Справа № 206/4639/17
Суддя: Маштак К. С.
Дата ухвалення: 2017-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 206/4639/17
Провадження № 2-а/206/130/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря Говтви Л.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м. Дніпра, інспектора патрульної поліції 8 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції м. Дніпра лейтенанта Тараненко Артема Віталійовича про визнання дій відповідача протиправними та про скасування постанови про адміністративне правопорушення, суд -

ВСТАНОВИВ:

05.09.2017 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м. Дніпра, інспектора патрульної поліції 8 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції м. Дніпра лейтенанта Тараненко Артема Віталійовича про визнання дій відповідача протиправними та про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що постановою серії ЕАА № 15280 інспектора патрульної поліції 8 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції м. Дніпра лейтенанта Тараненко А.В. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу 425 грн. Так, 26.08.2017 позивач рухався по вул. Маршала Малиновського та був зупинений працівниками поліції. Підставою для зупинки стало те, що задній правий габарит транспортного засобу, яким керував позивач не працював, чим порушив п. 31.4.3 «а» Правил дорожнього руху. Після чого відповідач запропонував надати страховий поліс, на що позивач відмовив, оскільки така вимога є незаконною. Таким чином, позивач вважав, що його було зупинено безпідставно, а перевірка документів є незаконною. Також зазначив, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Окрім того посилався на те, що згідно з п. 21.2 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. Таким чином, у відповідача були відсутні підстави для перевірки страхового полюсу. Крім вищевикладеного відповідачем було порушено приписи ст. 276 КУпАП, та як наслідок незаконно розглянуто справу на дорозі, тобто на місці складання постанови. Керуючись викладеним позивач просив скасувати оскаржувану постанову, провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити (а.с.16).

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до канцелярії суду письмові заперечення проти позовної заяви, згідно змісту яких зазначив, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням приписів чинного законодавства, у задоволенні адміністративного позову просив відмовити (а.с.10-14).

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Так, судом встановлено, що згідно із змістом постанови від 26.08.2017 серії ЕАА № 152840 ОСОБА_1 26.08.2017 о 22.40 керував транспортним засобом у якого не працював задній правий габарит, чим порушив п. 31.4.3. «а» ПДР. Під час перевірки документів не пред'явив поліс обов'язково страхування НТЗ, чим порушив п. 2.4. «а» ПДР за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с.5). Згідно із ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, з огляду на обставини, які викладені в оскарженій постанові інспектора патрульної поліції та враховуючи об'єктивну сторону правопорушення, за яке передбачена відповідальність ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд приходить до висновку про те, що фактично позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, яке полягало у не пред'явленні для перевірки поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В той же час, суд не погоджується з доводами позивача щодо неправомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, з огляду на відсутність у спірному випадку правових підстав для перевірки наявності у позивача полісу обов'язкового страхування з огляду на наступне. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно із ст. 53 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У відповідності до п.2.1 «ґ» Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно із п.2.4 «а» Правил дорожнього руху на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. З огляду на вказані норми права, суд вважає безпідставним доводи позивача щодо відсутності, у спірному випадку, правових підстав для перевірки наявності у нього полісу обов'язкового страхування, оскільки такі повноваження інспектора патрульної поліції передбачені чинним законодавством, і вказані повноваження кореспондуються з обов'язком водія мати при собі поліс обов'язкового страхування та пред'являти його на вимогу працівників поліції. В той же час, посилання позивача на положення п.21.2 ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на думку суду, не може свідчити про відсутність в інспектора патрульної поліції підстав для здійснення перевірки наявності у водія полісу обов'язкового страхування. Так, пунктом 21.2 статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на який посилався позивач, передбачено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України. Водночас, пунктом 21.3 статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. Тобто, вказаною нормою права визначено обов'язок водія мати при собі страховий поліс і такий страховий поліс має бути пред'явлений посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. При цьому, п. 21.3 ст. 21 Закону не вказує на те, що поліс страхування може бути пред'явлений на вимогу повноважної особи лише у випадку складання нею протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод. Аналізуючи зазначені норми права Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Правил дорожнього руху, які визначають повноваження посадових осіб поліції та обов'язки водіїв транспортних засобів, суд приходить до висновку про те, що визначені пунктом 21.2 статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстави контролю за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не є вичерпними, оскільки вказаний Закон не є спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері безпеки руху та визначає повноваження підрозділів Національної поліції в цих правовідносинах. На думку суду п. 21.2 ст. 21 Закону, як закону, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначено додаткові повноваження підрозділів Національної поліції щодо контролю за наявністю полісу обов'язкового страхування у такому випадку, як складання протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод. Про вказану правову позицію, свідчать і внесені законодавцем зміни до ч. 1 ст. 126 КУпАП, попередня редакція якої: «Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне накладення штрафу ….», була змінена: «керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу …». Тобто, ч. 1 ст. 126 КУпАП, в редакції яка діяла на час прийняття відповідачем оскарженої постанови, передбачала відповідальність за сам факт відсутності або не пред'явлення для перевірки полісу обов'язкового страхування, без такої умови, як «у випадках, передбачених законодавством».

Отже посилання позивача на відсутність правових підстав у відповідача для перевірки страхового полюсу не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними вище нормами законодавства.

Також, суд зазначає, що доводи позивача з посиланням рішення від 26.05.2015 у справі № 5-рп/2015 Конституційного Суду України про те, що поліцейським незаконно розглянуто справу про адміністративне правопорушення і винесено оскаржувану постанову на місці вчинення правопорушення незаконно є безпідставними, виходячи з наступного.

Дійсно, відповідно до 2.4 мотивувальної частини рішенні від 26.05.2015 у справі № 5-рп/2015 Конституційний Суд України за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

При цьому суд звертає увагу, що вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (ст. 126 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

Окрім того, суд зазначає, що вимоги позивача відносно закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягають, тому як адміністративний суд, що розглядає справу, у відповідності до ст. 105 КАС України не наділений відповідними повноваженнями. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2-7, 69-71, 160, 167 КАС,

ПОСТАНОВИВ

В задоволенні позову - відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя К.С. Маштак