Справа № 727/336/17
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 727/336/17

Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова О.Г.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

26 вересня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А.

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Чернівецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватне підприємство "Санітарія", про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватне підприємство "Санітарія", про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії.

Відповідно до постанови до Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 травня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного її вирішення.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просила залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Третя особа повноважних представників в судове засідання не направила, хоча повідомлялася про дату, час та місце розгляду заяви, що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подану апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, разом із сімєю, проживає за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з пунктом 1 Рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23 березня 2010 року за №195/5 «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, внесення змін в рішення виконавчого комітету від 21 жовтня 2008 року за № 814/21 та визнання таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету від 17 травня 2005 року за №365/8» (далі- Рішення №195/5 від 23 березня 2010 року) було затверджено скориговані тарифи з утримання 3187 будинків та споруд та прибудинкових територій.

Відповідно до Рішення №195/5 від 23 березня 2010 року скореговано тарифи на послуги з утримання 3187 будинків і споруд та прибудинкових територій згідно з додатками 1-14.

У додатку 13 до вказаного вище Рішення №195/5 від 23 березня 2010 року визначені тарифи на послуги з утримання будинку за адресою : вул. Південно-Кільцева, 21, в м. Чернівці та прибудинкової території, виконавцем робіт з обслуговування якого визначено приватне підприємство «Санітарія».

Не погодившись з таким рішеннями відповідача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 пропустив строк звернення до суду в частині позовних вимог щодо визнання недійсним та скасування Рішення №195/5 від 23 березня 2010 року, оскільки про існування прийнятого рішення йому було відомо ще у 2012-2015 роках. Крім того, позивач брав участь в якості відповідача в судових засіданнях про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Колегія суддів не погоджується з такими висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Проте, в порушення вказаної норми, суд першої інстанції, визнавши, що адміністративний позов поданий після закінчення строку, а підстав для його поновлення немає відмовив у задоволенні позову, ухваливши постанову по суті заявлених позовних вимог.

Вказані обставини свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при ухваленні судового рішення, що призвело до неправильного вирішення справи.

Щодо порушення позивачем строку звернення до адміністративного суду з розглядуваним позовом суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що в період з 2012- 2016 роки позивач ОСОБА_2 здійснював листування з різними установами щодо Рішення №195/5 від 23 березня 2010 року. Остання відповідь від управління житлово-комунального господарства Чернівецької обласної державної адміністрації була за №52 від 20 грудня 2017 року.

Даний адміністративний позов до суду подано позивачем 16 січня 2017 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду першої інстанції.

Крім того суд також враховує, що станом на час звернення позивача до суду, оскаржуване рішення було і є чинним, а отже може впливати на його права і обов'язки, як особи, що проживає на території міста Чернівці.

Таким чином, враховуючи зміст та обсяг взаємовідносин між сторонами в період з 2012-2016 року, та момент, коли позивач дізнався чи повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, доводи відповідача про порушення позивачем 6-ти місячного строку звернення до адміністративного суду, а тому висновки суду першої інстанції з цього питання суд вважає помилковими.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови суду першої інстанції від 15 травня 2017 року та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 57 Конституції України кожному гарантується право знати свої права і обов'язки. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є не чинними.

Статтею 144 Конституції України закріплено форми та засоби реалізації права територіальних громад, органів місцевого самоврядування та вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97 -ВР від 21 травня 1997 року.

Підставами для визнання рішень недійсними є невідповідність їх вимогам чинного законодавства та/ або визначеній законом компетенції органу, який прийняв ці рішення.

За правилами ч.2 ст.171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також субєкти правовідносин, до яких буде застосовано цей акт. Тобто, позивач повинен довести факт застосування до нього оскаржуваного нормативно-правового акта або те, що він є субєктом відповідних правовідносин, на які поширюється дія цього акта.

Судом встановлено, що дія спірного рішення може впливати на права і обов'язки позивача як члена територіальної громади.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280 визначено поняття «виконавчі органи рад», як органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування, визначених цим та іншими законами.

Згідно зі ст.11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних в містах (уразі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Відповідно зі ч.2 ст.4 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» № 1875-IV, субєктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники , виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Згідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово- комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

На підставі ч.2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV, ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених законом.

Так, судом першої інстанції встановлено, що оскаржуване Рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради прийняте на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 р. № 529 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», а також на виконання ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.28 «Про місцеве самоврядування в Україні».

Саме постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 р. № 529 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначається механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на субєктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, субєктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників житлових будинків( гуртожитків), власників (наймачів) квартир ( житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади .

Нормативно-правовий акт був доведений до населення через місцеву газету «Чернівці» № 3 від 31 березня 2010 року, в якій було опубліковано Рішення №195/5 від 23 березня 2010 року, а також тарифи згідно з додатками до нього (а.с.15-16).

У зв'язку з цим суд встановив, що доводи апеляційної скарги про те, що Рішення №195/5 від 23 березня 2010 року приймалося за відсутності розрахунків тарифів, які повинні бути виконані приватним підприємством "Санітарія", спростовуються наявними матеріалами справи та дослідженими в судовому засіданні оригіналами цих документів.

Так, відповідно до Протоколу засідання комісії з питань тарифної політики в житлово-комунальній сфері міста Чернівці щодо розгляду тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 15 грудня 2009 року Комісією розглянуто кореговані тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надавались приватним підприємством "Санітарія".

Крім того не знайши підтвердження доводи позивача про те, що відповідь №01-27/512 від 17 лютого 2012 року Чернівецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України щодо відсутності розрахунків тарифів приватного підприємства "Санітарія" не є достатнім доказом факту, на який посилається позивач, оскільки спростовується матеріаламипідготовки рішення, дослідженими судом в оригіналі.

Відповідно до ч.10 ст.59 «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Пунктами 1-3 частини 3 статті 2 КАС України визначено що, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

На підставі вищевикладеного, оцінивши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення строків позовної давності при зверненні до суду, що призвело до неправильного вирішення справи, крім того, суд відмовив у задоволенні позову без дослідження усіх обставин та доказів, які мають значення для правильного вирішення справи по суті заявлених позовних вимог.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач правомірно на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 р. № 529 « Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.28 «Про місцеве самоврядування в Україні» прийняв оскаржуване рішення.

Висновки суду першої інстанції по суті спору не відповідають встановленим у справі обставинам, що призвело до неправильного її вирішення, у зв'язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Згідно зі ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Чернівецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватне підприємство "Санітарія", про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 10 жовтня 2017 року, у зв'язку з перебуванням головуючого суду на лікарняному у період з 2 жовтня 2017 року по 9 жовтня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5