Справа № 463/2882/17
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/8319/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Запотічного І.І., Улицького В.З.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Наєм Хуссен на постанову Личаківського районного суду м.Львова від 13 червня 2017 року у справі № 463/2882/17 за адміністративним позовом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до Наєм Хуссен про примусове видворення та затримання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про постановлення рішення про примусове видворення громадянина ОСОБА_3 Бангладеш Наєм Хуссен за межі території України та про його затримання з метою забезпечення примусового видворення.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач діючи в складі групи осіб вчинив незаконне, поза межами пунктів пропуску перетинання державного кордону із України в ОСОБА_3 на ділянці відділу прикордонної служби «Рава-Руська» в районі 633 прикордонного знаку на території Потелицької сільської ради Жовківського району Львівської області, внаслідок чого 09.06.2017 був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» від відділу прикордонної служби «Рава-Руська» Львівського прикордонного загону. У звязку з ти, що у відповідача відсутні необхідні кошти для придбання проїзних документів, відсутні документи на право перебування на території України, відсутні на території України родинні зв'язки, а також наявний відкритий намір нелегальним шляхом потрапити до країн Західної Європи дозволяє зробити висновок, що відповідач ухилятиметься від виїзду за межі території України, а тому просять про примусове видворення відповідача.

Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 13.06.2017 адміністративний позов задоволено.

Примусово видворено громадянина ОСОБА_3 Бангладеш Наєм Хуссен, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України.

Затримано громадянина ОСОБА_3 Бангладеш Наєм Хуссен, ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення примусового видворення.

Постанову суду звернуто до негайного виконання.

Вказану постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконною, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що у відповідності до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні підстави для винесення судом першої інстанції постанови про примусове видворення його з України, а саме невиконання ним у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення та підстав, що він ухилятиметься від виконання такого рішення, оскільки він не міг жодним чином виконати неіснуючого рішення про примусове повернення будучи затриманим та перебуваючи увязненим в установі позивача.

В судовому засіданні представники позивача заперечили щодо задоволення та надали пояснення. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно постанови Жовківського районного суду Львівської області від 12.06.2017 відповідач 09.06.2017 о 22:20 год. на напрямку був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» у складі групи осіб на напрямку 633 прикордонного знаку на відстані близько 700 м від лінії Державного кордону, під час подолання загороджувального паркану, територія відділу прикордонної служби «Рава-Руська», що відноситься до Потелицької сільської ради Жовківського району Львівської області, за спробу незаконного перетину державного кордону з України до ОСОБА_3 поза пунктами пропуску. За такі дії відповідача притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн. Дані обставини також підтверджено протоколом про адміністративне затримання від 09.06.2017.

На основі поданих матеріалів, щодо громадянина ОСОБА_3 Бангладеш Наєм Хуссен ІНФОРМАЦІЯ_2, начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Львівського прикордонного загону капітан ОСОБА_1 прийняв рішення від 12.06.2017 про примусове повернення за межі України відповідача та зобовязав його покинути територію України у термін до 15.06.2017.

Вважаючи, що існують підстави того, що відповідач самостійно не зможе покинути територію України у термін до 15.06.2017, у звязку з відсутністю грошових коштів для самостійного здійснення виїзду до країни походження, документів на право перебування на території України та будь-яких родинних зв'язків на території України, позивач звернувся до суду з позовом про примусове видворення громадянина ОСОБА_3 Бангладеш Наєм Хуссен за межі території України та про його затримання з метою забезпечення примусового видворення.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підлягає видворенню, оскільки є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилятиметься від самостійного та добровільного залишення території України, так як кошти на повернення до країни походження у нього відсутні, також і відсутні родинні зв'язки в Україні, і в подальшому, враховуючи його наміри потрапити до країн Європейського союзу, є підстави вважати, що він може повторити спробу незаконного перетину державного кордону.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне зясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

З матеріалів справи вбачається, що начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Львівського прикордонного загону капітан ОСОБА_1 прийняв рішення від 12.06.2017 про примусове повернення за межі України відповідача та зобовязав його покинути територію України у термін до 15.06.2017, а також встановлено, що особа добровільно не зможе виконати такого рішення органу центральної влади у зв'язку з відсутністю у нього необхідної кількості грошових коштів та документів, що дають право на перетин Державного кордону.

Враховуючи, що позивач спершу прийняв рішення про примусове повернення відповідача та наявні обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, то Львівським прикордонним загоном Західного Регіонального управління Державної прикордонної служби правомірно у відповідності до норм Закону подано до суду позов про примусове видворення.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 № 3671-VI особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Особа, зазначена в частині другій цієї статті, не несе відповідальності за незаконне перетинання державного кордону України, якщо вона без зволікань звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Колегією суддів встановлено, що відповідач до постановлення рішення суду першої інстанції про примусове видворення не звертався за захистом в Україні. По місцю тимчасового знаходження в Україні не надав доказів загрози реальної небезпеки життю чи здоров`ю в країні походження (у зв`язку із належністю до певної соціальної групи чи політичних переконань, за ознаками віросповідання, національності).

Крім того, відповідач документів, які засвідчують його особу, а також грошових коштів, родичів чи роботи в Україні немає, намагався поза межами пунктів пропуску перетинання державного кордону із України в ОСОБА_3, а також очевидне небажання повернутись у країну свого походження, свідчить про підставність вимог позивача.

Оскільки позивачем подано позов на виконання обов'язку передбаченого Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а судом встановлено, що наявні підстави для видворення відповідача та відсутні обставини, які б перешкоджали такому видворенню, то колегія суддів приходить до висновку, що відповідача слід видворити.

Щодо клопотання позивача про поміщення відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, то відповідно до ч. 2 ст. 183-7 КАС України у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: 1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації; 2) зобовязати іноземця чи особу без громадянства внести заставу; 3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Оскільки як зазначалось вище, у відповідача не має документа, що дає право на виїзд з України та існують підстави, що останній ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення то колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно затримано громадянина ОСОБА_3 Бангладеш Наєм Хуссен, ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення примусового видворення.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Наєм Хуссен залишити без задоволення, а постанову Личаківського районного суду м.Львова від 13 червня 2017 року у справі № 463/2882/17 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6

Повний текст ухвали складено 05 жовтня 2017 року