Справа № 826/16793/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 серпня 2017 року № 826/16793/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС міста Києва
про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №1 від 27.04.2016, податкової вимоги №7173-17 та рішення про опис майна в податкову заставу №2359/26-50-17-26

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС м. Києва (надалі - Відповідач), в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №1 від 27.04.2016, податкову вимогу №7173-17 та рішення про опис майна в податкову заставу №2359/26-50-17-26.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись при цьому на те, що вона як фізична особа-підприємець платник єдиного податку звільнена від сплати земельного податку. Також зазначає, що нарахування податкових зобов'язань з 2004 року суперечить вимогам п.102.1 Податкового кодексу України.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи. Заперечень на позов не надавав.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 27 квітня 2016 р. Контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №1, яким Позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» в сумі 55163,59 грн.

Згідно розрахунку до податкового повідомлення-рішення, Позивачу визначено суму податкового зобов'язання за період з 2004 по 9999 роки.

Суд звертає увагу, що Відповідач до матеріалів справи не надав пояснень щодо правильності визначення періоду, за який визначено податкове зобов'язання, з урахуванням чого спір вирішується на підставі наявних у справі доказів.

В подальшому, 01.08.2016 р. Відповідачем винесено податкову вимогу №7173-17 на суму 55163,59 грн та 01.09.2016 прийнято рішення про опис майна в податкову заставу №2359/26-50-17-26.

Не погоджуючись з правомірністю та обґрунтованістю вказаних рішень з підстав, що зазначені в позовній заяві, Позивач звернулась до суду з даним позовом та просить Суд його задовольнити.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Позивач 15.05.2003 р. зареєстрований Печерською райдержадміністрацією в якості фізичної особи підприємця, свідоцтво НОМЕР_3 (згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_4 від 06 травня 2008 р. змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1).

На підставі свідоцтва про сплату єдиного податку НОМЕР_5, Позивач є платником єдиного податку у відповідності до положень Указу Президента України №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (далі -Указ Президента).

У відповідності до положень статті 6 Указу Президента суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов'язкових платежів) як плати (податку) за землю.

Згідно п.6 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2000 № 507 «Про роз'яснення Указу Президента України від 3.065.1998 р. № 727» із змінами та доповненнями від 06.05.2001 р. № 450 та від 19.03.2008 р. № 222, суб'єкт малого підприємництва, який згідно з абз.5 ч. 1 ст.6 Указу не є платником плати (податку) на землю, звільняється від плати (податку) за землю лише за земельні ділянки, які використовуються ним для провадження підприємницької діяльності.

Згідно змін внесених від 07 липня 2008 р. до п. 4 свідоцтва про сплату єдиного податку, місцем здійснення підприємницької діяльності Позивача є офісне приміщення за адресою, АДРЕСА_2.

Факт користування Позивачем відповідною земельною ділянкою сторонами не заперечується.

У відповідності до положень частини 2 статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Закон «Про плату за землю» (№2535-XII від 03.07.1992; далі - Закон) визначає розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку.

У відповідності до статті 5 Закону «Про плату за землю» встановлено, що об'єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Суб'єктом плати за землю (платником) є власник земельної ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар.

Частиною 3 статті 14 Закону встановлено, що нарахування громадянам сум земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 15 липня поточного року платіжне повідомлення про внесення платежу.

Частиною 3 статті 17 Закону «Про плату за землю» визначено, що земельний податок, а також орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності громадянами сплачується рівними частками до 15 серпня і 15 листопада.

Разом з тим статтею 15 Закону передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою податок, а також орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Отже, Закон чітко визначає що зобов'язання зі сплати земельного податку виникають з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою і діють лише протягом фактичного періоду перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Аналізуючи у сукупності зазначені норми Закону та положення статті 6 Указу Президента суд зазначає, що зобов'язання зі сплати податку або звільнення в силу норм Указу Президента виникають не тільки з моменту набуття у власність або користування земельної ділянки, а й за наявності додаткової умови -фактичного використання чи не використання земельної ділянки в рамках власної підприємницької діяльності платника податку.

За таких обставин Судом вбачається, що нарахування Позивачу податкового зобов'язання з 16.12.2004 по 31.12.9999 р. (дата набрання чинності ПК України) є неправомірним, оскільки з моменту здійснення підприємницької діяльності Позивачем на відповідній земельній ділянці, про що здійснюється відповідний запис у свідоцтві про сплату єдиного податку, останній не є платником плати (податку) за землю (яка була набута у власність або у користування) на якій здійснюється відповідна підприємницька діяльність. У зв'язку з цим, сума плати за землю, визначена податковим органом без врахування фактичних обставин користування платником податку земельною ділянкою під час підприємницької діяльності є необґрунтованою.

Суд звертає увагу, що Контролюючий орган приймаючи 27.04.2016 р. податкове повідомлення-рішення про нарахування позивачу земельного податку з 16.12.2004 р. порушив вимоги п.102.1 Податкового кодексу України.

Разом з тим, досліджуючи спірне податкове повідомлення-рішення на предмет його відповідності вимогам ч.3 ст.2 КАС України, Суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум земельного податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно Свідоцтва платника єдиного податку від 28.05.2012 р. Серії НОМЕР_6 Позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2012 р., є платником єдиного податку, має податкову адресу: АДРЕСА_1, місце провадження господарської діяльності - АДРЕСА_2, перелік видів господарської діяльності згідно КВЕД ДК 009:2010, зокрема "74.10. Спеціалізована діяльність із дизайну".

Із матеріалів справи вбачається, що податкове зобов'язання із земельного податку визначено Позивачу як землекористувачу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Разом з тим, згідно з підпунктом 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів: податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Враховуючи, що Позивач в рамках спірних правовідносин є платником єдиного податку і використовувала приміщення за адресою: АДРЕСА_2 для провадження основної підприємницької діяльності, нарахування йому податкового зобов'язання з податку на землю, а саме за земельну ділянку, яка знаходиться під цим приміщенням, є протиправним та суперечить приписам підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України.

Незважаючи на зазначені обставини та приписи закону, Відповідачем за аналогічних обставин (адреса земельної ділянки, перебування позивача на спрощеній системі оподаткування) необґрунтовано, безпідставно винесено податкове повідомлення-рішення від 27.04.2016 р. №1.

Суд звертає увагу, що Контролюючим органо в 2008 р. було виставлено аналогічне податкове повідомлення-рішення від 29.04.2008 р. №, яким було нараховано земельний податок за 2008 р.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.04.2009 р. по справі №9/592 позов ОСОБА_1 задоволено повністю та скасовано податкове повідомлення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва від 29.04.2008 року № в частині визначення земельного податку в розмірі 2545,24 грн.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27" травня 2010 р. апеляційну скаргу ДПІ у Голосіївському районі м. Києва залишено без задоволення, а Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.04.2009 року - без змін.

Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.04.2016 р. №1 є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування податкової вимоги №7173-17 та рішення про опис майна в податкову заставу №2359/26-50-17-26 підлягають задоволенню як такі, що є похідними від позовної вимоги, що стосується податкового повідомлення-рішення.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №1 від 27.04.2016 р., податкову вимогу №7173-17 та рішення про опис майна в податкову заставу №2359/26-50-17-26, що прийняті Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві.

3. Стягнути з Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві за рахунок державних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 1654,48 грн. (одна тисяча шістсот п'ятдесят чотири гривні 48 коп.).

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук