Справа № 820/1282/17
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

09 жовтня 2017 р. справа № 820/1282/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Старосєльцевої О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Цабеки К.Є.,

представник позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Кезлі М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління державної міграційної служби в Харківській області про скасування рішення,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_3, у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про скасування рішення начальника Дзержинського РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській області Довгопола М.В., погодженого начальником відділу організації запобігання нелегальної міграції, реадмісії та видворення Управління у справах іноземців та ОБГ ГУ ДМС України в Харківській області Семіногом І.О., затвердженого начальником ГУ ДМС України в Харківській області Гузь В.В. про скорочення терміну перебування в Україні громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Аргументуючи заявлені вимоги зазначив, що згідно з Міжнародною Угодою з Республікою Таджикистан ОСОБА_3 мав право безперешкодно перебувати на території України протягом 90 діб від дати прибуття. Законних підстав для скорочення цього строку не існувало. Посилаючись на такі міркування, просив суд позов задовольнити.

Відповідач, ГУ ДМС у Харківській області з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що на момент виявлення позивача на території України у останнього не було жодних підстав, передбачених ч.4-12 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» для перебування на території України. У зв'язку з чим було прийнято рішення про скорочення терміну перебування позивача на території України.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти позову, повно виконавши процесуальний обов'язок стосовно офіційного з'ясування обставин по справі, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивач, громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_3 23.06.2016 року прибув до України в місто Харків.

15.07.2016 року начальником Дзержинського РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській області Довгополом М.В. було прийнято рішення, погоджене начальником відділу організації запобігання нелегальної міграції, реадмісії та видворення Управління у справах іноземців та ОБГ ГУ ДМС України в Харківській області Семіногом І.О. та затверджене начальником ГУ ДМС України в Харківській області Гузь В.В. з приводу скорочення терміну перебування в Україні громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов'язання останнього залишити територію України до 17.07.2016 року.(а.с.135-136).

Оскільки спірне рішення набуло юридичної сили лише з моменту затвердження керівником ГУ ДМС у Харківській області, а Дзержинський РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській області є структурним підрозділом регіонального тероргану ДМС України, то суд вважає,що відповідачем по справі повинно бути саме ГУ ДМС у Харківській області.

Перевіряючи відповідність закону, зокрема, ч.3 ст.2 КАС України, спірного рішення суд зазначає, що правовідносини з приводу знаходження іноземців та осіб без громадянства на території України та з приводу діяльності органів державної влади по контролю за таким знаходженням унормовані, насамперед, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. №150; далі за текстом Порядок №150).

Так, відповідно ст.24 цього закону якщо в іноземця або особи без громадянства немає підстав для тимчасового проживання, встановлених частинами четвертою - дванадцятою статті 4 цього Закону, або для тимчасового перебування на території України, строк їх перебування скорочується (ч.1 ст.24); Рішення про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, або органами Служби безпеки України (ч.2 ст.24).

Отже, у силу закону повноваженнями на прийняття спірного рішення законодавець наділив виключно центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції.

Відповідач по справі статусу такого органу не має.

Відтак, у спірних правовідносинах відповідач не мав повноважень на прийняття спірного рішення.

При цьому, існування згадки про наявність таких повноважень у п.13 Порядку №150 судом до уваги не береться, позаяк суперечність між змістом ч.2 ст.24 закону та змістом п.13 Порядку №150 зумовлює необхідність застосування саме норми закону як нормативно-правового акту вищої юридичної сили.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначено ч.ч.4-12 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», де указано, що іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні; іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для участі у реалізації проектів міжнародної технічної допомоги, зареєстрованих у встановленому порядку, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні; іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою проповідування релігійних віровчень, виконання релігійних обрядів чи іншої канонічної діяльності за запрошенням релігійних організацій та погодженням з державним органом, який здійснив реєстрацію відповідної релігійної організації, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період діяльності в Україні; іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для участі у діяльності філій, відділень, представництв та інших структурних осередків громадських (неурядових) організацій іноземних держав, зареєстрованих у встановленому порядку, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період діяльності в Україні; іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для роботи у представництвах іноземних суб'єктів господарювання в Україні, зареєстрованих у встановленому порядку, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні; іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для роботи у філіях або представництвах іноземних банків, зареєстрованих у встановленому порядку, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні; іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для провадження культурної, наукової, освітньої діяльності на підставах і в порядку, встановлених міжнародними договорами України або спеціальними програмами, а також іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою участі в міжнародних та регіональних волонтерських програмах чи участі в діяльності організацій та установ, що залучають до своєї діяльності волонтерів відповідно до Закону України "Про волонтерську діяльність", інформація про які розміщена на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері волонтерської діяльності, отримали посвідку на тимчасове проживання та здійснюють волонтерську діяльність на базі зазначених організацій та установ, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період провадження такої діяльності; іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для роботи кореспондентом або представником іноземних засобів масової інформації та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні; іноземці та особи без громадянства, які є засновниками та/або учасниками, та/або бенефіціарними власниками (контролерами) юридичної особи, зареєстрованої в Україні, та прибули в Україну з метою контролю за діяльністю таких юридичних осіб і отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період дії посвідки.

Відповідно до ч.16 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

У ході розгляду справи судом встановлено, що ст.1 Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Республіки Таджикистан про взаємні поїздки громадян (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2002 р. №1277; далі за текстом - Угода), громадяни держави однієї Сторони, незалежно від місця постійного проживання, можуть в'їжджати, виїжджати, прямувати транзитом і перебувати на території держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування і реєстрації, що діють у цій державі, по документах, зазначених у Додатку до цієї Угоди.

Згідно з ч.1 ст.4 Угоди громадяни держави однієї Сторони, які в'їжджають на територію держави іншої Сторони на термін більше ніж 90 (дев'яносто) діб або з метою працевлаштування, чи на постійне проживання, зобов'язані мати візу приймаючої держави.

Аналізуючи вищезазначені норми, суд доходить висновку, що перебування на території України іноземців - громадян Республіки Таджикістан на протязі 90 діб можливе без будь-яких дозвільних документів. Лише перебування цих громадян терміном більше ніж 90 діб вимагає одержання візи приймаючої держави.

З наявних у справі документів випливає, що позивач прибув до м.Харкова - 23.06.2016 року. А відтак, строк перебування позивача в Україні мав закінчитися 23.09.2016 року.

Внаслідок прийняття спірного рішення строк перебування позивача на території України було скорочено, а позивач був обтяжений обов'язком залишити територію України до 17.07.2016р.

Дослідивши зміст спірного рішення, суд з'ясував, що юридичною підставою для прийняття цього рішення суб'єкт владних повноважень обрав приписи вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та положення Постанови КМУ №150 від 15.02.2012р., а фактичною підставою слугувало повідомлення УСБУ в Харківській області.

Між тим, суд змушений зазначити, що, по-перше, Постанова КМУ №150 від 15.02.2012р. не містить жодних підстав для прийняття спірного рішення, позаяк такі підстави викладені в Порядку №150, а, по-друге, Порядком №150 передбачено низку підстав для прийняття рішення про скорочення терміну перебування на території України.

Оскільки суб'єкт владних повноважень у спірних правовідносинах не обрав конкретної юридичної підстави, то суд вважає, що спірне рішення не задовольняє правилу юридичної визначеності як невід'ємної складової запровадженого ст.8 Конституції України принципу верховенства права.

З метою виконання вимог ст.11 КАС України суд неодноразово витребовував у відповідача докази, які стали підставою для прийняття рішення про скорочення терміну перебування в Україні, зокрема, і повідомлення УСБУ в Харківській області.

Проте, відповідачем до суду не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність обставин, для скорочення терміну перебування іноземця на території України, а саме: вироку суду, яким іноземця засуджено до позбавлення волі; документів про те, що дії іноземця становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; документів про те, що скорочення терміну перебування в Україні є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Відповідачем, також, не надано суду жодного доказу, який би підтверджував порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Посилання представника відповідача, що громадянин Таджикістану ОСОБА_3 на момент виявлення його на території України ні з ким не перебував у трудових відносинах, із заявою про отримання посвідки на тимчасове проживання не звертався суд не бере до уваги, оскільки відповідачем не надано до суду доказів того, що позивач мав намір залишитися в Україні на тимчасове проживання.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що спірне рішення суб'єкта владних повноважень не відповідає вимогам ч.3 ст.2 КАС України

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Оскільки у ході розгляду справи суб'єкт владних повноважень за правилами ч.2 ст.71 КАС України не довів фактичної обґрунтованості та юридичної правильності покладених в основу спірного рішення мотивів, то позов належить задовольнити.

З метою виконання вимог ст.11 та ст.162 КАС України, а також дієвого та ефективного захисту порушеного у спірних правовідносинах права позивача суд вважає за необхідне, окрім скасування спірного рішення, також визнати спірне рішення протиправним.

Розподіл судових витрат суд проводить у порядку ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.8, 19, 129 Конституції України, ст..ст.7-11, 158-163, 186, 254 Кодексу адмінстративного судочинства України суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області про скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення начальника Дзержинського РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській області Довгопола М.В., погоджене начальником відділу організації запобігання нелегальної міграції, реадмісії та видворення Управління у справах іноземців та ОБГ ГУ ДМС України в Харківській області Семіногом І.О., затверджене начальником ГУ ДМС України в Харківській області Гузь В.В., про скорочення терміну перебування в Україні громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15.07.2016 року.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина Республіки Таджикистан) сплачений при поданні позову судовий збір в розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління державної міграційної служби у Харківській області (вул.Римарська, 24, м.Харків, 61057).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 12.10.2017 року.

Суддя Старосєльцева О.В.