Справа № 127/13407/17
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/13407/17

Головуючий у 1-й інстанції: Федчишен С.А.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

28 вересня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Вінниці (далі УПФУ в м.Вінниці) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

За приписами п.1 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи ОСОБА_2 з 23.07.2013 року перебуває на обліку у відповідача і отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».

30.05.2017 року позивач звернувся до органу пенсійного фонду з заявою про перерахунок пенсії з урахуванням сум матеріальної допомоги та індексації. Для обчислення пенсії, надав довідку про складові заробітної плати за 24 календарних місяці, що передували зверненню за пенсією №284/05-00-27 від 09.07.2013 року. Однак листом відповідача за №4274/02 від 20.09.2016 року йому було відмовлено у здійсненні такого перерахунку із посиланням на те, що матеріальні допомоги та індексація не входять до складових заробітної плати та не можуть бути враховані для розрахунку пенсії.

ОСОБА_2, вважаючи таку відмову у перерахунку пенсії необґрунтованою та неправомірною, звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відмовляючи в перерахнуку пенсії позивачу, відповідач діяв на підставі та у спосіб, передбачений законодавством України.

Колегія суддів не погоджується за такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.37 Закону України Про державну службу, №3723-XII (в редакції чинній на час призначення пенсії позивачу), пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року-страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ст.1 Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР Про оплату праці (далі Закон №108/95-ВР) встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону №108/95-ВР визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною 2 статті 33 Закону №3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Статтею 66 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-XII) врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Статтею 41 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058-IV) визначено, що виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії.

Зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Така правова позиція зі спірного питання вже була висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 лютого 2012 року в справі № 21-430а11, у постанові від 28 травня 2013 року в справі № 21-97а13, у постанові від 14 травня 2013 року в справі № 21-125а13.

Так, з наданої позивачем довідки вбачається, що на всі виплати включені в довідку тому числі: на матеріальну допомогу та індексацію нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Отже, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у відповідача обов'язку включити в перерерахунок пенсії позивача вищезазначені складові заробітної плати.

Стосовно посилань відповідача на п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, відповідно до якого з 01 червня 2015 року, пенсії призначені на умовах Закону України "Про державну службу" не призначаються та не перераховуються, то апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки спір, який є предметом розгляду по даній справі, стосується не перерахунку пенсії, у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, чи у зв'язку з набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця. В даному випадку оскаржується розрахунок пенсії при її призначенні, право на яку у ОСОБА_2 виникло, ще до прийняття Закону № 213-VIII.

Відносно позовної вимоги ОСОБА_2 про зобов'язання УПФУ у м.Вінниці здійснити йому перерахунок з моменту виникнення права на пенсію, колегія суддів вказує на наступне.

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, правовий припис "в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом "означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно правових відносинах.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 100 КАС України, згідно з ч. 1 якої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частиною першою статті 102 КАС України встановлено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, визначених законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Отже, вирішуючи питання щодо наявності підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, суд має виходити з того, що поважними причинами пропуску строку на звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, тобто пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що повинно бути підтверджено належними доказами.

Як встановлено судом, в даній справі позивачем оскаржується розрахунок заробітної плати, з якої йому призначено пенсію. З матеріалів справи видно, що пенсія, яка є щомісячним платежем, призначена ОСОБА_2 з 23.07.2013 року, а отже, враховуючи норми ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" про її розмір останньому стало відомо 01.08.2013 року, однак з даним позовом він звернувся до суду тільки 22.06.2017 року. При цьому позивач не ставить питання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 за період з 23.07.2013 року по 22.12.2016 року, слід залишити без розгляду.

З огляду на зазначене, колегія судів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а за таких обставин, судове рішення відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга - підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції--скасуванню, з прийняттям нової постанови.

Відповідно до ч.1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Відповідно до частини шостої, вказаної статті, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 за період з 23 липня 2013 року по 22 грудня 2016 року, залишити без розгляду.

Прийняти нову постанову.

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку пенсії державного службовця з врахуванням сум індексації та матеріальної допомоги, починаючи з 23 грудня 2016 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці здійснити ОСОБА_2 перерахунок пенсії державного службовця з розміру пенсії 80 %, встановленого ст.37 Закону України "Про державну службу" (в редакції, що діяла на момент призначення пенсії позивачу), сум індексації та матеріальної допомоги, починаючи з 23 грудня 2016 року.

Стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці 992 (дев'ятсот дев'яносто дві) грн. судових витрат (судовий збір).

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4