Справа № 212/2821/17(2-а/212/130/17)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 жовтня 2017 рокусправа № 212/2821/17(2-а/212/130/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Лукманової О.М. Божко Л.А.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року у справі №212/2821/17 (2а/212/130/17) за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

15 травня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив: скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП, у звязку з відсутністю з його діях складу адміністративного правопорушення.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що позивач не керував автомобілем НОМЕР_1, автомобілем керувала дівчина, яка злякавшись відповідальності, попросила позивача сісти за кермо автомобіля, який вже не рухався. Позивач зазначає, що доказів, які б свідчили про те, що адміністративне правопорушення вчинене саме позивачем немає.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 травня 2017 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що жодного доказу того, що автомобілем НОМЕР_1 керував позивач до постанови про адміністративне правопорушення долучено не було. Докази того, що автомобілем керувала інша особа суд першої інстанції до уваги не прийняв, також суд не врахував пояснення свідків у справі які підтвердили, що автомобілем керувала дівчина, а не позивач. Заявник зазначає, що суд взяв до уваги відеозапис, скопійований на диск без зазначення походження цього запису, особи, яка здійснила монтаж запису, без зазначення ідентифікаційного номеру пристрою, на який було здійснено запис. Також, позивача не було попереджено про відеозйомку.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 06 травня 2017 року інспектором роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до зазначеної постанови, 06 травня 2017 року о 01:20 годині в м. Кривому Розі позивач рухався по вулиці Короленко з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби, також не мав при собі посвідчення водія.

Вважаючи постанову про накладення адміністративного стягнення від 06.05.2017 року протиправною позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами суд першої інстанції виходив з того, що наявними в матеріалах справи доказами, а саме відеозйомкою підтверджено, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом КІА CERATO реєстраційний номер НОМЕР_2 на якому в темну пору доби не працювала ліва фара у режимі ближнього світла та позивач не мав при собі посвідчення водія. Вказане, на думку суду, свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 1061, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 1162, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 1211, 1212, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 1241 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 1321, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 1331, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 1644, статтею 1751 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 1811, частина перша статті 182, статті 183, 184, 1892, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КУпАП Керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до пп. 31.4.3 «в» п. 31.4 Правил дорожнього руху, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, в разі, якщо не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що Національна поліція України уповноважена через своїх робітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху зокрема за відсутність або ненадання посвідчення водія, а також в разі експлуатації автомобіля в якому не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка визначає зміст постанови про адміністративне правопорушення визначено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для притягнення позивача до відповідальності слугувало порушення норм ПДР, а саме: керування транспортним засобом в якому не горить ліва фара в режимі ближнього світла, а також відсутність при собі під час керування посвідчення водія.

Позивач не заперечував того факту, що ліва фара транспортного засобу не була увімкнена в режимі ближнього світла, а він при собі не мав посвідчення водія, зазначає лише, що керування транспортним засобом здійснювалось не ним, а іншою особою, тому вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

На підтвердження своєї позиції позивач посилається на свідчення свідків, які підтверджують, що керування автомобілем здійснювалось дівчиною (ОСОБА_4М.), а не позивачем. Під час керування автомобілем ОСОБА_4, позивач спав на задньому сидінні автомобіля, а вже після зупинки транспортного засобу позивач пробудився та сів на водійське сидіння.

Між тим, згідно наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери співробітника поліції, вбачається, що співробітники поліції деякий час їхали за автомобілем НОМЕР_1, а одразу після зупинки автомобіля підішли для проведення перевірки документів, на момент зупинки автомобіля за кермом автомобіля КІА CERATO перебував саме позивач, а на передньому пасажирському сидінні сиділа ОСОБА_4.

Суд зауважує, що згідно запису на місці події ОСОБА_4, яка за словами позивача керувала транспортним засобом, перед працівниками поліції не визнала факту свого керування автомобілем НОМЕР_1, вона зазначила лише, що факт керування автомобілем буде доводитись в суді після складання постанови про накладення адміністративного стягнення.

В судовому засіданні за клопотанням позивача судом було допитано позивача, а також свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стосовно обставин, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Так, позивач в судовому засіданні показав, що автомобіль НОМЕР_1, який належить його матері, він надав своєму другу ОСОБА_5 для того, щоб він 5 травня 2017 року поїхав у справах. ОСОБА_5 позивач знає 10 років, вони перебувають в дружніх стосунках. В вечорі 05 травня 2017 року позивач зустрівся зі ОСОБА_5, який постійно керував автомобілем, позивач не планував сідати за кермо тому не взяв із собою посвідчення водія, під час всього руху авто ОСОБА_2 перебував на задньому сидінні. В 21 годині вечора 05 травня 2017 року на 173 кварталі м. Кривого Рогу позивач разом зі ОСОБА_5 зустрівся із ОСОБА_4, яка організувала ОСОБА_5 огляд автомобіля для умов продажу. Раніше позивач із ОСОБА_4 не був знайомий, бачив її вперше. Після огляду автомобіля, ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 втрьох пили каву до 23:00 години. Надалі ОСОБА_5 керуючи автомобілем, в якому на передньому пасажирському сидінні сиділа ОСОБА_4, а на задньому сидів позивач, підїхав до магазину «Подарунки», оскільки мав намір отримати посилку. Підїхавши до магазину, ОСОБА_5 вийшов із автомобіля, поставивши автомобіль на ручник та заблокувавши кермо, та пішов отримувати посилку. Після уходу ОСОБА_5 позивач заснув на задньому сидіння, ОСОБА_4 залишалась в автомобілі, сиділа на передньому сидінні. Потім біля часу ночі 06 травня 2017 року, позивач прокинувся від слів ОСОБА_4 «У нас проблеми» та помітив, що автомобіль знаходиться в іншому місті, та їх зупинили працівники патрульної поліції. Зрозумівши, що автомобіль зупинений співробітниками поліції, позивач пересів на сидіння водія, а ОСОБА_4 пересіла на переднє пасажирське сидіння. Чому саме позивач пересів на сидіння водія він пояснити не може. Потім позивач, зачинивши вікно, запитав ОСОБА_4, чому саме вона взяла авто та поїхала без його дозволу, вона відповіла, що в неї хвора матір, та їй треба було якнайшвидше дістатись до дому.

Свідок ОСОБА_5 показав, що ОСОБА_2 знає 10 років, він є його другом. 05 травня 2017 року, ОСОБА_5 взяв у позивача для власних цілей автомобіль НОМЕР_1, при цьому він має власний автомобіль, чому не скористався власним автомобілем 05 травня 2017 року не свідок суду не пояснив. В вечорі 05 травня 2017 року ОСОБА_5 зустрівся із ОСОБА_2, весь час після зустрічі з позивачем, саме ОСОБА_5 керував автомобілем. В 21:00 ОСОБА_5 та позивач зустрілись з приятелькою ОСОБА_5 ОСОБА_4, яка організовала огляд автомобіля для умов продажу ОСОБА_5. Автомобіль ОСОБА_5 не підійшов, але ОСОБА_5, позивач та ОСОБА_4 вирішили продовжити подальше спілкування, та пиття кави. В 23:00 години 05 травня 2017 року ОСОБА_5 підїхав на автомобілі НОМЕР_1 до магазину «Подарунки» де мав намір отримати посилку, разом з ним в автомобілі знаходились ОСОБА_4 на передньому пасажирському сидінні, позивач на задньому сидінні. Маючи намір отримати посилку, ОСОБА_5 вийшов з автомобіля, заблокував кермо, поставив автомобіль на ручник та пішов. Повернувшись до місця залишення авто, ОСОБА_5 виявив, що автомобіля вже не було.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що 05 травня 2017 року приблизно в 21:00 годині вечора, вона зустрілась із своїм знайомим ОСОБА_5, якого вона знає приблизно півтора року, разом зі ОСОБА_5 був ОСОБА_2, якого ОСОБА_4 не знала. ОСОБА_4 організувала огляд автомобіля ОСОБА_5 для умов продажу, про зустріч домовилась зі ОСОБА_5 телефоном. Оглянутий автомобіль ОСОБА_5 не підійшов, але ОСОБА_4 залишилась із ОСОБА_5 та ОСОБА_2 для продовження спілкування, тому до 23:00 години 05 травня 2017 року вони продовжували пити каву. Надалі, ОСОБА_5 на автомобілі НОМЕР_1, в якому на передньому пасажирському сидінні перебувала ОСОБА_4 а на задньому сидінні знаходився позивач, підїхав до магазину «Подарунки» та пішов отримувати посилку. ОСОБА_4 залишилась чекати на ОСОБА_5, але потім біля 00:30 їй зателефонувала хвора мати, сказала, що їй погано. Перебуваючи у паніці ОСОБА_4, вийшла з авто попросила водія таксі завести автомобіль, сіла за кермо та поїхала додому, на задньому сидінні автомобіля спав позивач. Потім ОСОБА_4 помітила співробітників патрульної поліції, які зупинили автомобіль. Після зупинки авто, ОСОБА_4 сказала позивачу, що в них проблеми та пересіла на пасажирське сидіння, а позивач сів за кермо. Свідок показала, що пересіла тому, що не має посвідчення водія, не вміє водити та злякалась наслідків.

Також, свідок на запитання суду повідомила, що вона ніколи не керувала автомобілем, її декілька раз вчили керувати батько та знайомі на автомобілі з автоматичною коробкою передач. ОСОБА_4 показала, що не памятає як саме вона керувала автомобілем, фари вона не вмикала, оскільки видимість була дуже гарна, не памятає як саме працює механічна коробка передач, в автомобілі КІА CERATO, не може пояснити чому саме вона не змогла завести автомобіль. Також, свідок не змогла пояснити, чому не звернулась до позивача за допомогою, та як саме перебуваючи в паніці та хвилюванні змогла керувати автомобілем вперше в житті. Свідок зазначила, що проживає близько від магазину «Подарунки», біля 300 метрів або 400 метрів, однак вона боялася йти пішки додому, хоча вулиця була дуже гарно освітлена.

Згідно із приписами ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Вислухавши показання свідків у даній адміністративній справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вони не можуть вважатись належними та допустимими доказами у даній справі з огляду наступне.

Так, судом встановлено, що свідок ОСОБА_5 не перебував на місці події та не може підтвердити чи спростувати факту перебування позивача за кермом автомобіля на час зупинення його працівниками патрульної поліції.

В свою чергу, свідчення ОСОБА_4 є суперечливими та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи речовими доказами, а саме відеозаписом з місця події.

Як вже зазначалось, свідок ОСОБА_4 показала, що ніколи не керувала автомобілем, не має водійських прав. Свідок не змогла пояснити суду яким чином вона змогла керувати автомобілем до місця зупинення авто працівниками патрульної поліції, а саме: як вона користувалась механічною коробкою передач авто, та який алгоритм дій здійснювала за кермом.

Крім того, свідок зазначила, що вона не вмикала фар в автомобілі, не знає як це робиться, оскільки була дуже гарна видимість та фари не були потрібні.

Між тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що автомобіль було зупинено вночі 06.05.2017 року о першій годині ночі, з відеозапису чітко вбачається, що керування здійснено за умов темної пори доби, а в автомобілі були увімкнені фари.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 не вміє керувати автомобілем, не знає як необхідно робити елементарні дії для забезпечення руху автомобіля з механічною корочкою передач, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що недоведеною є та обставина, що саме ОСОБА_4 керував автомобілем НОМЕР_1 на момент його зупинення працівниками поліції.

Більш того, суд апеляційної інстанції критично ставиться до показань свідка про те, що вони з позивачем після зупинки авто пересіли на інші місця в салоні, оскільки відеозаписом з місця події зафіксовано, що на момент зупинки автомобіля за кермом автомобіля КІА CERATO перебував саме позивач, а на передньому пасажирському сидінні сиділа ОСОБА_4. В свою чергу, час, що минув з моменту зупинки автомобіля та опущення бокового скла зі сторони водія при спілкування з поліцейськими, суд вважає недостатнім для того, щоб позивач прокинувся, зрозумів, що відбувається а потім одночасно з ОСОБА_4 змінив своє місце знаходження в салоні зачиненого автомобіля.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що факт керування автомобілем КІА CERATO іншими особою, а не ним встановлений постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2017 року, оскільки як вбачається з постанови від 06 липня 2017 року, предметом розгляду у вказаній справі було вирішення питання щодо можливості притягнення позивача до відповідальності за керування автомобілем в стані алкогольного спяніння, при цьому постанова не мітить встановлених судом обставин щодо того, хто саме та коли перебував за кермом автомобіля КІА CERATO, які б було звільнені від доказування в силу ст. 72 КАС України, в постанові зазначено лише про те, що ОСОБА_2 неодноразово пояснював працівникам поліції про те, що не він керував автомобілем.

Таким чином, доводи позивача про те, що за кермом транспортного засобу сиділа саме ОСОБА_4, а не він, суд вважає необґрунтованими.

В свою чергу, наявний в матеріалах справи відеозапис чітко та послідовно зафіксував подію правопорушення, та факт перебування за кермом автомобіля саме позивача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що показання свідків допитаних в суді першої інстанції та суді апеляційної інстанції не спростовують фактів, які підтверджені відеозаписом з місця події, наявним в матеріалах справи.

Щодо доводів позивача з приводу того незаконного потрапляння відеозапису в матеріали справи та порушення судом вимог закону щодо не зясування ким саме відеозапис скопійований на диск, не визначення походження цього запису, не встановлення особи, яка здійснила монтаж запису, без зазначення ідентифікаційного номеру пристрою, на який було здійснено запис, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

2. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Як вбачається з матеріалів справи 24 травня 2017 року за особистим клопотанням відповідача долучено до матеріалів справи DVD диск з фактом правопорушення.

За результатами огляду диску судом встановлено, що вказаний диск дійсно містить зафіксоване правопорушення, яке стало підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Суд зазначає, долучений за клопотання відповідача до матеріалів справи речовий доказ - DVD диск з фактом правопорушення відповідає вимогам Закону щодо своєї належності та допустимості, в свою чергу для вирішення даної справи по суті позовних вимог не має принципового значення хто саме скопіював запис з серверу Департаменту поліції на DVD носій.

Суд також зазначає, що відповідно до ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» інформацію про змонтовану/розміщену фото- і відео- техніку має бути розміщено на видному місці.

Між тим, ст. 40 Закону не мітить в собі зобовязань зазначати на DVD носії інформацію із зазначенням ідентифікаційного номеру фото- та відеопристрою, яким було зроблено зйомку.

Позивач із посиланням на Наказ Департаменту патрульної поліції від 24.11.2015 року №14/1, зазначає, що ні відповідачем ні судом першої інстанції не було здійснено належних дій на отримання та доручення до матеріалів справи відеозапису, відтак відеозапис є неналежним доказом в адміністративній справі.

Суд зазначає, що вказаним наказом регламентовано статус відеоматеріалів з місця події як службової інформації та зазначено про неможливість передачі матеріалів третім особам, тобто іншим фізичним або юридичним особам, а не органу уповноваженому на вирішення спорів з приводу правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності. Отже, вказаним наказом не може бути регламентовано відносини з приводу подання органами Національної поліції відеоматеріалів до суду в якості доказів в адміністративному процесі.

При цьому, суд зазначає, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, якими, відповідно до ст..251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Згідно із ч.1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, відеоматеріали з місця події, що були надані відповідачем до матеріалів справи є доказами в адміністративній справі, оскільки вони прямо свідчать про наявність та обставини правопорушення, водночас, право інспектора патрульної поліції, як сторони адміністративної справи - відповідача, подавати докази, що мають істотне значення для вирішення справи, прямо передбачено чинним законодавством.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає вказані доводи позивача необґрунтованими.

За викладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, прийнятою у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, відтак підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, 198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року у справі №212/2821/17 (2а/212/130/17) - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів у відповідності до ст. 212 КАС України.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко