Справа № 127/19267/17
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/19267/17

Головуючий у 1-й інстанції: Гриневич В.С.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

09 жовтня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О.

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

представників відповідачів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Вінницької міської ради, Департаменту комунального господарства та благоустрою Вінницької міської ради про визнання протиправними і скасування рішень суб'єктів владних повноважень та зобов'язання відповідачів прийняти рішення і вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 вересня 2017 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 вересня 2017 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представники відповідачів в судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги, у звязку з чим просили залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом до Вінницької міської ради, Департаменту комунального господарства та благоустрою Вінницької міської ради про визнання протиправними і скасування рішень суб'єктів владних повноважень та зобов'язання відповідачів прийняти рішення і вчинити певні дії.

Приймаючи оскаржуване рішення та залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду передбачений статтею 99 КАС України.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Вінницької міської ради № 422 від 30 вересня 2016 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що "судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Колегія суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України неодноразово, по ряду справ, дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельної ділянки у користування (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року та 9 лютого 2016 року (№№ 21-3296а15 та 21-5465а15 відповідно).

Згідно з частиною 1 статті 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Спір у справі, що розглядається, стосується права користування Департаментом комунального господарства та благоустрою Вінницької міської ради земельною ділянкою площею 36,4731 га, кадастровий номер :02:109:0002, яка йому передана оспорюваним рішенням, тобто цивільного права. Оскаржуване рішення відповідача по суті є реалізацією волі власника на відчуження належної йому земельної ділянки.

А отже, суд першої інстанції в цій частині передчасно залишив адміністративний позов без розгляду, не давши оцінки щодо юрисдикції вказаного спору через призму правової позиції Верховного Суду України або відступу від неї з наведенням відповідних мотивів.

У разі відступу від правової позиції Верховного Суду України, суд першої інстанції передчасно дійшов висновку щодо залишення позовної вимоги без розгляду, оскільки не встановив чи має значення для початку перебігу строку звернення до адміністративного суду проведення громадських слухань щодо будівництва кладовища.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що оскаржуване рішення є похідним від рішення про затвердження генерального плану міста Вінниці та не надав оцінки строку звернення до суду в зв'язку з цим.

Щодо рішення виконкому Вінницької міської ради № 2320 від 06 жовтня 2016 року, яким надано Департаменту комунального господарства та благоустрою міської ради вихідні дані - містобудівні умови та обмеження на проектування кладовища по вул. Сабарівське шосе, б/н в м.Вінниці, суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегією суддів встановлено, що позивач звернувся до суду 11 вересня 2017 року, тобто з пропуском строку звернення до суду, посилаючись на те, що про оскаржуване рішення дізнався лише 07 вересня 2017 року, що є, на його думку, поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

Результати поіменного голосування підлягають обов'язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід'ємною частиною протоколу сесії ради.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов'язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядники публічної інформації зобов'язані оприлюднювати, зокрема, нормативно-правові акти та акти індивідуальної дії, ухвалені розпорядником.

Згідно з частиною 2 статті 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" інформація, передбачена частиною першою цієї статті, підлягає обов'язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п'яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайта така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

Регламентом Вінницької міської ради, затвердженим рішенням від 25 грудня 2015 року №75 2 сесії 7 скликання, зокрема, статтею 3.6.15 встановлено, що підписані рішення міської ради протягом трьох днів після їх підписання реєструються відділом діловодства і контролю секретаріату міської ради у системі електронного документообігу та протягом п'яти днів після їх реєстрації опубліковуються департаментом правової політики та якості на офіційному сайті міської ради.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №1250 від 26 травня 2011 року з метою забезпечення прозорості та відкритості діяльності цих органів та реалізації права громадян на доступ до публічної інформації, затверджено Порядок оприлюднення у мережі Інтернет інформаційних матеріалів про діяльність Вінницької міської ради та її виконавчого комітету (надалі Порядок).

Відповідно до Порядку, оприлюднення у мережі Інтернет інформаційних матеріалів про діяльність Вінницької міської ради та її виконавчого комітету здійснюється шляхом розміщення і періодичного оновлення цих матеріалів на офіційному веб-порталі Вінницької міської ради за адресою http://www.vmr.gov.ua відповідно до вимог даного Порядку структурними підрозділами відповідальними за оприлюднення у мережі Інтернет інформації про діяльність Вінницької міської ради та її виконавчого комітету.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно даних офіційного веб-порталу Вінницької міської ради за адресою http://www.vmr.gov.ua, рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 06 жовтня 2016 року №2320 оприлюднено 07 жовтня 2016 року.

Вказане свідчить, що оскаржуване рішення є відкритою інформацією і доступною для кожного громадянина України.

Разом з тим, колегія суддів, критично оцінює посилання представника відповідача про розміщення інформації щодо будівництва кладовища в засобах масової інформації та громадських слуханнях з цього приводу, оскільки вказані докази не досліджувалися судом першої інстанції.

Колегія суддів апеляційної інстанції, критично оцінює посилання апелянтів на норми статей 21, 22 Закону України "Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації", оскільки порядок оприлюднення рішень органів місцевого самоврядування врегульовано саме Законом України "Про доступ до публічної інформації" та Законом України "Про місцеве самоврядування".

Колегія суддів також відмічає, що Закон України " Про доступ до публічної інформації" прийнято значно пізніше, ніж Закон України "Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації".

Тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо залишення адміністративного позову про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 06 жовтня 2016 року № 2320 без розгляду.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції належним чином не досліджено питання пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з позовною вимогою щодо зобов'язання відповідачів прийняти рішення і вчинити певні дії по усуненню порушень прав та свобод людини і громадянина, а також інтересів позивача і будь-яких протиправних дій в подальшому по влаштуванню кладовища по вул. Сабарівське шосе, б/н в м. Вінниці, що призвело до необґрунтованого залишення без розгляду позовної заяви в цій частині та порушення його права на звернення до суду.

Тому апеляційна скарга, що стосується цієї позовної вимоги також підлягає задоволенню.

Щодо вимоги апелянта про прийняття окремої ухвали щодо неприпустимості порушень Конституції і законів України, вчинених посадовими особами субєктів владних повноважень, які мають бути виявлені судом, а порушення прав і свобод людини і громадянина усунуті, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з статтею 208 КАС України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 166 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Статтею 166 КАС України встановлено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Отже, положення статті 208 КАС України наділяє суд апеляційної інстанції правом постановити окрему ухвалу, спрямовану на усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону суб'єктом владних повноважень і не покладає на суд обов'язок постановлення окремої ухвали.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що постановлення окремої ухвали можливо лише в разі виявлення під час розгляду справи порушення закону суб`єктами владних повноважень.

Однак, в даному випадку судом першої інстанції позовні вимоги по суті не розглядались, оскільки прийнято рішення про залишення адміністративного без розгляду.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції, тобто в даному випадку перегляду підлягає лише дотримання судом першої інстанції норм процесуального права при залишенні адміністративного позову без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги апелянта про постановлення окремої ухвали.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 199, пункту 4 частини 1 статті 204 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її і направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, якщо визнає, що судом порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, у зв'язку з чим вбачаються підстави для скасування ухвали суду першої інстанції в частині залишення без розгляду адміністративного позову про визнання протиправним та скасування рішення Вінницької міської ради №422 від 30 вересня 2016 року та щодо зобов'язання відповідачів прийняти рішення і вчинити певні дії по усуненню порушень прав та свобод людини і громадянина, а також інтересів позивача і будь-яких протиправних дій в подальшому по влаштуванню кладовища по вул. Сабарівське шосе, б/н в м. Вінниці та направлення справи, в цій частині, до Вінницького міського суду Вінницької області для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 вересня 2017 року скасувати в частині залишення без розгляду адміністративного позову про визнання протиправним та скасування рішення Вінницької міської ради № 422 від 30 вересня 2016 року та щодо зобов'язання відповідачів прийняти рішення і вчинити певні дії по усуненню порушень прав та свобод людини і громадянина, а також інтересів позивача і будь-яких протиправних дій в подальшому по влаштуванню кладовища по вул. Сабарівське шосе, б/н в м. Вінниці скасувати.

Справу, в цій частині, направити до Вінницького міського суду Вінницької області для продовження розгляду.

В решті ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту постановлення та підлягає оскарженню в частині залишення без змін ухвали суду першої інстанції від 12 вересня 2017 року в касаційному порядку згідно зі статтею 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 10 жовтня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7