Справа № 822/1913/17
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1913/17

Головуючий у 1-й інстанції: Петричкович А.І.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

04 жовтня 2017 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив:

- визнати протиправними дії Комісії з ліквідації управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області щодо відмови йому у призначенні одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року;

- зобов'язати Комісію з ліквідації управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області прийняти рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема, в апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного її вирішення.

Позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Від відповідача до початку судового засідання надійшла заява зі змісту якої вбачається, що Ліквідаційна комісія управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечує, вважаючи її необгрунтованою та безпідставною, та просить розгляд даної справи здійснити без участі уповноваженого представника останнього.

Враховуючи думку позивача про можливість розгляду справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, судова колегія ухвалила розпочати судове засідання за даної явки сторін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та пояснення позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.03.2017 року відповідно до наказу Державної пенітенціарної служби України №22/ОС-17 ОСОБА_2 було звільнено зі служби у відповідності до ч.5 ст.23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" та пункту 4 частини 1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв'язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (а.с.10).

10.03.2017 року Хмельницькою обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено II групу інвалідності, причиною чого є травма, пов'язана з виконанням службових обов'язків, що підтверджується довідкою МСЕК серії АВ №0901875 (а.с.16).

19.05.2017 року позивач звернувся до Комісії з ліквідації управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у відповідності до підпункту "б" пункту 3 частини 1 ст.99 Закону України "Про національну поліцію" та Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей" від 06.04.2017 року № 2004-VIII, у розмірі 300 прожиткових мінімумів (а.с.48).

24.05.2017 року заступником голови Комісії з розгляду питань щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності чи втрати працездатності осіб рядового і начальницького складу - заступником голови комісії з ліквідації управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області - начальником відділу по роботі з персоналом управління затверджено висновок про призначення одноразової грошової допомоги, згідно якого ОСОБА_2 на підставі підпункту "б" пункту 3 частини 1 ст.99 Закону України "Про національну поліцію" призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 320000 грн. (1600 х 200) (а.с.67).

01.06.2017 року на адресу позивача за підписом заступника голови комісії з ліквідації управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області направлено лист за №24/240, згідно якого позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 300 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року та, поряд з цим, підготовлено матеріали для виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 200 прожиткових мінімумів (а.с.9).

Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 300 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що оскільки на момент набуття позивачем права на отримання одноразової грошової допомоги був встановлений розмір допомоги в сумі 200 розмірів прожиткового мінімуму, допомога в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму у відповідності до внесених змін до законодавства, що регулює спірні правовідносини, не може бути призначена позивачу.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначені положеннями Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» N 2713-IV від 23 червня 2005 року.

Положеннями ст. 23 вказаного Закону передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач, як особа, яка проходила службу в управлінні Державної пенітенціарної служби України, втратив працездатність внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби, та був звільнений зі служби саме через хворобу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, далі - Закон №580-VIII) одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із виконанням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цього Закону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Відповідно до підпункту "б" пункту 3 частини 1 ст. 99 Закону №580-VIII (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) у разі визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності II групи, розмір одноразової грошової становить 200 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського визначений Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, які затверджені Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4 (далі Порядок №4, в редакції на момент виникнення спірних відносин).

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку №4 встановлено, що днем виникнення права на отримання ОГД є, зокрема, у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до довідки серії АВ №0901875, виданої Хмельницькою обласною медико-соціальною експертною комісією, позивачу встановлено II групу інвалідності, причиною чого є травма, пов'язана з виконанням службових обов'язків, 10.03.2017 року (а.с.16).

Разом з тим, 06.04.2017 року Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей», який набрав чинності 07.05.2017 року, внесено зміни у підпункт «б» пункту 3 частини першої статті 99 Закону України «Про Національну поліцію». Зокрема, у частині першій статті 99 Закону України "Про Національну поліцію" у підпункті "б" цифри "200" замінено цифрами "300".

Тобто, станом на день звернення, 19.05.2017 року, позивачем до відповідача з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, розмір останньої становив 300 прожиткових мінімумів. Рішення відповідача щодо призначення одноразової грошової допомоги прийнято 24.05.2017 року, але розмір останньої визначено 200 розмірів прожиткових мінімумів.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно зі ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Метою прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей» є підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей; вирішення актуальних проблем військовослужбовців та членів їх сімей щодо отримання одноразової грошової допомоги; удосконалення чинного законодавства щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, про що зазначено у пояснювальній записці до законопроекту.

В даному випадку, судова колегія звертає увагу на положення ст. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей» від 06.04.2017 року, де передбачено, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.

Так, в розрізі викладених Прикінцевих положень, враховуючи, те що Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей», набрав чинності 07.05.2017 року, а позивач з заявою про призначення одноразової грошової допомоги звернувся до відповідача 19.05.2017 року, та той факт, що відповідачем ще не було прийнято рішення стосовно призначення та виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги або інших компенсаційних виплат, тому колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що позивач має право на обрахунок одноразової грошової допомоги саме у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму.

Викладені обставини у своєму підсумку свідчать про те, що доводи позивача спростовують правомірність рішення суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 містить належне обґрунтування підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції, а викладені в ній доводи є обгрунтованими та підтвердженими належними та допустимими доказами, які дозволяють вважати, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року - кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.04.2005 року «Афанасьєв проти України» вказав, що спосіб захисту, що вимагається ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - повинен бути «ефективним» як у законі так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судова колегія, підсумовуючи все вищевикладене та враховуючи факт визнання відповідачем права позивача на призначення одноразової грошової допомоги, з огляду на те, що спірним питанням в даному випадку залишається виключно її розмір, вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде саме зобов'язання відповідача прийняти рішення про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

У відповідності із ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Частиною 3 ст. 198 КАС України закріплено право суду апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ліквідаційна комісія управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправними дії Комісії з ліквідації управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Зобов'язати Комісію з ліквідації управління Державної пенітенціарної служби України у Хмельницькій області прийняти рішення про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 09 жовтня 2017 року.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.