Справа № 826/26468/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "УКРТЕХНО-АТОМ"

до

Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укртехно-Атом» (далі – позивач) до Державної податкової інспекції у Солом’янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі – відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 06.04.2015 року №471 та №687 від 29.05.2015 року ДПІ у Солом’янському районі Головного управління ДФС у м. Києві;

- визнати протиправними дії ДПІ у Солом’янському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «НВП «Укртехно-Атом», в результаті якої складений акт №3059/26-58-22-08-17/32955806 від 09.06.2015 року про порушення ТОВ «НВП «Укртехно-Атом» податкового законодавства та занижено податок на додану вартість;

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «НВП «Укртехно-Атом» не отримувало будь-яких запитів від податкового органу щодо підприємств, зазначених в акті №1931/26-58-22-08-17/32955806 від 21.04.2015 року та акті №3059/26-58-22-08-17 від 09.06.2015 року, а відтак не могло та не мало підстав надавати відповідь у відповідності до вимог пп.78.1.1 п.78.1 ст. 78 ПК України. На думку позивача, при проведенні перевірки податковим органом порушено вимоги пп.75.1.2 п.75.1 ст. 75 та пп.78.1.1 п.78.1 ст. 78 ПК України, тобто така перевірка проведена за відсутності законних на те підстав, а дії щодо її проведення є протиправними.

Крім того, позивач зазначив, що всі наявні у нього первинні документи оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, відповідають вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Позивач стверджує, що твердження контролюючого органу про відсутність реально вчинених господарських операцій по господарським договорам між ТОВ «НВП «Укртехно-Атом» та ТОВ «Крістал Буд», ТОВ «Фортуна-А», ТОВ «Де-лайн Аудит 2», ТОВ «Джетік Консалтинг», ТОВ «Вімпекс ЛТД» є безпідставними.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

Представник податкового органу в наданих запереченнях зазначив про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з підстав того, що позивачем до перевірки та до суду не надано ТТН, заявок по пункту поставки, довіреностей на отримання товару, про що зазначено в акті перевірки, та обов’язковість яких передбачено чинним законодавством. Крім того, контролюючий орган зазначив щодо поставки товару контрагентами, то в наданих до суду документі не вказується куди саме (в яке місце) товар постачався, окрім того не надано документів, що підтверджують право власності або користування таким місцем, або інші документи, якщо поставка здійснювалась на склад подальшого покупця товару. Додатково представник податкового органу зазначив, що підписані сторонами акти про надання послуг не містять кількісних та якісний показників отриманих послуг, а відтак вказані акти здачі-приймання послуг не містять відомостей, фіксування яких є основним призначенням таких актів, а саме: відомості про зміст та обсяг отриманих послуг та виконаних робіт, у зв’язку із чим неможливо встановити вартість таких робіт та послуг.

При цьому, представник податкового органу зазначив, що діяльність працівників контролюючого органу щодо ініціювання та проведення перевірки платника податків є лише службовою діяльністю таких осіб на виконання своїх посадових обов’язків із збирання доказової інформації щодо дотримання суб’єктом перевірки вимог чинного законодавства, з огляду на що не створює жодних правових наслідків для суб’єкта господарювання та не змінює стану його суб’єктивних прав, оскільки сама по собі не породжує настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на права та обов’язки суб’єкта господарювання.

Представник відповідача в судове засідання 02.08.2016 року не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належний чином.

На підставі п. 6 ст. 128 КАС України суд ухвалив здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі пп.75.1.2 п.75.1 ст. 75, пп.78.1.1 п.78.1 ст. 78 ПК України та відповідно до п.82.2 ст. 82 ПК України ДПІ у Солом’янському районі Головного управління ДФС у м. Києві видано наказ №471 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «НВП «Укртехно-Атом» (код ЄДРПОУ 32955806) щодо дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з постачальниками та покупцями за період з 01.09.2014 по 31.12.2014.

На підставі зазначеного наказу, в період з 07.04.2015 по 14.04.2015 проведено перевірку, за результатами якої складено акт перевірки №1931/26-58-22-08-17/32955806 від 21.04.2015 року.

Перевіркою встановлено порушення:

- п.185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п.188.1 ст. 188, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.201.1, п.201.6 та п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 876891,00 грн., в тому числі по періодам: вересень 2014 року на суму 184891 грн., жовтень 2014 року на суму 233851 грн.; листопад 2014 року на суму 325158 грн., грудень 2014 року на суму 132991 грн.;

- п. 138.2 ст. 138, пп.139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2014 рік на суму 789202,00 грн.

29.05.2015 року ДПІ у Солом’янському районі Головного управління ДФС у м. Києві на підставі пп.75.1.2 п.75.1 ст. 75, пп.78.1.1 п.78.1 ст. 78 ПК України та відповідно до п.82.2 ст. 82 ПК України видано наказ №687 щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «НВП «Укртехно-Атом» (код ЄДРПОУ 32955806) щодо дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з постачальниками та покупцями за період з 01.09.2014 по 31.12.2014.

Податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «НВП «Укртехно-Атом», за результатами якої складено відповідний акт №3059/26-58-22-08-17/32955806 від 09.06.2015 року.

Перевіркою встановлено порушення:

- п.185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п.188.1 ст. 188, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.201.1, п.201.6 та п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 876891,00 грн., в тому числі по періодам: вересень 2014 року на суму 184891 грн., жовтень 2014 року на суму 233851 грн.; листопад 2014 року на суму 325158 грн., грудень 2014 року на суму 132991 грн.;

- п. 138.2 ст. 138, пп.139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2014 рік на суму 789202,00 грн.

На підставі вказаного акта перевірки №3059/26-58-22-08-17/32955806 від 09.06.2015 року податковий орган прийняв податкові повідомлення-рішення:

Незгода позивача із податковими повідомленнями-рішеннями від 25.09.2015 року та діями щодо проведення перевірки, зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій ДПІ у Солом’янському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «НВП «Укртехно-Атом», в результаті якої складений акт №3059/26-58-22-08-17/32955806 від 09.06.2015 року про порушення ТОВ «НВП «Укртехно-Атом» податкового законодавства та занижено податок на додану вартість та скасування наказів на проведення перевірки, суд виходить з наступного.

Згідно підпункту 20.1.4. пункту 20.1. статті 20 Кодексу, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За приписами пункту 75.1. статті 75 Кодексу, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.2. пункту 75.1. статті 75 Кодексу, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Підстави проведення документальних позапланових перевірок закріплені статтею 78 Кодексу.

Зокрема, згідно підпунктів 78.1.1. статті 78 Кодексу, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту;

За приписами пункту 78.4. статті 78 Кодексу, про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (пункт 78.5. статті 78 Кодексу).

За приписами пункту 81.1. статті 81 Кодексу, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу.

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Таким чином, провівши системний аналіз викладених законодавчих норм, суд дійшов висновку, що посадові особи контролюючого вправі приступити до проведення документальної позапланової виїзної перевірки за наявності підстав для її проведення, зокрема, направлення письмового запиту платнику податку та відсутність з його боку належного реагування на письмовий запит протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту, та лише за умови вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії направлення на перевірку, копії наказу про проведення такої перевірки та службового посвідчення.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідачем виконані законодавчі вимоги щодо вручення його уповноваженому представнику направлення на перевірку та оскаржуваних наказів.

Зважаючи на викладене під час розгляду справи суд приходить до висновків, що станом на момент розгляду справи відсутнє порушене право позивача внаслідок прийняття оскаржуваних наказів про проведення перевірки, оскільки перевірку, призначену вказаними наказами, вже проведено, а за її наслідками складено відповідний акт про результати такої перевірки.

Отже, дії по призначенню та проведенню перевірки, що знайшли своє відображення у відповідному наказі, який вичерпав свою дію, станом на час розгляду даної справи, жодним чином не порушують прав та інтересів позивача.

При цьому, суд враховує позицію Верховного Суду України та Вищого адміністративного суду України в аналогічних справа, згідно якої, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податковим органом перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Допуск до перевірки нівелює правові наслідки правових порушень, допущених податковим органом при призначенні та проведенні податкової перевірки. В даному випадку, податковим органом фактично реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки, а тому як наказ про призначення перевірки, так і дії податкового органу з проведення такої перевірки вичерпали свою правову дію і не є такими, що порушують права позивача.

Відтак, з огляду на наведене, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.

В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Підсумовуючи все вищевикладене, слід відзначити, що в абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 № 2-зп в справі № 3/35-313 вказано, що «…за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

В пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Згідно з правовою позицією ВСУ, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Зазначене узгоджується з приписами статті 67 Конституції України, відповідно до яких кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в розмірі і в порядку, встановлених законом. Тому процедурні порушення, допущені контролюючим органом при призначенні та/або проведенні перевірки, не можуть бути обставиною, яка звільняє платника податків від відповідальності за невиконання його податкового обов'язку.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в даній частині та необхідність відмови в їх задоволенні.

В частині позовних вимог про скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд зазначає наступне.

Відповідно до норм пп. 14.1.27, пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) «витрати» – це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником), а «господарська діяльність» - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Об’єкт оподаткування податком на прибуток визначений у ст. 134 ПК України як прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Склад витрат і порядок їх визначення закріплений в ст. 138 зазначеного Кодексу. Зокрема, згідно п. 138.1 ст. 138 цього Кодексу, витрати, що враховуються при обчисленні об’єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 – 138.9, підпунктами 138.10.2 – 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Нормою пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України передбачено, що витрати операційної діяльності включають в себе собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Підпункт 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 ПК України вказує, що до інших витрат відносяться витрати на збут, які в свою чергу, включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, в тому числі: витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

В силу приписів абз. 1 п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Тобто, наведені правові норми Кодексу дозволяють платнику податку формувати витрати у зв’язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

В свою чергу за визначенням, наведеним у пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, «податковий кредит» – це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов’язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв’язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У даній податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов’язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм ст. 201 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності суд приходить до висновку, що ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: відсутність зв’язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність реальних поставок), відсутність податкової правосуб’єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

У своєму листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України одночасно зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції. Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов’язаннях платника податків у зв’язку з його господарською діяльністю мали місце (про що було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11).

За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).

Визначення первинного документу та загальні вимоги до оформлення первинних документів містяться в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV та в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704).

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо – безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов’язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону №996-ХІV).

В свою чергу, інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку (ч. 3 ст. 9 цього Закону).

Зі змісту акта перевірки (стор 4.) вбачається, що перевіркою повноти визначення податкового кредиту з 01.09.2014 по 31.12.2014 встановлено його завищення у сумі 876891,00 грн., в т.ч. по періодах та по взаємовідносинам з постачальниками% вересень 2014 року з ТОВ «ДЕ-ЛАЙН АУДИТ2», ТОВ «ДЖЕТІК КОНСАЛТИНГ» та ТОВ «Крістал БУД» на суму 184891 грн.; жовтень 2014 року з ТОВ «ДЕ-ЛАЙН АУДИТ 2», ТОВ «Крістал БУД» та ТОВ «ВІМПЕКС ЛТД» на суму 233851 грн.; листопад 2014 року з ТОВ «Євробілдінг Компані», ТОВ «Крітал БУД» та ТОВ «МТ КРОСС» на суму 3255158 грн.; грудень 2014 року з ТОВ «ФОРТУН-А» та ТОВ «МТ КРОСС» на суму 132991 грн.

В ході перевірки податковим органом зроблено висновок, що позивачем не надано документів, підтверджуючих реальність здійснення, отримання та подальше використання в господарській діяльності наведених у видаткових накладних товарно-матеріальних цінностей та в актах виконаних робіт та послуг.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ НВП «УКРТЕХНО-АТОМ» (замовник) та ТОВ «КРІСТАЛ БУД» (виконавець) укладено договір №0610/2014 від 06.10.2014 року, згідно умов якого виконавець приймає на себе зобов’язання надати послуги по виконанню монтажних робіт систем автоматики, а замовник зобов’язується своєчасно прийняти виконані виконавцем роботи і оплатити їх вартість на умовах та в порядку визначених Договором.

Згідно п. 1.2 договору роботи, передбачені даним договором, будуть проводитись спеціалістами виконавця у місці, вказаному замовником: Київська область, Бориспільський район, с. Дударків, вул. Леніна, 2/1.

04.09.2014 року між ТОВ НВП «УКРТЕХНО-АТОМ» (замовник) та ТОВ «КРІСТАЛ БУД» (виконавець) укладено договір №0409/2014, згідно умов якого виконавець приймає на себе зобов’язання надати послуги по виконанню монтажних робіт систем автоматики, а замовник зобов’язується своєчасно прийняти виконані виконавцем роботи і оплатити їх вартість на умовах та в порядку визначених Договором.

Згідно п. 1.2 договору роботи, передбачені даним договором, будуть проводитись спеціалістами виконавця у місці, вказаному замовником: м. Київ, вул. Ю. Кондратюка, 1; м. Київ, вул. Феодосійська, 3; м. Київ, 3-ий мікрорайон житлового масиву «Позняки-Західні».

Між ТОВ НВП «УКРТЕХНО-АТОМ» (замовник) та ТОВ «КРІСТАЛ БУД» (виконавець) 05.11.2014 року укладено договір №0511/2014, предметом якого є: виконавець приймає на себе зобов’язання надати послуги по виконанню монтажних робіт систем автоматики, а замовник зобов’язується своєчасно прийняти виконані виконавцем роботи і оплатити їх вартість на умовах та в порядку визначених Договором.

Згідно п. 1.2 договору роботи, передбачені даним договором, будуть проводитись спеціалістами виконавця у місці, вказаному замовником.

Крім того, між ТОВ НВП «УКРТЕХНО-АТОМ» (замовник) та ТОВ «КРІСТАЛ БУД» (виконавець) 04.11.2014 року укладено договір №0411/2014, предметом якого є: виконавець приймає на себе зобов’язання надати послуги по виконанню монтажних робіт систем автоматики, а замовник зобов’язується своєчасно прийняти виконані виконавцем роботи і оплатити їх вартість на умовах та в порядку визначених Договором.

Згідно п. 1.2 договору роботи, передбачені даним договором, будуть проводитись спеціалістами виконавця у місці, вказаному замовником: м. Київ, вул. Глушкова, 92-Б.

Відповідно до вимог зазначених вище договорів, днем оплати замовником вартості виконаних робіт (їх етапів) за даним договором вважається дата надходження відповідних грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Між ТОВ НВП «УКРТЕХНО-АТОМ» (замовник) та ТОВ «ФОРТУН-А» (виконавець) укладено договори №091201/14 від 09.12.2014 р., №081201/14 від 08.12.2014 р., згідно умов яких виконавець приймає на себе зобов’язання надати послуги по виконанню монтажних робіт з систем безпеки на об’єкті замовника, а замовник зобов’язується своєчасно прийняти виконані виконавцем роботи і сплатити їх вартість на умовах та в порядку, визначених даним договором.

Позивачем надано довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2014 року, акти приймання виконаних будівельних робіт з грудень 2014 року, податкові накладні №113 та №112 від 30.12.2014 р.

07.10.2014 року між ТОВ НВП «УКРТЕХНО-АТОМ» (замовник) та ТОВ «ВІМПЕКС ЛТД» (виконавець) укладено договори №0710/2014 від 07.10.2014 р., №0810/2014 від 08.10.2014 р., №0910/2014 від 09.10.2014 р., №0610/2014 від 06.10.2014 р., згідно умов яких виконавець приймає на себе зобов’язання надати послуги по виконанню монтажних робіт систем автоматики, а замовник зобов’язується своєчасно прийняти виконані виконавцем роботи і оплатити їх вартість на умовах та в порядку, визначених даними договорами.

На виконання умов даних договорів позивачем надано довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за жовтень 2014 року, акти приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2014 року, податкові та видаткові накладні.

Крім того, 05.09.2014 року між ТОВ НВП «УКРТЕХНО-АТОМ» (замовник) та ТОВ «ДЕ-ЛАЙН АУДИТ» (виконавець) укладено договори №0509/14, №0810/14 від 08.10.2014 р., згідно умов яких виконавець приймає на себе зобов’язання надати послуги по виконанню робіт з технічного обслуговування систем автоматики, а замовник зобов’язується своєчасно прийняти виконані виконавцем роботи і оплатити їх вартість на умовах та в порядку, визначених цим договором.

Позивачем на підтвердження виконання умов даних договорів надано до суду акти надання послуг, податкові та видаткові накладні.

За результатами дослідження вище перелічених первинних та інших документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

На момент складання податкових накладних контрагенти позивача були зареєстровані у встановленому законом порядку, що не заперечується відповідачем.

Крім того, вказані вище договори були укладені з метою та реалізацією належного виконання взятих на себе зобов’язань ТОВ НВП «Укртехно-Атом» в процесі здійснення господарської діяльності щодо зобов’язань, які виникли при укладенні договорів підряду, укладених позивачем (підрядником) з ТОВ «МАКСПРОФ», ТОВ «ФМ С Є ДЕСНА», ТОВ «МЖК-1», ТОВ «Інвестиційно-Будівельна компанія «Центробуд», ТОВ «Полонина», згідно умов яких підрядник зобов’язувався виконати та здати замовникам будівельно-монтажні та пуско-налагоджувальні роботи системи пожежної сигналізації, системи оповіщення про пожежу та управління евакуюванням людей, автоматичної системи газового пожежогасіння, автоматизації систем проти димного захисту, автоматизації внутрішнього протипожежного водопроводу, автоматизації контролю концентрації газу та ввести в експлуатацію на об’єкті будівництва.

Виконання вказаних договорів підтверджується введенням в експлуатацію об’єктів будівництва, отриманими ліцензіями експлуатування систем протипожежного захисту, товарними та видатковими накладними, актами виконаних робіт.

При цьому, стосовно доводів податкового органу щодо необхідності отримання позивачем всіх дозвільних документів, суд зазначає, що позивач згідно перелічених договорів був підрядником, а не замовником, на якого чинним законодавством покладено обов’язок щодо отримання всіх дозвільних документів, в тому числі і даних щодо авторського нагляду згідно проектної документації.

Одним з принципів розгляду податкових спорів, відповідно до ст. 4 ПК України є принцип презумпції добросовісності та рішень платника податків, у зв'язку з чим передбачається, що дії платників податків, які мають своїм результатом одержання податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться у податкових деклараціях, податкових накладних та інших первинних документах, є достовірними. Надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена судом.

В ході розгляду цієї справи відповідач не надав, а суд не встановив наявність належних документальних доказів, що свідчать про неповноту та/або недостовірність наданих позивачем первинних документів по спірних господарських операціях.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності судових рішень, які б набрали законної сили, з приводу незаконних дій посадових осіб позивача, а також судових рішень щодо визнання правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами, недійсними.

Враховуючи встановлені у справі обставини та наявні у ній матеріали, суд приходить до висновку про доведення позивачем дотримання ним законодавчих вимог щодо документального підтвердження сум витрат, які були віднесені до складу витрат/податкового кредиту за перевіряємий період, та як наслідок про відсутність у відповідача правових підстав для нарахування позивачу податку на прибуток та податку на додану вартість, а відтак наявність підстав для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Укртехно-Атом» задовольнити частково.

3. В задоволенні решти вимог відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук