Справа № 345/4019/15-а
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2017-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" вересня 2017 р. м. Київ К/800/11908/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Гончар Л.Я.

Шведа Є.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 1 лютого 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити зарахування стажу і призначення пенсії за віком на пільгових умовах,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулася з позовом про: визнання відмови відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з Списком №1 неправомірною; зобов'язання визнати умови праці в період з 02.11.1998 року по 12.07.2006 року такими, що не змінювались протягом усього періоду та такими, що були особливо шкідливими; зобов'язання відповідача призначити пенсію їй за віком на пільгових умовах з 16.09.2015 року, враховуючи період роботи за Списком №1 з 02.11.1998 року по 12.07.2006 року.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення судів мотивовано тим, що пільговий стаж не є достатнім для призначення пенсії на пільгових умовах, відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Не погоджуючись з прийнятими судами попередніх інстанцій рішеннями позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія вбачає передбачені законом підстави для задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 працювала апаратником очищення газу на ВАТ «Оріана» з 02 листопада 1998 року по 01 серпня 2001 року та на ЗАТ «Магній» з 02 серпня 2001 року по 12 липня 2006 року, що підтверджується записами в трудовій книжці, копія якої наявна в матеріалах справи.

В 2013 році ОСОБА_2 зверталася до УПФУ в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 , однак листом від 27.11.2013р. їй відмовлено у призначенні пенсії.

16.09.2015 року позивач повторно звернувся із заявою до УПФУ в м. Калуші та Калуському районі про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Відповідач своїм листом від 02 жовтня 2015 року № 313/К -15, у призначенні пенсії позивачу відмовив. Відмова відповідача мотивована тим, що стаж роботи позивача за Списком №1 недостатній для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки складає 6 років 3 місяці 29 днів. До пільгового стажу не включено періоди роботи позивача на ВАТ «Оріана» з 08 грудня 1998 року по 30 грудня 1998 року (не проведено атестацію робочого місця позивача); на ЗАТ «Магній» з 01 грудня 2004 року по 05 серпня 2005 року (не проведено атестацію робочого місця). Крім того, згідно довідки ВАТ «Оріана» про підтвердження наявного трудового стажу від 21 грудня 2012 року стаж позивача за Списком №1 складає 2 року 2 місяці 39 днів, замість заявленого позивачем 2 років 8 місяців 6 днів.

Відповідно до п. "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), незалежно від місця останньої роботи право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів.

Відповідно до п. 4.5 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчислені стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок), якщо ж атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Урахування встановлених обставин, норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Таким чином, відсутність атестації робочого місця не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України у спорах цієї категорії, висловленій, зокрема, у його постановах Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року, 25 листопада 2014 року та 17 березня 2015 року (№№ 21-183а13, 21-519а14, 21-585а14 відповідно).

При цьому, судами було враховано рішення у справі № 345/633/14-а, що має преюдиціальне значення, та відповідно до якого з пільгового стажу був виключений період роботи позивача з 01 грудня 2004 року по 05 серпня 2005 року, з підстав не проведення в цей період атестації робочого місця.

Водночас, оскаржувані судові рішення у повній мірі не відповідають вимогам статті 159 КАС України щодо обґрунтованості і законності.

Відповідно до частини першої статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з частиною четвертою статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Згідно з п. п. 1, 2, 3, 18, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (з наступними змінами), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суди попередніх інстанцій, погоджуючись із відмовою у призначенні пільгової пенсії, не спростували доводів позивача про необґрунтованість зарахування відповідачем періоду пільгового стажу лише у розмірі 2 роки 02 місяці 29 днів відповідно до довідки ВАТ «Оріана» від 21 грудня 2012 року № 415, тоді як згідно посилань позивача стаж роботи на посаді апаратника очищення газу за період з 02 листопада 1998 року по 01 серпня 2001 року, відповідно до тієї ж довідки становить 2 роки 8 місяців 6 днів.

Суди необґрунтовано визначили пільговий стаж роботи позивача на ЗАТ «Магній» в 4 роки 1 місяць, встановивши його виключно на підставі рішення комісії при головному управлінні ПФУ в Івано-Франківській області від 15.07.2015 року №222, вказавши на те що таке рішення позивачем оскаржено не було, а отже є достовірним. Разом з тим, за змістом ч. 2 ст. 86 КАС України ніякі докази не мають заздалегідь встановленої сили, а рішення комісії не має преюдиціального значення для вирішення спору відповідно до ст. 72 КАС України. Такі обставини оспорювались позивачем, а отже мають бути перевірені та з'ясовані судом незалежно від того, чи оскаржувалось окремо таке рішення.

За викладеного судова колегія вважає, що оскаржувані рішення не відповідають вимогам статті 159 КАС України щодо обґрунтованості та законності. Судами неповно з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, у тому числі щодо визначення пільгового стажу позивача, а їх висновки не ґрунтуються на доказах, досліджених та з'ясованих у судовому засіданні.

Наведене є підставою для висновку про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваних рішень.

Відповідно до частини першої статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтею 220, 222, 223, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення набирає законної сили через 5 днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст. 237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: В.Ф. Мороз

Л.Я. Гончар

Є.Ю. Швед