Справа № 815/1718/16     
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1718/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇ

12 год. 21 хв.

04 жовтня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря Куща М.О.,

За участю сторін:

представника Позивача ОСОБА_1,

представника Відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Дарком до Одеської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці Державної фіскальної служби, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Дарком до Одеської митниці Державної фіскальної служби, в якому позивач з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить:

визнанати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Одеської митниці Державної фіскальної служби №500060804/2015/000042/2 від 26.12.2015 року, №500060804/2015/000041/2 від 26.12.2015 року, №500060804/2016/000002/2 від 29.01.2016 року, №500060804/2016/000003/2 від 02.02.2016 року, №500060804/2016/000006/2 від 15.02.2016 року, №500060804/2016/000009/2 від 22.02.2016 року, №500060804/2016/000010/2 від 22.02.2016 року, №500060804/2016/000011/2 від 22.02.2016 року, №500060804/2016/000012/2 від 22.02.2016 року, №500060804/2016/000014/2 від 24.02.2016 року, №500060804/2016/000016/2 від 25.02.2016 року, №500060804/2016/000017/2 від 26.02.2016 року, №500060804/2016/000018/2 від 26.02.2016 року, №500060804/2016/000019/2 від 26.02.2016 року, №500060804/2016/000020/2 від 26.02.2016 року, №500060804/2016/000013/2 від 23.02.2016 року, №500060804/2016/000015/2 від 25.02.2016 року, №500060804/2016/000021/2 від 01.03.2016 року, №500060804/2016/000022/2 від 01.03.2016 року, №500060804/2016/000023/2 від 02.03.2016 року, №500060804/2016/000025/2 від 03.03.2016 року, №500060804/2016/000024/2 від 03.03.2016 року, №500060804/2016/000025/2 від 04.03.2016 року, №500060804/2016/000026/2 від 04.03.2016 року, №500060804/2016/000027/2 від 12.03.2016 року, №500060804/2016/000029/2 від 14.03.2016 року, №500060804/2016/000030/2 від 14.03.2016 року, №500060804/2016/000031/2 від 15.03.2016 року, №500060804/2016/000032/2 від 16.03.2016 року, №500060804/2016/000033/2 від 17.03.2016 року, №500060804/2016/000034/2 від 17.03.2016 року, №500060804/2016/000035/2 від 21.03.2016 року, №500060804/2016/000037/2 від 22.03.2016 року, №500060804/2016/000038/2 від 23.03.2016 року, №500060804/2016/000040/2 від 23.03.2016 року, №500060804/2016/000039/2 від 23.03.2016 року;

визнанати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці Державної фіскальної служби № 500060804/2015/00116 від 26.12.2015 року, № 500060804/2015/00115 від 26.12.2015 року, № 500060804/2016/00003 від 29.01.2016 року, № 500060804/2016/00004 від 02.02.2016 року, № 500060804/2016/00007 від 15.02.2016 року, № 500060804/2016/00010 від 22.02.2016 року, № 500060804/2016/00011 від 22.02.2016 року, № 500060804/2016/00012 від 22.02.2016 року, № 500060804/2016/00013 від 22.02.2016 року, №500060804/2016/00015 від 24.02.2016 року, № 500060804/2016/00017 від 25.02.2016 року, № 500060804/2016/00018 від 26.02.2016 року, № 500060804/2016/00019 від 26.02.2016 року, № 500060804/2016/00020 від 26.02.2016 року, № 500060804/2016/00021 від 26.02.2016 року, № 500060804/2016/00014 від 23.02.2016 року, № 500060804/2016/00016 від 25.02.2016 року, № 500060804/2016/00022 від 01.03.2016 року, № 500060804/2016/00023 від 01.03.2016 року, № 500060804/2016/00024 від 02.03.2016 року, № 500060804/2016/00026 від 03.03.2016 року, № 500060804/2016/00027 від 03.03.2016 року, № 500060804/2016/00029 від 04.03.2016 року, № 500060804/2016/00030 від 04.03.2016 року, № 500060804/2016/00031 від 12.03.2016 року, № 500060804/2016/00034 від 14.03.2016 року, № 500060804/2016/00035 від 14.03.2016 року, № 500060804/2016/00037 від 15.03.2016 року, № 500060804/2016/00038 від 16.03.2016 року, № 500060804/2016/00039 від 17.03.2016 року, № 500060804/2016/00040 від 17.03.2016 року, № 500060804/2016/00041 від 21.03.2016 року, № 500060804/2016/00045 від 22.03.2016 року, № 500060804/2016/00046 від 23.03.2016 року, № 500060804/2016/00048 від 23.03.2016 року, № 500060804/2016/00049 від 23.03.2016 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2016 року позовні вимоги задоволені.

Додатковою постановою Одеського окружного адміністративного суду від 3 серпня 2016 року задоволена заява позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі. Повернуто за рахунок державного бюджету України судовий збір в розмірі 2 756,00 грн., сплачений квитанцією №ПН627 від 11.05.2016р. через відділення №14-28 АБ „Південний на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Дарком.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2016 року залишені без змін постанова Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2016 року та додаткова постанова Одеського окружного адміністративного суду від 3 серпня 2016 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.08.2017 року Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2016 року, додаткову постанову Одеського окружного адміністративного суду від 3 серпня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 7 вересня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно ухвали Вищого адміністративного суду України від 09.08.2017 року суди попередніх інстанцій помилково дійшли висновку про те, що умови поставки товарів DAP та CIF, FOB та СІF є аналогічними та визначають місце поставки товару, не впливають на заявлену декларантом митну вартість товару за ціною договору.

Так, колегія суддів ВАСУ дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій не надано належної оцінки тому, що надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зазначені обставини виключали можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 МК України та обумовлювали необхідність витребування від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2017 року прийнято адміністративну справу № 815/1718/16 до провадження суддєю ОСОБА_3

Представник позивача в судове засідання 04.10.2017 року зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі в тому числі посилаюсь на обставини викладені у позовній заяві (т.1 а.с. 3-8), заяві про збільшення розміру позовних вимог (т.1 а.с. 47-58), письмових поясненнях (т.6 а.с. 3-15).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що митницею безпідставно застосовано другорядний метод визначення митної вартості товарів в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів, оскільки надані декларантом при митному оформленні документи підтверджували числове значення митної вартості товарів за ціною договору та не містили розбіжностей. На думку позивача, митний орган не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, в тому числі з підстав, зазначених у письмових запереченнях (т.3 а.с. 8-19, 27-44), письмових поясненнях (т.6 а.с. 26-32), просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. В обгрунтування правової позиції зазначив, що за наслідками перевірки наданих разом з МД документів та співставлення даних, поданих декларантом для здійснення митного контролю та оформлення товарів, на етапі контролю митної вартості правильності визначення митної вартості товарів, задекларованих у митних деклараціях встановлено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. На підставі ч.3 ст.53 МК України для підтвердження заявленої митної вартості декларанта було повідомлено про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості. У зв'язку із ненаданням декларантом витребуваних документів у повному обсязі митний орган при наявності встановлених автоматизованою системою ризиків видав картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та прийняв рішення про коригування митної вартості. Відтак, на думку відповідача, оскаржувані рішення є правомірними та прийнятими з дотриманням вимог чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступні обставини.

26.11.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Дарком (Покупцем) та Компанією ZHEJIANGFANTASYTEXTILECO., LTD, Китай (Продавцем), був укладений Договір купівлі-продажу товарів № 26/11, за умовами якого компанія нерезидент (Продавець) зобовязалась передати товари у власність ТОВ Дарком (Покупця), а ТОВ Дарком зобовязалось прийняти у власність від Продавця та оплатити товари відповідно до інвойсів, які є додатками до вказаного Договору (т.1 а.с. 59-64).

05.01.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Дарком (Покупцем) та Компанією ZHEJIANGFANTASYTEXTILECO., LTD, Китай (Продавцем), був укладений Договір купівлі-продажу товарів № 05/01, за умовами якого компанія нерезидент (Продавець) зобовязалась передати товари у власність ТОВ Дарком (Покупця), а ТОВ Дарком зобовязалось прийняти у власність від Продавця та оплатити товари відповідно до інвойсів, які є додатками до вказаного Договору (а.с. 16-21).

На виконання умов вказаних Договорів Компанія ZHEJIANGFANTASYTEXTILECO., LTD зобовязалась продати, а ТОВ Дарком прийняти та оплатити товар відповідно до?інвойсів.

У період з грудня 2015 року по березень 2016 року Компанією ZHEJIANGFANTASYTEXTILECO., LTD на виконання умов вказаних Договорів були поставлені на адресу ТОВ Дарком товари, ціна яких визначена в інвойсах.

З метою митного оформлення вищевказаних товарів до відділу митного оформлення митного поста «Одеса-порт» Одеської митниці ДФС позивачем було подано електронні митні декларації, в яких митна вартість визначена за основним методом за ціною договору та документи на підтвердження митної вартості товару, зокрема: зовнішньоекономічні договори, рахунки-фактури (інвойси), пакувальні листи, декларації про походження товару, акти зважування, листи продавця та інші документи.

Судом встановлено, що Одеською митницею ДФС було відмовлено у прийнятті митних декларацій, в яких зазначено основний метод визначення митної вартості за ціною договору, та прийнято Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500060804/2015/00115 від 26.12.2015р., №500060804/2015/00116 від 26.12.2015р., № 500060804/2016/00003 від 29.01.2016р., № 500060804/2016/00022 від 01.03.2016р., №500060804/2016/00046 від 23.03.2016р. (т.1 а.с. 11-12, 71-72, 81-82, 90-91; т.2 а.с. 22-23) та відповідно рішення про коригування митної вартості товарів № 500060804/2015/000041/2 від 26.12.2015р., № 500060804/2015/000042/2 від 26.12.2015р., №500060804/2016/000002/2 від 29.01.2016р., № 500060804/2016/000021/2 від 01.03.2016р., № 500060804/2016/000038/2 від 23.03.2016р., за якими Одеською митницею ДФС визначено метод за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (т.1 а.с. 9-10, 73-74, 83-84, 92-93; т.2 а.с. 24-25).

Одеською митницею ДФС було відмовлено у прийнятті митних декларацій, в яких зазначено основний метод визначення митної вартості за ціною договору, та прийнято картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 500060804/2016/00004 від 02.02.2016р., №500060804/2016/00007 від 15.02.2016р., № 500060804/2016/00010 від 22.02.2016р., № 500060804/2016/00011 від 22.02.2016р., №500060804/2016/00012 від 22.02.2016 р., № 500060804/2016/00013 від 22.02.2016р., № 500060804/2016/00014 від 23.02.2016р., №500060804/2016/00015 від 24.02.2016р., № 500060804/2016/00016 від 25.02.2016р., № 500060804/2016/00017 від 25.02.2016р. №500060804/2016/00018 від 26.02.2016р., № 500060804/2016/00019 від 26.02.2016р., № 500060804/2016/00020 від 26.02.2016р., №500060804/2016/00021 від 26.02.2016р., № 500060804/2016/00023 від 01.03.2016р., № 500060804/2016/00024 від 02.03.2016р., №500060804/2016/00026 від 03.03.2016р., № 500060804/2016/00027 від 03.03.2016р., № 500060804/2016/00029 від 04.03.2016р., №500060804/2016/00030 від 04.03.2016р., № 500060804/2016/00031 від 12.03.2016р., № 500060804/2016/00034 від 14.03.2016р., №500060804/2016/00035 від 14.03.2016р., № 500060804/2016/00037 від 15.03.2016р., № 500060804/2016/00038 від 16.03.2016р., №500060804/2016/00039 від 17.03.2016р., № 500060804/2016/00040 від 17.03.2016р., № 500060804/2016/00041 від 21.03.2016р., №500060804/2016/00045 від 22.03.2016р., № 500060804/2016/00048 від 23.03.2016р., № 500060804/2016/00049 від 23.03.2016р. (т.1 а.с. 100-101, 113-115, 128-129, 136-137, 144-146, 164-166, 182-184, 197-199, 214-216, 226-227, 234-235, 243-244; т.2 2-3, 11-12, 30-32, 44-45, 59-60, 69-70, 83-85, 98-99, 113-115, 128-129, 136-137, 144-146, 159-160, 167-168, 180-181, 196-197, 206-207, 215-216,228-230) та відповідно рішення про коригування митної вартості товарів № 500060804/2016/000003/2 від 02.02.2016р., № 500060804/2016/000006/2 від 15.02.2016р., №500060804/2016/000009/2 від 22.02.2016р., № 500060804/2016/000010/2 від 22.02.2016р., № 500060804/2016/000011/2 від 22.02.2016р., №500060804/2016/000012/2 від 22.02.2016р., № 500060804/2016/000013/2 від 23.02.2016р., № 500060804/2016/000014/2 від 24.02.2016р., №500060804/2016/000015/2 від 25.02.2016р., № 500060804/2016/000016/2 від 25.02.2016р., № 500060804/2016/000017/2 від 26.02.2016р., №500060804/2016/000018/2 від 26.02.2016р., № 500060804/2016/000019/2 від 26.02.2016р., № 500060804/2016/000020/2 від 26.02.2016р., №500060804/2016/000022/2 від 01.03.2016р., № 500060804/2016/000023/2 від 02.03.2016р., № 500060804/2016/000025/2 від 03.03.2016р., №500060804/2016/000024/2 від 03.03.2016р., № 500060804/2016/000025/2 від 04.03.2016р., № 500060804/2016/000026/2 від 04.03.2016р., №500060804/2016/000027/2 від 12.03.2016р., № 500060804/2016/000029/2 від 14.03.2016р., № 500060804/2016/000030/2 від 14.03.2016р., №500060804/2016/000031/2 від 15.03.2016р., № 500060804/2016/000032/2 від 16.03.2016р., № 500060804/2016/000033/2 від 17.03.2016р., №500060804/2016/000034/2 від 17.03.2016р., № 500060804/2016/000035/2 від 21.03.2016р., № 500060804/2016/000037/2 від 22.03.2016р., №500060804/2016/000040/2 від 23.03.2016р., № 500060804/2016/000039/2 від 23.03.2016р., за якими Одеською митницею ДФС визначено резервний метод визначення митної вартості товарів (т.1 а.с. 102-105, 116-119, 130-131, 138-139, 147-151, 167-170, 185-188, 200-203, 217-219, 228-229, 236-237, 245-246; т.2 а.с. 4-5, 13-15, 33-36, 46-49, 61-62, 71-74, 86-89, 100-103, 116-118, 130-131, 138-139, 147-150, 161-162, 169-172, 182-185, 198-200, 208-209, 217-220, 231-234).

Декларантом були заповнені та подані до митного органу нові митні декларації, в яких митна вартість товару була задекларована за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів та за резервним методом визначення митної вартості на підставі вказаних Рішень. Товар було випущено в обіг під фінансову гарантію на підставі ст. 55 МК України.

З суми, на яку було збільшено митну вартість товару, позивачем було сплачено митні платежі на підставі ст. 55 МК України (фінансова гарантія) у сумі 6075149,82 грн.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу приписів п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

За приписами ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено ч.1 ст.53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з ч.1 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.4 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

У відповідності до ч.5 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно з ч.6 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.58 Митного кодексу України основний метод визначення митної вартості не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Поряд із цим, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Така правова позиція наведена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 31.03.2015 у справах № 21-127а15 та № 21-53а15, яка підлягає обов'язковому врахуванню на підставі положень ч. 2 ст. 161 та ст. 244-2 КАС України.

У рішення про коригування митної вартості товарів № 500060804/2016/000003/2 від 02.02.2016р., № 500060804/2016/000006/2 від 15.02.2016р., №500060804/2016/000009/2 від 22.02.2016р., № 500060804/2016/000010/2 від 22.02.2016р., № 500060804/2016/000011/2 від 22.02.2016р., №500060804/2016/000012/2 від 22.02.2016р., № 500060804/2016/000013/2 від 23.02.2016р., № 500060804/2016/000014/2 від 24.02.2016р., №500060804/2016/000015/2 від 25.02.2016р., № 500060804/2016/000016/2 від 25.02.2016р., № 500060804/2016/000017/2 від 26.02.2016р., №500060804/2016/000018/2 від 26.02.2016р., № 500060804/2016/000019/2 від 26.02.2016р., № 500060804/2016/000020/2 від 26.02.2016р., №500060804/2016/000022/2 від 01.03.2016р., № 500060804/2016/000023/2 від 02.03.2016р., № 500060804/2016/000025/2 від 03.03.2016р., №500060804/2016/000024/2 від 03.03.2016р., № 500060804/2016/000025/2 від 04.03.2016р., № 500060804/2016/000026/2 від 04.03.2016р., №500060804/2016/000027/2 від 12.03.2016р., № 500060804/2016/000029/2 від 14.03.2016р., № 500060804/2016/000030/2 від 14.03.2016р., №500060804/2016/000031/2 від 15.03.2016р., № 500060804/2016/000032/2 від 16.03.2016р., № 500060804/2016/000033/2 від 17.03.2016р., №500060804/2016/000034/2 від 17.03.2016р., № 500060804/2016/000035/2 від 21.03.2016р., № 500060804/2016/000037/2 від 22.03.2016р., №500060804/2016/000040/2 від 23.03.2016р., № 500060804/2016/000039/2 від 23.03.2016р., за якими Одеською митницею ДФС визначено резервний метод визначення митної вартості товарів, зазначено, що у поданих документах містяться розбіжності, не містяться усі відомості, що підтверджують числове значення складових митної вартості товарів, зокрема: у п.1.1 наданому до митного оформлення зовнішньоекономічного контракту від 05.01.2016 № 05/01 ціна товару містить ціну товару на умовах поставки DAP, тоді як митне оформлення здійснюється на умовах CIF Odessa відповідно до умов поставки товару в інвойсі; п.6.2 контракту визначено, що оплата за товар може бути здійснена як попередня оплата, згідно інвойсу, так і можлива відстрочка платежу, але в наданому до митного оформлення інвойсі спосіб оплати за товар не зазначений.

У рішеннях №500060804/2015/000041/2 від 26.12.2015р., № 500060804/2015/000042/2 від 26.12.2015р., № 500060804/2016/000002/2 від 29.01.2016р., № 500060804/2016/000003/2 від 02.02.2016р. вказано, що у п.1.1 наданому до митного оформлення зовнішньоекономічного контракту від 26.11.2015р. № 26/11 ціна товару містить ціну товару на умовах поставки FOB, тоді як митне оформлення здійснюється на умовах CIF Odessa відповідно до умов поставки товару в інвойсі.

У графі 33 оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів зазначено аналогічні обставини, що були передумовою направлення декларанту повідомлення у порядку статті 53 Митного кодексу України.

Наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, поданих документів було достатньо для прийняття рішення на їх підставі, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за методами визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, резервним методом та прийняв оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, декларантом надано до митного органу всі необхідні документи, які давали змогу митному органу визначити митну вартість товару за ціною договору за кожною митною декларацією: договір, в якому зазначена повна вартість контракту, порядок, умови та строки оплати товару, умови поставки, тощо, інвойс, який також містить всі дані щодо найменування, ціни, умов поставки товару, пакувальний лист, в якому є посилання на договір, та який містить дані щодо кількості, ваги товару.

Суд ввважає необгруниованим посилання відповідача в оскаржуваних рішеннях щодо незазначення в інвойсі способу оплати за товар, як на наявність розбіжностей в документах, оскільки спосіб оплати товару не є ціноутворюючим фактором, відсутність цієї інформації в інвойсі не може свідчити про заниження митної вартості товару.

Спосіб оплати товару визначений у договорах, на які є посилання в інвойсі, а інвойс є наслідком відповідних договорів та є розрахунково-платіжним документом, в якому виставляються суми до сплати покупцю, до того ж, в інвойсі міститься вся необхідна інформація для визначення митної вартості товару за ціною договору.

Чинним законодавством не передбачено, що інвойс повинен містити спосіб оплати товару. Також товар поставлявся на умовах відстрочки сплати за товар. Тому у наданому до митного оформлення інвойсі не повинно було зазначатися, що оплата товару здійснюється як попередня оплата. У п. 6.2 договорів зазначено, що оплата за товар може бути здійснена як попередня оплата, згідно інвойсів. Пунктами 6.2 договорів не передбачено, що в інвойсі повинні зазначатися спосіб оплати товару в тому разі, якщо оплата здійснюється на умовах відстрочки платежу.

Таким чином, незазначення форми оплати (попередня оплата/відстрочка платежу) в інвойсах не впливає на заявлену декларантом митну вартість товару (числові значення складових митної вартості товарів), відтак сумніви митного органу у правильності визначення митної вартості з цих підстав є необгрунтованими.

Суд вважає необґрунтованими твердження митного органу про вплив розбіжностей по вагових характеристиках товарів на числові показники складових митної вартості товарів, з огляду на наступне.

Так, у рішенні № 500060804/2016/000002/2 від 29.01.2016 р., як на наявність розбіжностей, вказано, що у коносаменті від 19.12.2015 р. № SHASEA09306 зазначена кількість місць 298 з вагою брутто 3024 кг, у той же час у пакінг-листі від 29.12.2015 р. № ZFT-3055/12/2 зазначена така сама кількість місць, але з іншою вагою брутто 4700 кг (т.1 а.с. 92-93).

Судом встановлено, що у митній декларації № 500060804/2016/000119 від 29.01.2016 р. у графі 35 вказана вага брутто 4700 кг - на підставі даних пакувального листа № ZFT-3055/12/2 від 29.12.2015 р. Згідно акту № WGT076166 від 28.01.2016 р. вага вантажу з упаковкою складає 4700 кг. Вказаний пакувальний лист був наданий до митного оформлення. Крім того, до митного органу був наданий лист продавця від 29.12.2015 р., в якому продавець вказує, що правильною є інформація, вказана у пакінгу № ZFT-3055/12/2 від 29.12.2015 р. Отже, декларантом була правильно вказана вага товару, і у митного органу не було підстав для коригування вартості товару в бік завищення (а.с. 94-95).

У рішенні № 500060804/2016/000027/2 від 12.03.2016 р., як на наявність розбіжностей, вказано, що у коносаменті від 02.02.2016 р. № 671196 зазначена вага брутто - 19607,240 кг, а в пакувальному листі від 20.02.2016 р. № ZFT-6263/01/2 21080 кг.

Судом встановлено, що у митній декларації № 500060804/2016/000593 від 12.03.2016 р. у графах 35 у сукупності вказана вага брутто 21080 кг - на підставі даних пакувального листа № ZFT-6263/01/2від 20.02.2016 р. Вказаний пакувальний лист був наданий до митного оформлення. Крім того, до митного органу був наданий лист продавця від 20.02.2016 р., в якому продавець вказує, що правильною є інформація, вказана у пакінгу № ZFT-6263/01/2від 20.02.2016 р. Отже, декларантом була правильно вказана вага товару, і у митного органу не було підстав для коригування вартості товару в бік завищення.

У рішенні № 500060804/2016/000034/2 від 17.03.2016 р., як на наявність розбіжностей, вказано, що у коносаменті від 03.02.2016 р. № 254379 зазначена вага брутто 14740,400 кг, а у пакувальному листі від 20.02.2016 р. № ZFT-9240/02/2 15950 кг. Судом встановлено, що у митній декларації № 500060804/2016/000658 від 17.03.2016 р. у графах 35 у сукупності вказана вага брутто 15950 кг - на підставі даних пакувального листа № ZFT-9240/02/2 від 20.02.2016 р. Вказаний пакувальний лист був наданий до митного оформлення. Крім того, до митного органу був наданий лист продавця від 20.02.2016 р., в якому продавець вказує, що правильною є інформація, вказана у пакінгу № ZFT-9240/02/2 від 20.02.2016 р. Отже, декларантом була правильно вказана вага товару, і у митного органу не було підстав для коригування вартості товару в бік завищення.

Судом встановлено, що ТОВ «Дарком» за умовами зовнішньоекономічного контракту № 21/11 від 26.11.2015р. здійснено митне оформлення за митними деклараціями, за наслідками розгляду яких відповідачем прийнято оскаржувані рішення №500060804/2015/000041/2 від 26.12.2015р., № 500060804/2015/000042/2 від 26.12.2015р., № 500060804/2016/000002/2 від 29.01.2016р., № 500060804/2016/000003/2 від 02.02.2016р., у графі 33 яких вказано, що у п.1.1 наданому до митного оформлення зовнішньоекономічного контракту від 26.11.2015р. № 26/11 ціна товару містить ціну товару на умовах поставки FOB, тоді як митне оформлення здійснюється на умовах CIF Odessa відповідно до умов поставки товару в інвойсі.

Митне оформлення інших товарів здійснювалось на підставі зовнішньоекономічного договору від 05.01.2016р. № 05/01. В оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів, вказано, що у п.1.1 наданому до митного оформлення зовнішньоекономічного контракту ціна товару містить ціну товару на умовах поставки DAP, тоді як митне оформлення здійснюється на умовах CIF, відповідно до умов поставки товару в інвойсі.

В матеріалах справи містяться копії інвойсів, що подавались до митного оформлення, та в яких визначено умови, на яких поставляється вказаний товар, а саме CIF (порт призначення), що не суперечить пунктам 1.1 зовнішньоекономічних договорів.

Так, згідно пунктів 1.1 зовнішньоекономічних договорів сторонами визначено, що товари повинні бути поставлені на умовах FOB (контракт № 26/11 від 26.11.2015р.) та на умовах DAP (контракт № 05/01 від 05.01.2016р.) згідно Інкотермс 2010; також визначено, що умови, на яких поставляється вказаний товар визначаються відповідно до інвойсів, які є додатками до договорів. При цьому, до суду не надано будь-яких доказів визнання недійсними чи нечинними договорі або їх окремих пунктів, укладених позивачем з компанією неризединтом «ZHEJIANG FANTASY TEXTILE CO., LTD».

Суд враховує, що згідно п. 1.5 Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 06.09.2001 № 201(зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 вересня 2001 р. за № 833/6024), передбачено, що у розділ „Базисні умови поставки товарів (приймання-здавання виконаних робіт або послуг) зовнішньоекономічного договору зазначається вид транспорту та базисні умови поставки (відповідно до правил „Інкотермс), які визначають обовязки контрагентів щодо поставки товару і встановлюють момент переходу ризиків від однієї сторони до іншої, а також конкретний строк поставки товару(окремих партій товару).

У відповідності до загальносвітової практики, рахунок-фактура має містити дату складання, найменування та реквізити продавця і покупця, найменування товарів, їх ціну, загальну вартість рахунку, валюту, ставки та розмір податку. Також, в рахунку фактурі можуть зазначатись реквізити зовнішньоекономічної угоди, відповідно до якого здійснюється поставка, реквізити відвантажувального документа, платіжні реквізити та інші відомості, у разі якщо їх наявність в рахунку-фактурі передбачена умовами договору, такі як умови поставки, умови оплати, місце завантаження, розмір та підстави надання знижок.

Пункти 18, 19, 20 розділу VІІ Рекомендацій Європейської економічної комісії ООН „Формуляр-зразок уніфікованого рахунку для міжнародної торгівлі (ECE/TRADE/148) (Женева, вересень 1983р.) передбачають, що формуляр-зразок має три групи полів даних: у першій містяться відомості про угоду (сторони, умови і таке інше), у другому опис товарів, позиції рахунку та кількості і таке інше, а у третій додаткові витрати, вирахування та загальна сума рахунку з посвідчу вальною заявою, якщо вона є необхідною. Відомості про угоду наводяться з наступними заголовками, зокрема, з заголовком „Умови поставки і платежу - ці відомості повинні зазначатися або конкретним посиланням на стандарти умови, такі, як „Інкотермс, або шляхом точного опису застосовувальних умов.

Таким чином, вимоги чинного законодавства України та міжнародних документів передбачають в зовнішньоекономічному контракті та допускають в рахунку-фактурі (інвойсі) зазначення умов поставки товарів відповідно до правил „Інкотермс, які визначають обовязки контрагентів щодо поставки товару і встановлюють момент переходу ризиків від однієї сторони до іншої, а також конкретний строк поставки товару (окремих партій товару).

На підставі визначених продавцем в інвойсах умов поставки CIF, декларантом подано до митного оформлення декларації, в яких у графі 20 заявлено умови поставки CIF, ці ж умови зазначено митним органом у графі 15 оскаржуваних рішень.

Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс), - це міжнародні правила по тлумаченню найбільш широко використовуваних торгових термінів в області зовнішньої торгівлі, у них зазначені яка з сторін договору купівлі - продажу повинна здійснити необхідні для перевезення та страхування дії, коли продавець передає товар покупцю, та які витрати несе кожна з сторін.

Обрані сторонами умови зовнішньоекономічного договору умови поставки товару визначають те, які витрати включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари або іншими словами, визначають конкретні складові митної вартості товарів.

Відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс) умови поставки DAP DELIVERED AT PLACE (…named place) поставка у місці призначення (назва місця поставки) означає, що продавець виконав своє зобовязання з поставки, коли він надав покупцю товар, готовий до розвантаження з транспортного засобу, яке прибуло у погоджене місце призначення. Продавець зобовязаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару до узгодженого пункту у названому місці призначення, якщо він названий, у місці поставки на кордоні.

Також відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс) умови поставки FOB FREE ON BOARD (…named port of shipment) ФРАНКО-БОРТ (… назва порту відвантаження), „франко-борт означають, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець. Продавець зобовязаний нести всі витрати повязані з товаром, до моменту переходу товару через поручні судна в названому порту відвантаження; нести всі ризики втрати чи пошкодження товару до моменту переходу товару через поручні судна в названому порту відвантаження.

Відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс), введених в дію Міжнародною торговою палатою, за умовами терміну CIF, (COST, INSURANCE AND FREIGHT (... named port of destination), (ВАРТІСТЬ, СТРАХУВАННЯ TA ФРАХТ (... назва порту призначення) на продавця покладається також обов'язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення, продавець зобов'язаний укласти договір страхування та сплатити страхові внески.

Частиною 10 ст. 58 МК України передбачений перелік складових митної вартості, які додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. За змістом цієї норми обов'язковою ознакою таких витрат є невключення їх до ціни товару, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

За умовами поставки CIF (ІНКОТЕРМС 2010) продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Згідно з базисними умовами поставки СIF продавець зобов'язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, але ризик втрати чи пошкодження товару, як і будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять з продавця на покупця. За умовами терміну CIF саме на продавця покладається обов'язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати й ушкодження товару під час перевезення.

Тобто, у разі поставки товару на умовах СIF витрати, пов'язані з доставкою товару та його страхуванням, здійснюються продавцем і, відповідно, закладаються ним у контрактну ціну товару. Відповідно, фактурна (контрактна) вартість товару повністю співпадає з митною вартістю, інші складові митної вартості, зокрема, витрати на страхування та транспортування товару до місця поставки, відсутні як такі.

Як вбачається з декларацій митної вартості, поданих декларантом, витрати на транспортування і страхування та інші складові у складі митної вартості не заявлялись, а митна вартість товару визначена декларантом виключно на підставі контрактної (договірної) вартості.

Таким чином, оплата перевезення вантажу (фрахту) та страхування товару на умовах поставки СIF не є обов'язком покупця і незалежно від того, чи оплата за фрахт передує оплаті відправці (у пункті відправки), чи то здійснюється у місці призначення, покладається на продавця товару.

Крім того, відомості про те, що поставка товару здійснюється на умовах CIF, містяться в інших документах, що стосувалися розмитнення цього товару.

Слід зазначити, що формування продавцем ціни на товар та включення до контрактної вартості товару витрат продавця на страхування та перевезення з урахуванням визначених умов поставки CIF, відбувається до моменту фактичного понесення таких витрат продавцем, тому ненадання продавцем товару страхового полісу та документів, що підтверджують вартість перевезення, не може свідчити про те, що витрати на страхування та перевезення не включені у вартість товару.

В даному випадку не є важливим, які страхові платежі і за якою процентною ставкою вони оплачені постачальником товару, це стосується і транспортних витрат нерезидента, оскільки, враховуючи умови поставки, вони не можуть вплинути на правильність визначення позивачем митної вартості.

З урахуванням наведеного, твердження митного органу, якими обґрунтовано рішення про коригування митної вартості товару, зазначені у графі 33 оскаржуваних рішень, є безпідставними, так як контролюючим органом не доведено існування розбіжностей у числових значеннях митної вартості товару, що унеможливили б визначення митної вартості за ціною контракту, тобто за першим методом.

З цього приводу суд звертає увагу на те, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості не містять вказівки на документи, що окремо або у сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не містять обставин, які мали бути підтвердженими додатково запитаними митним органом документами.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої товариства з обмеженою відповідальністю Дарком митної вартості товару судом не встановлено.

З приводу посилання відповідача на наявність у автоматизованій системі аналізу та управління ризиками за напрямом митної вартості відомостей про те, що у попередні періоди подібний товар розмитнювався за більшою митною вартістю, ніж задекларував позивач, суд звертає увагу, що відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень.

Наявність у названій системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Крім іншого, суд акцентує увагу на тому, що відповідачем не доведено наявності підстав для застосування другорядних методів визначення митної вартості, а за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, резервного методу та не надано доказів на підтвердження зазначеної відповідачем інформації.

Як вбачається зі змісту оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів, незастосування інших методів митний орган пояснив відсутністю інформації. Однак, зазначені твердження не підтверджені відповідачем жодними доказами.

Суд зазначає, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, не містять жодних пояснень з боку митного органу щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та інформації і джерел, які використовувались митницею при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів всупереч положенням п.п.2, 4 ч.2 ст.55 Митного кодексу України.

Згідно з ч.3 ст.5 Закону України Про зовнішньоекономічну діяльність втручання державних органів у зовнішньоекономічну діяльність її суб'єктів у випадках, не передбачених цим Законом, в тому числі і шляхом видання підзаконних актів, які створюють для її здійснення умови гірші від встановлених в цьому Законі, є обмеженням права здійснення зовнішньоекономічної діяльності і як таке забороняється.

Відповідно до ст.6 Закону України Про зовнішньоекономічну діяльність зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

Згідно з ст.6 Господарського кодексу України загальними принципами господарювання в Україні є свобода підприємницької діяльності, заборона незаконного втручання органів державної влади у господарські відносини.

Відповідно до положень зі ст.ст.179, 189, 190 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення, суб'єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни. При здійсненні експортних та імпортних операцій у розрахунках з іноземними контрагентами застосовуються контрактні (зовнішньоторговельні) ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі види продукції, за винятком тих, на які встановлено державні ціни.

Згідно з Наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012 р. Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору митницею при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

В оскаржуваних рішеннях не визначено, яка з перелічених у частині 2 ст.58 Митного кодексу України підстав у даному випадку стала причиною неможливості застосування першого методу, яка складова частина митної вартості товару не піддається обчисленню, або непідтверджена документально, чи неправильно обрахована, що позбавляло позивача надати належні документи чи обґрунтування.

З урахуванням зазначеного, суд встановив, що в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів не зазначені обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості товарів, за наслідками яких розпочалась процедура консультацій та в подальшому скориговано митну вартість товару.

Згідно з ч.3 ст.318 Митного кодексу України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI Про внесення змін до Закону України Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст.8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Відповідно до ч.7 ст.54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Таким чином, дослідивши надані позивачем для митного оформлення документи, копії яких містяться у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позивач надав усі документи, необхідні для визначення митної вартості, документи містять повну інформацію про митну вартість та її складові частини.

У свою чергу, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами обставин надання неповних відомостей, а також існування розбіжностей, неточностей, які б впливали на рівень митної вартості товарів, ознак підробки цих документів або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства, враховуючи встановлені у судовому засіданні факти, оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи вищезазначені рішення про коригування митної вартості товарів та видаючи відповідні картки відмови у митному оформленні товарів, діяв не на підставі та не у спосіб, передбачений вимогами чинного законодавства; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, відтак оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів та видані на їх підставі картки відмови у митному оформленні товарів є також протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю Дарком є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 04 жовтня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Дарком до Одеської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці Державної фіскальної служби - задовольнити повністю.

Визнанати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Одеської митниці Державної фіскальної служби №500060804/2015/000042/2 від 26.12.2015 року, №500060804/2015/000041/2 від 26.12.2015 року, №500060804/2016/000002/2 від 29.01.2016 року, №500060804/2016/000003/2 від 02.02.2016 року, №500060804/2016/000006/2 від 15.02.2016 року, №500060804/2016/000009/2 від 22.02.2016 року, №500060804/2016/000010/2 від 22.02.2016 року, №500060804/2016/000011/2 від 22.02.2016 року, №500060804/2016/000012/2 від 22.02.2016 року, №500060804/2016/000014/2 від 24.02.2016 року, №500060804/2016/000016/2 від 25.02.2016 року, №500060804/2016/000017/2 від 26.02.2016 року, №500060804/2016/000018/2 від 26.02.2016 року, №500060804/2016/000019/2 від 26.02.2016 року, №500060804/2016/000020/2 від 26.02.2016 року, №500060804/2016/000013/2 від 23.02.2016 року, №500060804/2016/000015/2 від 25.02.2016 року, №500060804/2016/000021/2 від 01.03.2016 року, №500060804/2016/000022/2 від 01.03.2016 року, №500060804/2016/000023/2 від 02.03.2016 року, №500060804/2016/000025/2 від 03.03.2016 року, №500060804/2016/000024/2 від 03.03.2016 року, №500060804/2016/000025/2 від 04.03.2016 року, №500060804/2016/000026/2 від 04.03.2016 року, №500060804/2016/000027/2 від 12.03.2016 року, №500060804/2016/000029/2 від 14.03.2016 року, №500060804/2016/000030/2 від 14.03.2016 року, №500060804/2016/000031/2 від 15.03.2016 року, №500060804/2016/000032/2 від 16.03.2016 року, №500060804/2016/000033/2 від 17.03.2016 року, №500060804/2016/000034/2 від 17.03.2016 року, №500060804/2016/000035/2 від 21.03.2016 року, №500060804/2016/000037/2 від 22.03.2016 року, №500060804/2016/000038/2 від 23.03.2016 року, №500060804/2016/000040/2 від 23.03.2016 року, №500060804/2016/000039/2 від 23.03.2016 року.

Визнанати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці Державної фіскальної служби № 500060804/2015/00116 від 26.12.2015 року, № 500060804/2015/00115 від 26.12.2015 року, № 500060804/2016/00003 від 29.01.2016 року, № 500060804/2016/00004 від 02.02.2016 року, № 500060804/2016/00007 від 15.02.2016 року, № 500060804/2016/00010 від 22.02.2016 року, № 500060804/2016/00011 від 22.02.2016 року, № 500060804/2016/00012 від 22.02.2016 року, № 500060804/2016/00013 від 22.02.2016 року, №500060804/2016/00015 від 24.02.2016 року, № 500060804/2016/00017 від 25.02.2016 року, № 500060804/2016/00018 від 26.02.2016 року, № 500060804/2016/00019 від 26.02.2016 року, № 500060804/2016/00020 від 26.02.2016 року, № 500060804/2016/00021 від 26.02.2016 року, № 500060804/2016/00014 від 23.02.2016 року, № 500060804/2016/00016 від 25.02.2016 року, № 500060804/2016/00022 від 01.03.2016 року, № 500060804/2016/00023 від 01.03.2016 року, № 500060804/2016/00024 від 02.03.2016 року, № 500060804/2016/00026 від 03.03.2016 року, № 500060804/2016/00027 від 03.03.2016 року, № 500060804/2016/00029 від 04.03.2016 року, № 500060804/2016/00030 від 04.03.2016 року, № 500060804/2016/00031 від 12.03.2016 року, № 500060804/2016/00034 від 14.03.2016 року, № 500060804/2016/00035 від 14.03.2016 року, № 500060804/2016/00037 від 15.03.2016 року, № 500060804/2016/00038 від 16.03.2016 року, № 500060804/2016/00039 від 17.03.2016 року, № 500060804/2016/00040 від 17.03.2016 року, № 500060804/2016/00041 від 21.03.2016 року, № 500060804/2016/00045 від 22.03.2016 року, № 500060804/2016/00046 від 23.03.2016 року, № 500060804/2016/00048 від 23.03.2016 року, № 500060804/2016/00049 від 23.03.2016 року.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі статтею 254 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 09.10.2017 р.

Суддя О.М. Тарасишина

.