність земельну ділянку ОСОБА_5, а остання 08.08.2012 року на підставі відповідного договору продала земельну ділянку ОСОБА_1 (а.с.14-16).

Відповідно до ч.8. ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ, державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ, у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Аналогічні норми містить й новий закон «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-УІІІ (ч.8. ст. 48, ч.З. ст. 59).

Однак, про наявність перевірок належності боржнику, ОСОБА_3 на праві власності земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 державним виконавцем (виконавцями) не доведено, також не надані відомості про зняття арешту за постановою начальника відповідного відділу, що призвело до довготриваючого порушення прав позивачки, як власниці земельної ділянки.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Суд зазначає, що Відповідачем не було надано заперечень на позов на спростування доводів Позивача.

Відтак, беручи до уваги викладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 правомірні та обґрунтовані, базуються на положеннях чинного законодавства, отже підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною другою статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених ч. 2 ст.19 Конституції України та ч. 3 статті 2 КАС України, а тому, виходячи з заявлених позовних вимог, положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови від 04.04.2013 року ВП № 36924793, зобов'язання вчинити певні дії, належить задовольнити.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з приписами ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 86, 158-163 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, Унгуряну С.І., про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесену 04.04.2013 року у виконавчому провадженні № 36924793, в частині накладання арешту на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,080 га, кадастровий номер: НОМЕР_2.

Зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт та заборону відчуження вказаної земельної ділянки у відповідному реєстрі.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2) судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Бутенко А.В.

Суддя Левчук О.А.

Суддя Стеценко О.О.