Справа № 816/1187/17
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 р.Справа № 816/1187/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 28.07.2017р. по справі № 816/1187/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області третя особа: Полтавський обласний центр зайнятості

про визнання незаконною та скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Полтавський обласний центр зайнятості, в якій просить визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 40466245 від 27.06.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що спірна постанова не відповідає вимогам закону та прийнята передчасно, оскільки державний виконавець не вчинив всіх залежних від нього дій з метою примусового виконання вимог виконавчого листа № 816/2296/13-а.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.07.2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Відповідач не скористався своїм правом на подання заперечень на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2013 року у справі № 816/2296/13-а задоволено позов ОСОБА_1 до Полтавського ОЦЗ про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії. Визнано незаконними дії Полтавського ОЦЗ в частині відмови виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані у 2011 році дні відпустки та зобов'язати Полтавський ОЦЗ виплатити їй компенсацію за невикористані в 2011 році дні відпустки (а.с. 35-37).

16.10.2013 року на виконання даного судового рішення Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 816/2296/13-а (а.с. 28-29).

Постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області ВП № 40466245 від 29.10.2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 816/2296/13-а (а.с. 30-31).

Вказаною постановою боржника зобов'язано самостійно виконати рішення суду в 7-денний строк з моменту винесення постанови. Зобов'язано посадових осіб юридичної особи-боржника надати до ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області копії документів про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки в 2011 році.

18.11.2013 року Полтавський ОЦЗ надіслав до ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області листа, яким повідомив про виконання пункту 2 постанови про відкриття виконавчого провадження № 40466245 від 29.10.2013 року, оскільки в добровільному порядку перераховано стягувачу ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 473,27 грн за невикористані в 2011 році дні відпустки, на підтвердження чого надав копію платіжного доручення від 12.11.2013 року №2663 (а.с. 32-33).

Листом від 26.11.2013 року уповноважений представник стягувача ОСОБА_2 звернувся до ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області з листом, в якому вказав, що його довірительку ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом Полтавського ОЦЗ від 11.11.2013 року, за яким їй надано компенсацію лише за 13 календарних днів, а не за 18 днів, як про те зазначено у постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2013 року у справі № 816/2296/13-а (а.с. 34). З урахуванням наведеного, звертав увагу на невиконання боржником вимог виконавчого документа у повному обсязі.

20.12.2013 року державний виконавець ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області звернувся до Харківського апеляційного адміністративного суду із заявою вих. № 12338 про роз'яснення постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2013 року у справі № 816/2296/13-а, посилаючись на те, що у резолютивній частині судового рішення не зазначено за яку саме кількість календарних днів боржник зобов'язаний виплатити грошову компенсацію стягувачу (а.с. 45-46).

На час розгляду заяви про роз'яснення рішення суду державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області 20.12.2013 року прийнято постанову про зупинення виконавчого провадження № 40466245 (а.с. 47).

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.02.2014 року у справі № 816/2296/13-а у задоволенні заяв ОСОБА_1 та ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області про роз'яснення постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2013 року у справі № 816/2296/13-а відмовлено (а.с. 49-50).

Постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області від 22.04.2014 року поновлено виконавче провадження № 40466245 з виконання виконавчого листа № 816/2296/13-а (а.с. 56).

22.04.2014 року старшим державним виконавцем направлено вимогу вих. № 4844, якою Полтавський ОЦЗ зобов'язано повідомити відділ, за яку кількість календарних днів невикористаної у 2011 році відпустки (13 чи 18) виплачено компенсацію ОСОБА_1 платіжним дорученням від 12.11.2013 року № 2663; повідомити про заходи, які вживаються боржником для виконання рішення суду; провести нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані у 2011 році дні відпустки ОСОБА_1; у разі неможливості виконання рішення суду зобов'язано надати обґрунтовані пояснення про причини такого невиконання (а.с. 57-58).

На виконання вимоги директор Полтавського ОЦЗ листом від 06.05.2014 року № ОЦЗ-15-1688/0-14 повідомила ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області, що виконуючи постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2013 року у справі № 816/2296/13-а про виплату компенсації за невикористані у 2011 році дні відпустки, Полтавський ОЦЗ виходив з розрахунку 13 календарних днів. З огляду на неоднозначність резолютивної частини постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2013 року по справі № 816/2296/13-а просила звернутися до суду із заявою про встановлення порядку та способу виконання судового рішення (а.с. 59-60).

За вих. від 15.05.2014 року № 5577 державний виконавець звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення способу і порядку виконання судового рішення (а.с. 63-65).

Постановою державного виконавця від 15.05.2014 року виконавче провадження № 40466245 зупинено на час розгляду судом заяви про встановлення способу і порядку виконання судового рішення (а.с. 66).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.06.2014 року (а.с. 67-68), залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.08.2014 року (а.с. 69-71), у задоволенні заяви ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області про встановлення способу і порядку виконання рішення суду у справі № 816/2296/13-а відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного суду від 03.09.2014 року у справі № 816/2296/13-а відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Полтавського ОЦЗ про скасування вищевказаних рішень (а.с. 72-73).

Постановою державного виконавця від 28.07.2016 року виконавче провадження № 40466245 поновлено.

28.07.2016 року державний виконавець направив боржнику вимогу вих. № 9116, аналогічну за змістом попередній вимозі від 22.04.2014 року вих. № 4844 (а.с. 75-76).

Листом від 04.08.2016 року № ОЦЗ-17-3021/0-16 директор Полтавського ОЦЗ повідомила про виконання приписів постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2013 року у справі № 816/2296/13-а щодо забезпечення компенсації за невикористані ОСОБА_1 у 2011 році дні відпустки в грошовому еквіваленті (а.с. 77-79).

Постановою державного виконавця від 31.05.2017 року у ВП № 40466245 на боржника, за невиконання судового рішення, накладено штраф у розмірі 5 100,00 грн та зобовязано виконати вимоги судового рішення упродовж десяти робочих днів, а також повідомлено боржника про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с. 80-81).

У зв'язку з відсутністю відомостей про виконання боржником вимог судового рішення, державний виконавець постановою від 27.06.2017 року наклав на Полтавський ОЦЗ штраф у розмірі 10 200,00 грн (а.с. 82-83).

Також державним виконавцем 27.06.2017 року надіслано до ГУНП в Полтавській області повідомлення про вчинення посадовими особами Полтавського ОЦЗ кримінального правопорушення (а.с. 10).

Постановою державного виконавця від 27.06.2017 року виконавче провадження № 40466245 закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з невиконанням боржником судового рішення та з огляду на неможливість його виконання без участі боржника.

Не погоджуючись із позицією та таким рішенням відповідача, позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна постанова прийнята державним виконавцем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження», а тому підстави для її скасування відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

05.10.2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII.

Згідно до п. п. 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень названого Закону, рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 63 цього Закону.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначений ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, даною статтею встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII визначає особливий порядок виконання судових рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії. Зокрема, названий Закон зобовязує державного виконавця після закінчення строку для добровільного виконання перевірити виконання боржником вимог виконавчого документа та у разі його невиконання прийняти рішення про накладення на боржника штрафу. При цьому у постанові про накладення штрафу державний виконавець вказує на необхідність виконання судового рішення протягом 10 робочих днів та попереджає боржника про кримінальну відповідальність.

Як підтверджено матеріалами справи, постановою державного виконавця від 31.05.2017 року у ВП № 40466245 на Полтавський обласний центр зайнятості, за невиконання судового рішення, накладено штраф у розмірі 5 100,00 грн та зобовязано боржника виконати вимоги судового рішення упродовж десяти робочих днів, а також повідомлено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с. 80-81).

На підставі ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого ч. 2 цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У свою чергу, відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

У зв'язку з відсутністю відомостей про виконання боржником вимог судового рішення, державний виконавець, постановою від 27.06.2017 року, наклав на Полтавський ОЦЗ штраф у розмірі 10 200,00 грн (а.с. 82-83).

Крім того, державним виконавцем 27.06.2017 року надіслано до ГУНП в Полтавській області повідомлення про вчинення посадовими особами Полтавського ОЦЗ кримінального правопорушення (а.с. 10).

Колегія суддів звертає увагу на те, що державний виконавець у межах виконавчого провадження № 40466245 звертався до суду із заявами про розяснення судового рішення (а.с. 45-46, 63-65), встановлення способу та порядку його виконання. Але у задоволенні відповідних заяв судом відмовлено (а.с. 49-50, 67-73).

За таких обставин, колегія суддів не бере до уваги твердження позивача про те, що державний виконавець не звертався до суду із заявою про встановлення способу виконання судового рішення у справі № 816/2296/13-а.

Як визначено ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини другої цієї статті, виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У взаємозв'язку з даними положеннями Закону України «Про виконавче провадження», колегія судів звертає увагу на приписи ч. 2 ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, державний виконавець має діяти виключно в межах та у спосіб, що встановлені Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, вчиняти виключно ті виконавчі дії, що безпосередньо передбачені у законі.

В даному випадку державний виконавець вчинив всі залежні від нього дії з метою примусового виконання судового рішення у справі № 816/2296/13-а.

Що стосується посилань позивача на те, що державний виконавець з метою належного виконання вимог судового рішення у справі № 816/2296/13-а мав би, відповідно до вимог ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, звернутись до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може містити як вимоги про зобовязання відповідача субєкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, так і стягнення з відповідача субєкта владних повноважень коштів.

Позивачем в адміністративній справі № 816/2296/13-а було заявлено вимогу саме про зобовязання Полтавського ОЦЗ виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані у 2011 році дні відпустки, а не про стягнення такої компенсації. Судом розглянуто дану позовну вимогу та ухвалено рішення про їх задоволення.

Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалі Полтавського окружного адміністративного суду від 16.06.2014 року у справі № 816/2296/13-а судом фактично вказано на відсутність підстав для ухвалення будь-якого рішення у порядку ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі, й щодо зміни порядку виконання судового рішення.

Колегія суддів звертає особливу увагу на те, що Верховний Суд України у постанові від 11.11.2014 року у справі № 21-394а14 зазначив, що зміна на підставі ст. 263 КАС України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до ст. 162 КАС України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права. Отже, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобовязання здійснити виплату із зобовязання на стягнення такої виплати є незаконною.

На підставі ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п. п. 1 і 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, у державного виконавця були відсутні підстави для звернення до суду із заявою (поданням) про зміну способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі № 816/2296/13-а.

У контексті даного спору слід акцентувати увагу на те, що наведені вище вимоги абз. 3 ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» зобовязують державного виконавця у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, двічі накласти на боржника штраф за невиконання рішення, надіслати до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та закінчити виконавче провадження.

Наведена норма закону є імперативною, а тому в силу приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України є обовязковою до виконання державним виконавцем.

Колегія суддів враховує те, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2013 року у справі № 816/2296/13-а, на виконання якої Полтавським окружним адміністративним судом 16.10.2013 року видано виконавчий лист № 816/2296/13-а, зобовязано Полтавський обласний центр зайнятості виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані в 2011 році дні відпустки.

Виходячи зі змісту резолютивної частини судового рішення, його виконання без участі боржника є неможливим.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 9 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Даною нормою встановлено процесуальну можливість судового контролю за виконанням субєктом владних повноважень судового рішення, що є складовою «права на суд» у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Натомість, слід зазначити, що позивач з відповідною заявою до Полтавського окружного адміністративного суду не зверталась.

Як визначено ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 28.07.2017 року по справі № 816/1187/17 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 28.07.2017р. по справі № 816/1187/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст ухвали виготовлений 09.10.2017 р.