Справа № 490/338/17
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 490/338/17

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Гуденко О.А.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Вербицької Н.В., Джабурія О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Центрального районного суду м.Миколаєва від 08 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва про визнання протиправними дій та рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва про визнання протиправними дій та рішення щодо відмови в проведенні перерахунку його пенсії при переводі з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років на підставі абз.6 ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» з 11.11.2016 року; зобов'язання здійснити перерахунок пенсії.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.06.2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на помилкове застосування судом, при вирішенні справи, вимог закону, внаслідок чого просить постанову суду скасувати та прийняти нову про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 23.12.2015р. призначена пенсія по інвалідності на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон № 1058-IV).

11.11.2016 р. подав відповідачу заяву про переведення його з пенсії за інвалідностю на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». /а.с.43/

Рішенням відповідача №84/1 від 16.11.2016р. заява залишена без задоволення з посиланням на положення Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIIІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» пунктом п'ятим Прикінцевих положень якого передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру» тощо.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у переведенні його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно частини 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років.

Судом першої інстанцій встановлено, що станом на день звернення до відповідача про призначення пенсії (23.12.2015), вислуга років позивача відповідала вимогам ч.1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 № 1697-VII та становила 22 роки 5 днів, у тому числі - на посаді слідчого прокуратури -15 років. Такий стаж роботи згідно з вимогами абзацу 6 частини 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 № 1697-VII давав право на призначення пенсії за вислугу років.

Проте, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 № 213-VII, яким передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Оскільки, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 № 213-VII не скасовано, його положення (у частині, що стосуються спірних правовідносин) не визнано неконституційними, а до 01 червня 2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 № 1697-VII.

Вказана правова позиція узгоджується з постановою Верховного Суду України від 24 травня 2016 № 333/6710/15-а.

Таким чином, згідно з п.5 Прикінцевих положень Закону скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», у тому числі і ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 №1697-VII.

На підтвердження викладеного, у абзаці п'ятому пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 1997 №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України вказано, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не визначено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII прийнятий 14 жовтня 2014р., а Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII прийнятий 02 березня 2015, тобто пізніше, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.

Оскільки, позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії після 01 червня 2015р., тому позивачу була призначена пенсія не за вислугу років відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру», а по інвалідності на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на яку він на час звернення мав право.

Разом з тим, відповідно частини 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на час звернення позивача з заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років) прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Так, судом встановлено, що станом на 11.11.2016р. (день звернення з заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років), вислуга років позивача не відповідала вимогам ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», оскільки становила 22 роки 6 місяців, та не дає право на призначення позивачу пенсії за вислугу років.

Отже, позовні вимоги про визнання протиправним рішення відповідача щодо відмови позивачу в проведенні перерахунку пенсії при переводі з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років на підставі абз.6 ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», - є безпідставними.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому постанова суду першої інстанції в порядку ст. 200 КАС України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Крусян

Суддя: Н.В. Вербицька

Суддя: О.В. Джабурія