Справа № 804/1622/16
Суддя: Гончарова Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2017 р. Справа № 804/1622/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді судді судді ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Національної поліції України, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро, Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про скасування наказу та стягнення заробітку, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_4 до Національної поліції України, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро, Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, в якому ОСОБА_4 просив:
- скасувати наказ Національної поліції України від 18.02.2016 року № 110 о/с про звільнення майора поліції ОСОБА_4 оперуповноваженого в особливо важливих справах УВБ в Дніпропетровській області ДВБ НП України зі служби в поліції за пп. 5 (через службову невідповідність) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 24.02.2016 року;
- змінити формулювання і вказати в рішенні та/або наказі причину звільнення у точній відповідностіз формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункту) закон, зокрема з урахуванням даних висновків військово-лікарської комісії ДУ "ТМО МВС України по Дніпропетровській області";
- стягнути з Національної поліції України середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 08.02.2016 року і до моменту фактичного нарахування пенсійного забезпечення.
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем 08.02.2016 року було подано рапорт, в якому позивач просив про звільнення з органів Національної поліції України у звязку з погіршенням стану здоровя та направлення для проходження військово-лікарської комісії. Відповідно до висновків комісії позивачу було призначено перебування на стаціонарі для клініко-експертного обстеження з 16.02.2016 року по 26.02.2016 року, що ним і було виконано. Однак, наказом Національної поліції України від 18.02.2016 року № 110 о/с позивача було звільнено зі служби в поліції за пп. 5 (через службову невідповідність) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 24.02.2016 року. Позивач зазначає, що даний наказ є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки був винесений в період перебування позивача в I терапевтичному відділі лікарні ГУ МВС України в Дніпропетровській області для клініко-експертного обстеження з 16.02.2016 року по 26.02.2016 року. Зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.
Представник позивача подав заяву про здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження.
Представники відповідачів проти позову заперечували, у запереченнях проти адміністративного позову зазначили, що підставою для видання наказу від 18.02.2016 року № 110 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції за пп. 5 (через службову невідповідність) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 24.02.2016 року став атестаційний лист ОСОБА_4 від 22.01.2016 року. В атестаційному листі зазначено, що позивач займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. У звязку з чим оскаржуваний наказ від 18.02.2016 року № 110 о/с є законним.
Враховуючи обмеженість строку вирішення справи та те, що позивач просив про розгляд справи в порядку письмового провадження, суд не вбачає підстав для відкладання розгляду справи, та вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній доказами у письмовому провадженні за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, відповідно до частин 4, 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Відповідно до п.п. 9, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та згідно з наказом Національної Поліції від 06.11.2015 року № 13 « Про затвердження тимчасового штату Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції», наказом Національної поліції України від 07.11.2015 року № 13 о/с було призначено прибулого з МВС України ОСОБА_4 оперуповноваженим в особливо важливих справах Управління внутрішньої безпеки в Дніпропетровській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, присвоївши йому в порядку переатестування спеціальне звання «майор поліції» на підставі п. 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».
Підставою для видання наказу стала заява позивача від 07.11.2015 року про прийняття його на службу до поліції та призначення на посаду.
На виконання Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських (далі Інструкція), затвердженої Наказом МВС України від 17.11.2015 № 1465 та в межах повноважень, наданих ст. 57 Закону України «Про Національну поліцію», головою Національної поліції України з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого та всебічного вивчення визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової карєри при призначенні на вищу посаду, переміщення на нижчу, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, наказом Національної поліції України від 20.11.2015 року № 210 о/с було призначено проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України, міжрегіональних територіальних органів (ДВБ, ДПН, ДЗЕ, ДК) та визначені заходи щодо організації її проведення, передбачені п. 1 розділу IV Інструкції, у тому числі було оголошено набір до атестаційних комісій осіб з числа народних депутатів України, працівників МВС, громадських правозахисних організацій, проектів міжнародної технічної допомоги, громадськості та засобів масової інформації.
Після проведення набору членів комісії, наказом Національної поліції України від 02.12.2015 року № 134 було затверджено персональний склад центральної атестаційної комісії Національної поліції України, до якого з ініціативи голови комісії на підставі п.п. 6 п. 1 розділу III Інструкції були внесені зміни наказом Національної поліції України від 22.12.2015 року № 195, від 04.01.2016 року № 3 та від 19.01.2016 року № 44 до персонального складу комісії, яка проводила атестування позивача.
На підставі наказу Національної поліції України від 20.11.2015 року № 210 о/с про проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України, міжрегіональних територіальних органів (ДВБ, ДПН, ДЗЕ, ДК) та Інструкції позивач 18.01.2016 року пройшов тестування, за результатами якого отримав за тестом на загальні здібності та навички 18 балів з 60, та за тестом на знання законодавчої бази 25 балів з 60.
Після проведення тестування позивача на підставі п. 12 розділу IV Інструкції за рішенням атестаційної комісії було запрошено на співбесіду, яка була проведена 22.01.2016 року.
Результати проведеного Центральною атестаційною комісією № 2 апарату Національної поліції України з позивачем атестування, відповідно до п.20 розділу IV Інструкції, було оформлено протоколом від 22.01.2016 року.
За результатами проведеної співбесіди атестаційною комісією було прийнято рішення більшістю голосів (за 3, проти 0), що ОСОБА_4 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність
Після надходження атестаційного листа до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з метою ознайомлення з висновками атестування, вказаних в атестаційних листах, позивача було запрошено до Департаменту внутрішньої безпеки.
На ознайомлення з атестаційним листом позивач не прибув.
У звязку з відсутністю у Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України інформації про поважність причин неявки ОСОБА_4 для ознайомлення з атестаційним листом, на виконання абз. 2 п. 25 розділу IV Інструкції висновки атестаційної комісії були розміщені 09.02.2016 року на офіційному сайті Національної поліції України.
На підставі атестаційного листа ОСОБА_4 від 22.01.2016 року, керівником Національної поліції України був виданий наказ від 18.02.2016 року № 110 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції за пп. 5 (через службову невідповідність) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 24.02.2016 року.
Правомірність виданого наказу є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного субєкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про Національну поліцію» атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової карєри.
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 57 Закону України «Про Національну поліцію» рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами. Порядок проведення атестування поліцейських затверджується Міністром внутрішніх справ України.
Наказом МВС України від 17.11.2015 № 1465 затверджено Інструкцію про порядок проведення атестування поліцейських (далі Інструкція).
Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції організаційні заходи з підготовки та проведення атестування оголошуються наказами відповідних керівників і передбачають:
1) створення атестаційних комісій;
2) складання списків поліцейських, які підлягають атестуванню;
3) визначення дати, часу і місця проведення засідання комісії;
4) розміщення на офіційному веб-сайті МВС, Національної поліції України чи відповідних органів поліції оголошень про набір до атестаційної комісії;
5) доведення до поліцейських інформації про проведення атестування, у тому числі шляхом розміщення на офіційному веб-сайті МВС, Національної поліції України чи відповідного органу поліції інформації про час та місце проведення атестування.
Відповідно до пп. 3 п. 1 розділу II Інструкції до складу центральних атестаційних комісій входять:
- голова комісії - Голова Національної поліції України або його перший заступник, або заступник;
- секретар комісії особа, яку визначає Голова Національної поліції України.
У разі відсутності голови (секретаря) атестаційної комісії його обовязки виконує член атестаційної комісії, який обраний більшістю голосів присутніх на засіданні членів атестаційної комісії.
Відповідно до п.4 розділу II Інструкції до зазначених вище атестаційних комісій можуть бути включені працівники підрозділів кадрового забезпечення, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, практичної психології та інші працівники апарату Національної поліції України чи органу поліції, а також за згодою народні депутати України, працівники МВС, громадських, правозахисних організацій, представники проектів міжнародної технічної допомоги, громадськості та засобів масової інформації.
Кандидати з числа народних депутатів України, працівників МВС, громадських, правозахисних організацій, проектів міжнародної технічної допомоги, громадськості та засобів масової інформації включаються до складу атестаційних комісій за пропозиціями, які були отримані після розміщення відповідних оголошень на офіційних сайтах МВС чи органів поліції, та за наявності їхньої згоди.
Відповідно до п. 15,16 розділу IV Інструкції атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків:
1) займаній посаді відповідає;
2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду;
3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність;
4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.
Атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії:
1) повноту виконання функціональних обовязків (посадових інструкцій);
2) показники службової діяльності;
3) рівень теоретичних знань та професійних якостей;
4) оцінки з професійної і фізичної підготовки;
5) наявність заохочень;
6) наявність дисциплінарних стягнень;
7) результати тестування;
8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).
Відповідно до п.п. 20-23 IV Інструкції усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом.
У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення.
У протоколі за результатами атестування серед іншого зазначається один із висновків, зазначених у пункті 15 цього розділу.
Окрема думка члена атестаційної комісії викладається в письмовій формі і додається до протоколу, про що голова комісії повідомляє на засіданні.
Протоколи засідань атестаційної комісії підписуються головою, секретарем, присутніми на її засіданні членами комісії.
Відповідно до п. 24 розділу IV Інструкції за результатами атестування висновки, зазначені в протоколі атестаційної комісії, заносяться до атестаційного листа, який підписується головою та секретарем комісії та в місячний строк направляється до керівника, якому надано право на призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції.
Згідно з п.п. 11 п. 11 Положення про Національну поліцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 року № 877, Голова Національної поліції України приймає на службу та звільняє із служби, призначає на посаду та звільняє з посади поліцейських відповідно до закону.
Як було зазначено вище, наказом Національної поліції України від 18.02.2016 року № 110 о/с позивача було звільнено зі служби в поліції за пп. 5 (через службову невідповідність) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 24.02.2016 року. Як вбачається зі змісту наказу, підставою для його видання став атестаційний лист ОСОБА_4 від 22.01.2016 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Суд зазначає, що прийняття рішення про проведення атестації відносно конкретного поліцейського та, власне, проведення атестації може мати місце у виключних випадках, а саме: при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.
До списку поліцейських, які підлягають атестуванню, підлягають включенню лише ті поліцейські, відносно яких наявні підстави для проведення атестації, що передбачені ч. 2 ст. 57 Закону України "Про Національну поліцію".
Разом з тим, відповідачем, на якого покладено обов'язок доказування, не доведено, що ОСОБА_4 підлягав атестації та, відповідно, включенню до списку поліцейських, які підлягають атестації, оскільки не наведено підстав для проведення атестації ОСОБА_4, що передбачені частиною другою статті 57 Закону України "Про Національну поліцію", та не надано відповідних доказів, які б підтверджували, що позивач мав бути призначений на вищу посаду чи переміщення на нижчу посаду, або щодо нього виявлено ознаки службової невідповідності.
Також, наслідком невідповідності займаній посаді за результатами атестування є, у тому числі, переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність. Дійшовши висновку про невідповідність позивача займаній посаді, атестаційна комісія не обґрунтувала необхідність звільнення його зі служби в поліції при наявності позитивної характеристики безпосереднього та прямого керівників, не розглянувши, при цьому, можливості переведення на нижчу посаду за наявності обґрунтованих підстав.
Крім того, атестаційний лист не містить негативної інформації стосовно позивача, оскільки безпосередній керівник позивача характеризує його виключно позитивно.
При цьому, атестаційною комісією характеристика, наведена в атестаційному листі, не була спростована належними та допустимими доказами. В атестаційному листі не вказано з яких підстав комісія дійшла такого висновку, що позивач займаній посаді не відповідає і підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність, та якими критеріями комісія керувалася приймаючи таке рішення.
Окрім того, відповідачем не доведено, що набрання ОСОБА_4 18 балів за тестування загальних навичок має перевагу над практичними досягненнями позивача, наведеними у розділі І атестаційного листа, чи нівелює їх.
З наведених у атестаційному листі обставин, підтверджуються лише обставини щодо не проходження позивачем мінімального бар'єру за тестування загальних навичок, передбаченого п.10 р.IV Інструкції № 1465, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийняті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу.
Проте, Інструкція № 1465 не має застережень щодо прийняття атестаційною комісією рішення виключно на результатах тесту. Таке рішення, як випливає зі змісту п.16 р.IV Інструкції № 1465, має бути прийнято лише за дослідженням у сукупності всіх наявних матеріалів стосовно поліцейського, з урахуванням оцінки відповідей такого поліцейського під час співбесіди та результатів тестування.
За таких обставин, висновок атестаційної комісії про те, що позивач не відповідає займаній посаді та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність не ґрунтується на матеріалах, передбачених Інструкцією про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.2015 р. № 1465 (далі - Інструкція № 1465).
Судом також встановлено, що позивачем 08.02.2016 року було подано рапорт про звільнення з органів Національної поліції України у звязку з погіршенням стану здоровя та направлення для проходження до військово-лікарської комісії. Вказаний рапорт був направлений директорові Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України ОСОБА_5
08.02.2016 року начальником ВКЗ та ОП ДВБ НП України ОСОБА_6 та капітаном поліції, ст. о/у в ОВС ВКЗ ДВБ НП України ОСОБА_7 було видано направлення на медичний огляд до військово-лікарської комісії ДУ «Територіальне медичне обєднання МВС України по Дніпропетровській області з проханням здійснити медичний огляд майора поліції ОСОБА_4, о/у в ОВС УВБ у Дніпропетровській області ДВБ НП України у звязку зі звільненням зі служби в Національній поліції України.
В довідці, виданій лікарнею ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 26.02.2016 року № 179 зазначено, що ОСОБА_4 знаходився в I терапевтичному відділі для клініко-експертного обстеження з 16.02.2016 року по 26.02.2016 року. Відповідачем дані обставини не заперечуються.
Суд зазначає, що згідно з пунктом 1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України від 9 квітня 2008 року № 189, непрацездатність (утрата непрацездатності) це стан здоровя (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоровя.
Тимчасова непрацездатність це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності.
Отже, факт тимчасової непрацездатності працівника унеможливлює виконання ним своїх трудових обовязків з поважних причин і на законних підставах звільняє його від їх виконання та відповідальності за їх невиконання.
Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.
На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що оскаржуваний наказ від 18.02.2016 року № 110 о/с є незаконним та таким, що був виданий в період тимчасової непрацездатності ОСОБА_4, у звязку з чим підлягає скасуванню.
Окрім того, колегія суддів судової палати у цивільних та адміністративних справах Верховного суду України в постанові від 21.05.2014 року по справі № 6-33цс14 зазначила наступний правовий висновок: «трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена частиною третьою статті 40, частини другої статті 41 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.
Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.
Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобовязаний поновити працівника на попередній роботі».
Отже, з огляду на те, що позивача було протиправно звільнено зі служби в поліції, позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений.
Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Відповідно до абз. 1 п. 6 розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 року № 260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у звязку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про незаконність наказу від 18.02.2016 року № 110 о/с про звільнення ОСОБА_4 та поновлення його на роботі, Національна поліція України з моменту поновлення ОСОБА_4 повинна виплатити йому за час вимушеного прогулу з дня звільнення всі види грошового забезпечення (у тому числі премію), які були визначені на день звільнення.
Суд також зазначає, спір у даній справі розглядається більше одного року не з вини працівника. У зв'язку з чим, Національна поліція України повинна виплатити позивачу грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу.
Стосовно позовних вимог щодо зміни формулювання в наказі від 18.02.2016 року № 110 о/с причин звільнення з урахуванням висновків військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області», суд зазначає наступне.
Відповідно до п.п. 2 п. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.
Відповідно до п. 1 ст. 95 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейським гарантується безоплатне медичне забезпечення в закладах охорони здоровя Міністерства внутрішніх справ України.
Згідно з п. 1.63.5 Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, затвердженого наказом МВС України від 06.02.2001 року № 85, щодо осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ ВЛК виносить такі постанови:
- "Придатний до військової служби";
-"Придатний до військової служби. Не придатний на посаду" (вказану в направленні відділу роботи з особовим складом та згідно з Таблицею вимог до індивідуальних психофізіологічних особливостей);
- "Обмежено придатний до військової служби";
- "Потребує звільнення від виконання службових обов'язків (занять), відпустки за станом здоров'я";
- "Не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час";
- "Не придатний до військової служби зі зняттям з військового обліку".
У п. 1.65 цього Порядку 1.65. Постанову ВЛК про обмежену придатність осіб рядового й начальницького складу до служби в органах внутрішніх справ необхідно приймати в тих випадках, коли використання цієї особи на службі без шкоди для її здоров'я неможливе. При цьому в індивідуальному порядку, з урахуванням характеру захворювання або фізичної вади, спеціальності, фактично виконуваної роботи, пристосованості до неї особи, що проходить медичний огляд, комісія в постанові вказує, які види служби і роботи даній особі протипоказані (наприклад, робота, що потребує великого фізичного напруження, пов'язана з тривалою ходою або стоянням, перебуванням на холоді чи у вологих приміщеннях, на висоті, біля механізмів, які рухаються, вогню, води; нічні чергування, часті й тривалі відрядження і т.д.).
Особи, які мають вислугу понад 20 років, але не досягли встановленого для них Положенням про проходження служби рядовим й начальницьким складом органів внутрішніх справ ( 114-91-п ) віку, у разі визнання їх обмежено придатними до служби в органах внутрішніх справ можуть бути переміщені на інші посади, які вони можуть виконувати з урахуванням стану здоров'я, підготовки та досвіду роботи.
Необхідність та терміновість переміщення цих осіб визначається прямими начальниками - від начальника органу внутрішніх справ і вище, з урахуванням думки лікувального закладу і особистого бажання цієї особи.
Судом встановлено, що висновком ВЛК від 26.02.2016 року № 49 визнано позивача обмежено придатним до військової служби. Також висновком встановлено захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
Суд зазначає, що висновком ВЛК від 26.02.2016 року № 49 не визнано позивача непридатним до військової служби. У звязку з чим, суд погоджується з доводами відповідача, що даний висновок не дає підстави для звільнення позивача, що проходив обстеження зі служби в поліції.
Суд також зазначає, що на підставі вищезазначеного порядку, позивача може бути переміщено на інші посади, які він зможе виконувати з урахуванням стану здоров'я, підготовки та досвіду роботи.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо зміни формулювання в наказі від 18.02.2016 року № 110 о/с причин звільнення з урахуванням висновків військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області» не підлягає задоволенню.
Відповідно не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з Національної поліції України на користь позивача одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на день звільнення у зв'язку із звільненням зі служби за станом здоров'я, оскільки у позивача відсутні підстави, які надають йому право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яка передбачена абз. 1 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_4 до Національної поліції України, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро, Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про скасування наказу від 18.02.2016 року № 110 о/с та стягнення заробітку задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України від 18.02.2016 року № 110 о/с про звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_4, оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Дніпропетровській області Департаменту внутрішньої безпеки за п.5 ч.1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність).
Поновити з 25.02.2016 року майора поліції ОСОБА_4 на службі в поліції на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах управління внутрішньої безпеки в Дніпропетровській області Департаменту внутрішньої безпеки.
Зобов'язати Національну поліцію України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_4 за весь час вимушеного прогулу з дня звільнення всі види грошового забезпечення (у тому числі премію), які були визначені на день звільнення.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Присудити із Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_4 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 551,21 грн.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Суддя Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3