Справа № 815/3983/17
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2017-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3983/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року Одеський окружний адміністративний суд

під головуванням судді Андрухіва В.В.

за участю секретаря Рижук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.04.2017 року №, яким ТОВ КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС збільшено суму грошового зобовязання по податку на додану вартість за основним платежем на 366050,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 91513,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДФС в Одеській області згідно п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, із урахуванням приписів п.3 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 року №71- VIІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», на підставі направлення №1013/14-02 та наказу, виданого ГУ ДФС України в Одеській області №848 від 28.03.2017 року, проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС () з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість з контрагентом-постачальником ТОВ «РЕГІОНЖИТЛОБУД-21» () за жовтень 2016 року. За результатами вказаної перевірки складено акт №290/15-52/14-02/32790229 від 11.04.2017 року, в якому міститься висновок про порушення позивачем п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість у загальній сумі 336050 грн., в т.ч. за жовтень 2016 року у розмірі 336050 грн. На підставі висновків цього акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.04.2017 року № про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 336050 грн. та нарахування штрафних санкцій на суму 91513 грн.

Позивач зазначає, що не погоджується з таким рішенням та вважає, що висновки, викладені в акті перевірки щодо нереальності господарських операцій позивача з контрагентом є необґрунтованими, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним, оскільки реальність господарських операцій підтверджується належним чином оформленими первинними документами у тому числі щодо подальшої реалізації отриманих від контрагента робіт (послуг).

Під час судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав до суду письмові заперечення, в яких, посилаючись на акт перевірки позивача, зазначив, що ГУ ДФС в Одеській області проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість з контрагентом-постачальником ТОВ «РЕГІОНЖИТЛОБУД-21» за жовтень 2016 року, за результатами якої складено акт перевірки від 11.04.2017 року №290/15-52/14-02/32790229. Представник відповідача зазначив, що за результатами перевірки зроблено висновок про неможливість підтвердити реальність здійснення фінансово-господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ «РЕГІОНЖИТЛОБУД-21» виходячи з того, що в останнього відсутні трудові ресурси в достатній кількості, необхідні для виконання робіт/послуг, визначених в договорах від 02.09.2016 року №0209-16 та від 09.09.2016 року №0909-16. Також представник відповідача зазначив, що складання та реєстрація податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних ТОВ КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС на адресу контрагентів-покупців з датою складання та реєстрації раніше, ніж складені та зареєстровані ТОВ «РЕГІОНЖИТЛОБУД-21» на адресу ТОВ КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС, тобто самостійне виконання робіт/послуг для контрагентів покупців. Встановлено відсутність документів щодо залучення працівників (робітників) підприємством ТОВ «РЕГІОНЖИТЛОБУД-21» для організації робіт/послуг.

З огляду на зазначене, представник відповідача вказав, що ТОВ «РЕГІОНЖИТЛОБУД-21», яке було постачальником ТОВ КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС у жовтні 2016 року, здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, повязаних з наданням податкової вигоди третім особам. Проведеною перевіркою не підтверджено реальність фактичного здійснення фінансово-господарських відносин ТОВ КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС з ТОВ «РЕГІОНЖИТЛОБУД-21» за жовтень 2016 року з отриманням робіт/послуг.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступні обставини.

Згідно із п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, із врахуванням приписів п.3 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 року №71-VIІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», на підставі направлення №1013/14-02 та наказу, виданого ГУ ДФС України в Одеській області №848 від 28.03.2017 року, головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок ризикових платників управління аудиту ГУ ДФС України в Одеській області, радником ІІІ рангу ОСОБА_1 проведена позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС () з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість з контрагентом-постачальником ТОВ «РЕГІОНЖИТЛОБУД-21» () за жовтень 2016 року.

За результатами перевірки відповідачем складено Акт від 11 квітня 2017 року №290/15-52/14-02/32790229 "Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС, , з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість з контрагентом-постачальником ТОВ «РЕГІОНЖИТЛОБУД-21», , за жовтень 2016 року" (а.с. 14-29, т. 1).

Відповідно до висновку акту, встановлено наступне порушення позивача: п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість в сумі 366050 грн., у т.ч. за жовтень 2016 року - у розмірі 366050 грн.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки від 11.04.2017 року №290/15-52/14-02/32790229, 14.04.2017 року позивач звернувся до ГУ ДФС в Одеській області з запереченнями на акт про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС () з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість з контрагентом-постачальником ТОВ «РЕГІОНЖИТЛОБУД-21» () за жовтень 2016 року (а.с. 30-36, т. 1).

Листом від 24.04.2017 року №57/15-32-14-02/32790229 щодо надання висновку про результати розгляду заперечення на акт документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Камбіо-Стройсервіс", код за , Головне управління ДФС в Одеській області повідомило позивача про те, що висновки акту перевірки від 11.04.2017 року №290/15-52/14-02/32790229 є правомірними та відповідають вимогам чинного законодавства (а.с. 37-43, т. 1).

На підставі висновків акту перевірки від 11.04.2017 року №290/15-52/14-02/32790229 та висновку на заперечення від 24.04.2017 року №57/15-32-14-02/32790229, 27.04.2017 року Головним управлінням ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання по податку на додану вартість на 457563 грн., з яких 366050 грн. за податковими зобовязаннями та 91513 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 44, т. 1).

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач подав скаргу до ДФС України про скасування податкового повідомлення-рішення № від 27 квітня 2017 року ГУ ДФС в Одеській області про збільшення суми грошового зобовязання ТОВ КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС з податку на додану вартість (а.с. 45-52, т. 1). За результатами розгляду скарги ТОВ КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС рішенням ДФС України від 26.06.2017 року №13667/6/99-99-11-01-01-25 податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області за № від 27.04.2017 року залишено без змін, а скарга ТОВ КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС - без задоволення (а.с. 53-59, т. 1).

Також судом встановлено, що 02.09.2016 року між ТОВ "КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС" (Замовник) та ТОВ "РЕГІОНЖИТЛОБУД-21" (Підрядник) укладено договір підряду № 0209/16, предметом якого є виконання робіт по влаштуванню підстилаючого шару із гранітного відсіву (товщиною 5 см) та по влаштуванню дорожнього покриття із ФЕМ (товщиною 12 см) на обєкті: "Підприємство з підготовки вантажів зерна злакових, олійних та бобових культур (очистка, сушіння, тимчасове зберігання) для відправки автотранспортом, м. Одеса, вул. Хаджибейська дорога, 4. Майданчик для тимчасового розміщення автомобілів" (а.с. 60-64, т. 1).

На підтвердження виконання та реальності даного договору позивачем надано до суду копії наступних документів:

- акту приймання-передачі будівельного майданчику від 07.09.2016 року за договором підряду №0209/16 від 02.09.2016 року (а.с. 65, т. 1);

- акту №1 здавання-приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2016 року (а.с. 67, т. 1);

- акту №2 здавання-приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2016 року (а.с. 68, т. 1);

- акту №3 здавання-приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2016 року (а.с. 69, т. 1);

- акту приймання-передачі матеріалів від 19.09.2016 року за вересень 2016 року до договору підряду №0209/16 від 02.09.2016 року (а.с. 70, т. 1);

- акту приймання-передачі матеріалів від 03.10.2016 року за жовтень 2016 року до договору підряду №0209/16 від 02.09.2016 року (а.с. 71, т. 1);

- акту приймання-передачі матеріалів від 14.10.2016 року за жовтень 2016 року до договору підряду №0209/16 від 02.09.2016 року (а.с. 72, т. 1).

На підтвердження розрахунків за договором позивачем надано до суду копії рахунків на оплату від 31.10.2016 року №278, 279, 280 згідно договору №0209/16 від 02.09.2016 року на загальну суму 900000 грн. (а.с. 73-75, т. 1).

Також позивачем надано договір уступки права вимоги №1511-П від 15.11.2016 року, відповідно до якого ТОВ КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС (Боржник), ТОВ "РЕГІОНЖИТЛОБУД-21" (Первинний кредитор) та ТОВ «ГРАНІТБУДМОНТАЖ» (Новий кредитор) врегульовано відносини, які повязані з заміною Первинного кредитора в зобовязанні, яке виникло по договору підряду №0209/16 від 02.09.2016 року в сумі 900000 грн., та переходить до Нового кредитора (а.с. 119, т. 1).

Також позивачем надано договір успупки права вимоги №0304-П від 03.04.2017 року, згідно якого Кредитор "ГРАНІТБУДМОНТАЖ" поступається Новому кредитору "КОНСАЛТ ПЛЮС ЛТД" правом вимоги боргу (виконання грошового зобов'язання Боржником (ТОВ КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС) в сумі 669388 грн., що виникло з основного договору, а Боржник згоден виконати вказане зобов'язання.

09.09.2016 року між ТОВ "КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС" (Замовник) та ТОВ "РЕГІОНЖИТЛОБУД-21" (Підрядник) укладено договір підряду № 0909/16, предметом якого є виконання робіт по демонтажу трансформаторної підстанції ТП-4581 (№6), ТП-4582 (№7) з подальшим відновленням покриття, інженерних мереж та огороджуючих конструкцій на обєкті замовника (а.с. 76-80, т. 1).

На підтвердження виконання та реальності даного договору позивачем надано до суду копії наступних документів:

- акту приймання-передачі будівельного майданчику від 15.09.2016 року до договору підряду №0909/16 від 09.09.2016 року (а.с. 81, т. 1);

- довідки про вартість виконаних будівельних робіт і витрат за жовтень 2016 року (а.с. 99-100, т. 1);

- акту приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2016 року (а.с. 101-107, т. 1);

- акту приймання-передачі матеріалів замовника за жовтень 2016 року до договору підряду №0909/16 від 09.09.2016 року (а.с. 116-117, т. 1).

На підтвердження розрахунків за договором позивачем надано до суду копію рахунку на оплату від 31.10.2016 року №281 згідно договору №0909/16 від 09.09.2016 року на загальну суму 1296301,20 грн. (а.с. 118, т. 1).

Позивачем надано договір уступки права вимоги №1104-П від 11.04.2017 року, відповідно до якого ТОВ КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС (Боржник), ТОВ "РЕГІОНЖИТЛОБУД-21" (Первинний кредитор) та ТОВ «КОНСАЛТ ПЛЮС ЛТД» (Новий кредитор) врегульовано відносини, які повязані з заміною Первинного кредитора в зобовязанні, яке виникло по договору підряду №0909/16 від 09.09.2016 року, укладеного між Первинним кредитором та Боржником (а.с. 119, т. 1). Первинний кредитор поступається Новому кредитору правом вимоги боргу в сумі 1296301,20 грн., що виникло з Основного договору, а Боржник згоден виконати вказане зобовязання. З дати підписання цього договору право вимоги боргу Первинного кредитора, в сумі 1296301,20 грн. переходить до Нового кредитора.

Згідно оборотно-сальдової відомості позивача за рахунком 3771 кредиторська заборгованість перед ТОВ «КОНСАЛТ ПЛЮС ЛТД» складає 296301,20 грн. (а.с. 240, т. 2). Решта коштів за договорами підряду №0209/16 від 02.09.2016 року та №0909/16 від 09.09.2016 року позивачем сплачено.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 цього Кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до ст.201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобовязань платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі звільнення від оподаткування у випадках, передбачених статтею 197 цього розділу, у податковій накладній робиться запис "Без ПДВ" з посиланням на відповідний пункт та/або підпункт статті 197 цього Кодексу.

Платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер: покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом такого місяця; покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер, протягом такого місяця.

У разі якщо станом на дату складення зазначених податкових накладних сума коштів, що надійшла на поточний рахунок продавця як оплата (передоплата) за товари/послуги, перевищує вартість поставлених товарів/послуг протягом місяця, таке перевищення вважається попередньою оплатою (авансом), на суму якої складається податкова накладна у загальному порядку не пізніше останнього дня такого місяця. Для цілей цього пункту ритмічним характером постачання вважається постачання товарів/послуг одному покупцю два та більше разів на місяць.

Податкова накладна може бути складена за щоденними підсумками операцій (якщо податкова накладна не була складена на ці операції) у разі: здійснення постачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку), розрахунки за які проводяться через касу/реєстратори розрахункових операцій або через банківську установу чи платіжний пристрій (безпосередньо на поточний рахунок постачальника); виписки транспортних квитків, готельних рахунків або рахунків, які виставляються платнику податку за послуги звязку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер постачальника (продавця), крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами; надання платнику податку касових чеків, що містять суму поставлених товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального та податкового номерів постачальника).

Згідно з ч.2 ст.3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієї статті визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вже зазначалося судом вище, згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п.2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Таким чином, іншим визначеним законодавством обовязковим критерієм щодо підтвердження показників податкової звітності платника податків є забезпечення належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі дотримання вимог щодо підстав для здійснення такого обліку, якими можуть бути первинні документи, оформлені згідно з вимогами чинного законодавства. З урахуванням зазначеного право платника на формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість є також залежним від забезпечення ведення ним належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій.

Поряд з цим, у бухгалтерському та податковому обліку підприємства враховуються лише ті первинні документи, що складені за наслідками фактично проведеної господарської операції, тобто, зміст господарської операції превалює над її формою. За таких умов наявність належним чином оформлених первинних документів з приводу проведення певної господарської операції не може розглядатись як безумовне підтвердження наявності у платника податку права на формування витрат, які враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток, та податкового кредиту з податку на додану вартість по відповідних господарських операціях.

Отже, правомірність формування платником відповідних показників бухгалтерського та податкового обліку має оцінюватись з урахуванням сукупності умов, визначених законодавством України як підстави для їх формування.

Оскільки сукупний аналіз наведених вище норм законодавства свідчить, що право платника податку на формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість є, перш за все, похідним від самого факту здійснення відповідних господарських операцій, з метою визначення правомірності формування позивачем вказаних показників податкової звітності з податку на прибуток та податку на додану вартість дослідженню підлягає реальність відповідних господарських операцій, що відбувались між позивачем та його контрагентами. Крім того, оцінці суду підлягають наявність належним чином оформлених первинних документів, які стали підставою для формування показників податкової звітності, використання платником податків придбаних товарів (робіт, послуг) в межах господарської діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами зазначених вище господарських операцій на підставі наявних первинних документів відповідні податкові накладні, виписані та зареєстровані в ЄРПН контрагентом ТОВ «РЕГІОНЖИТЛОБУД-21» - вносилися позивачем до реєстрів виданих та отриманих податкових накладних за відповідний звітний період, а також формувався податковий кредит з податку на додану вартість, дані щодо якого вносилися до податкової декларації з податку на додану вартість за відповідний звітний період.

Таким чином, судом встановлено, що господарські операції позивача з контрагентом ТОВ "РЕГІОНЖИТЛОБУД-21" - підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, які перелічено судом вище, та позивачем дотримано умови, встановлені податковим законодавством для формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що контрагент позивача ТОВ "РЕГІОНЖИТЛОБУД-21", при малій кількості працівників на підприємстві та відсутності основних фондів не міг виконати вказаний у договорі обсяг робіт - оскільки договір підприємтва з позивачем не містить обмежень щодо залучення до виконання робіт субпідрядників. Ці роботи могли виконуватися контрагентом позивача за допомогою сторонніх осіб і, крім того, такі роботи фактично були виконані для позивача, що підтверджується первинними документами. Тому висновки контролюючого органу про фізичну неможливість контрагента здійснювати господарську діяльність в об'ємі, передбаченому договором, суд вважає припущеннями відповідача, які не грунтуються на належних доказах.

Слід зазначити, що контрагент позивача ТОВ "РЕГІОНЖИТЛОБУД-21" на момент господарських відносин з позивачем мав чинну ліцензію на виконання будівельних робіт, видану ДАБІ України, копія якої надана позивачем до матеріалів справи (а.с. 124, т. 1).

Як вбачається з акту перевірки, відповідач зазначає, що під час перевірки, по договору підряду №0909/16 від 09.06.2016 року не було надано підсумкові відомості ресурсів та акту по формі КБ-2в та КБ-3, в результаті чого, неможливо було встановити, які машини використовувались, енергоносії, кошторисну трудомісткість витрат праці.

Суд погоджується з доводами позивача, що відповідні форми є рекомендованими, а не обовязковими. Згідно листа Мінрегіонбуду від 12.01.2012 року №7/15-488, їх застосування рекомендоване під час взаєморозрахунків за виконані роботи між замовниками та виконавцями робіт з будівництва, що здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, а також коштів державних підприємств, установ та організацій. Щодо обєктів, будівництво яких здійснюється за рахунок інших джерел фінансування, то застосування таких форм обумовлюється договором підряду.

При цьому, судом встановлено, що договором №0909/16 від 09.09.2016 року не передбачено складання актів та довідок саме за формами КБ-2в та КБ-3, тому сторони є вільними у виборі форми відповідного акту.

Також суд вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність в складеній та розробленій позивачем формі обовязкових реквізитів первинних документів, передбачених ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положенням №88, оскільки, відповідач не зазначає, які саме реквізити відсутні у наданих до перевірки актах приймання-передачі виконаних робіт.

Також позивачем на підтвердження реальності господарських операцій були надані договори підряду, на виконання яких позивачем і укладалися договори з контрагентом ТОВ "РЕГІОНЖИТЛОБУД-21", а саме:

- договір підряду №U15063-С11 від 25.05.2016 року (а.с. 174-177), відповідно до якого Замовник (ТОВ «ВАТЦЕНРОДЕ») доручає, а Підрядник (ТОВ КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС) приймає на себе зобовязання на свій ризик та власними (або залученими) силами виконати роботи по влаштуванню щебеневої основи, на обєкті Замовника: «Підприємство з підготовки вантажів зерна злакових, олійних та бобових культур (очистка, сушіння, тимчасове зберігання) для відправки автотранспортом, м. Одеса, вул. Хаджибеївська дорога, 4. Майданчик для тимчасового розміщення автомобілів», а Замовник зобовязується прийняти виконані роботи та оплатити їх у відповідності до умов цього договору;

- договір підряду №63/16Х від 13.04.2016 року (а.с. 228-230), відповідно до якого Підрядчик (ТОВ КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС) бере на себе зобовязання за завданням Замовника (ТОВ «Іллічівський морський рибний порт») виконати роботи: Демонтаж трансформаторної підстанції ТП-4581 (№6), ТП-4582 (№7), відповідно до проекту виконання робіт з подальшим відновленням покриття, інженерних мереж та огороджуючи конструкцій, а Замовник зобовязується забезпечити доступ на обєкт, на якому будуть виконуватись роботи, прийняти виконані роботі і повністю оплатити їх вартість у відповідності до умов цього договору.

На підтвердження подальшої реалізації придбаних послуг позивачем надано до суду належним чином завірені копії наступних документів: договорів, видаткових накладних, податкових накладних, товаро-транспортних накладних, актів здавання-приймання будівельних робіт, актів приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей (а.с. 174-266 - том 1, а.с. 1-227 - том 2).

Відповідно до положень пп.20.1.30 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи наділені правом звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, повязаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Згідно зі ст.215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, згідно з положеннями ст.234 Цивільного кодексу України є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Таким чином, відсутність реального характеру господарських операцій є ознакою фіктивного правочину, недійсність якого може бути встановлена лише судом.

Тобто наявність, на думку контролюючого органу, ознак фіктивного правочину є лише можливим приводом для звернення контролюючого органу до суду з позовом про визнання такого правочину недійсним. Однак відповідачем не підтверджено недійсність правочинів позивача з контрагентом ТОВ "РЕГІОНЖИТЛОБУД-21" відповідними судовими рішеннями, у звязку з чим збільшення податкових зобовязань позивача з цих підстав є передчасним та необґрунтованим.

Поряд з цим, чинним на момент виникнення спірних взаємовідносин законодавством право формувати податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться у залежність від факту дотримання податкового законодавства контрагентами платників податків, у тому числі з питань належного зберігання первинних документів, належного декларування та сплати податкових зобовязань тощо. Сам по собі факт порушення вимог податкового законодавства контрагентом платника податку не може виступати доказом порушення таким платником податків вимог чинного законодавства, а є лише підставою для зясування наявності у нього законних підстав для формування відповідних показників податкової звітності.

Проте, наявні у справі докази свідчать про правомірне формування позивачем відповідних показників у податковій звітності з податку на додану вартість у відповідному звітному періоді по взаємовідносинах з контрагентом ТОВ "РЕГІОНЖИТЛОБУД-21", тоді як посилання відповідача на порушення законодавства контрагентом позивача в апріорі не може виступати підставою для притягнення до відповідальності позивача.

Крім цього, слід зазначити, що жодного акта перевірки контрагента позивача чи акта зустрічної звірки контрагента відповідач суду не надав, згідно акту перевірки зустрічні звірки контрагента взагалі не призначалися.

Податковим органом не надано доказів, які б свідчили про узгодженість дій ТОВ КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС з контрагентом з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями контрагента.

Отже, з огляду на зазначені обставини, а також беручи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, суд дійшов висновку, що у разі порушення контрагентом платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієїю особою, у зв'язку з чим право платника податків (позивача) на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Оскільки ТОВ КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС надало всі первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю контрагента, які фактично підтверджують реальне здійснення господарських операцій, суд дійшов висновку, що ТОВ КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС правомірно сформовано податковий кредит та валові витрати на підставі розрахунків, проведених за наслідками господарських операцій з контрагентом ТОВ "РЕГІОНЖИТЛОБУД-21".

Окрім того, у постановах від 09.09.2008р. у справі №21-500во08, від 01.06.2010р. у справі №21-573во10 та від 31.01.2011р. у справі №21-47а10, Верховний Суд України дійшов висновку, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Вказані обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Зазначене підтверджується також практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні. Так, у справі Булвес АД проти Болгарії Європейський суд з прав людини постановою від 22.01.2009 року № 3991/03 визначив, що з урахуванням своєчасного і повного виконання компанією своїх обов'язків щодо подачі звітності з податку на додану вартість, неможливості для неї забезпечити дотримання постачальником його обов'язків з подачі звітності з податку на додану вартість і того факту, що ніякого шахрайства відносно системи податку на додану вартість, про який компанія знала або могла знати, не вчинялось, компанія не повинна нести наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного подання звітності з податку на додану вартість та, в результаті, сплачувати податок на додану вартість вдруге. Європейський суд визнав, що такі вимоги з'явилися надмірним тягарем для компанії, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та захисту права власності.

Оцінивши у взаємному звязку наявні у матеріалах справи докази, зважаючи на наявність належним чином оформлених первинних документів, що не заперечувалось відповідачем, відсутність будь-яких обґрунтованих та підтверджених належними доказами свідчень про відсутність реального характеру господарських операцій, що відбувались між позивачем та його контрагентом ТОВ "РЕГІОНЖИТЛОБУД-21", суд дійшов висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту у жовтні 2016 року на підставі господарських операцій з вказаним контрагентом та оформлених останнім податкових накладних на суму 336050 грн..

Таким чином, суд вважає, що Головним управлінням ДФС в Одеській області протиправно прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.04.2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання по податку на додану вартість на 457563 грн., з яких 366050 грн. за податковими зобовязаннями та 91513 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Згідно з положеннями ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з вимогами ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС є обґрунтованими та підлягають повному задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ч.1 ст.94 КАС України, суд присуджує позивачу всі здійснені ним документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 6-9, 11, 69, 71, 86, 94, 159-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 27.04.2017 року № НОМЕР_1, яким ТОВ КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС збільшено суму грошового зобовязання по податку на додану вартість за основним платежем на 366050 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 91513 грн.

Стягнути сплачений при подачі позову судовий збір у сумі 6863,44 грн. (шість тисяч вісімсот шістдесят три гривні 44 копійки) з Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю КАМБІО-СТРОЙСЕРВІС ().

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2017 року.

Суддя В.В. Андрухів

.