Справа № 642/2596/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 р.Справа № 642/2596/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 14.07.2017р. по справі № 642/2596/17

за позовом ОСОБА_2

до Харківського обласного військового комісаріату , Міністерства оборони України

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2) звернувся до суду з адміністративним позовом до Харківського обласного військового комісаріату (далі по тексту - Харківський ОВК, перший відповідач), Міністерства оборони України (далі по тексту - Міноборони, другий відповідач), в якому просив суд:

1) визнати протиправним та скасувати п. 45 протоколу №35 від 07.04.2017р. Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум (далі по тексту - Комісія Міноборони);

2) визнати протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні і виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги…», затвердженого постановою КМУ №975 від 25 грудня 2013р.;

3) зобов'язати Харківський обласний військовий комісаріат повторно подати висновок за формою (додаток 13 Наказу №530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства оборони України про виплату ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком, затвердженим Постановою КМУ 975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги…» та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року;

4) зобов'язати Міністерство оборони України розглянути та вирішити питання, щодо призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги…» затвердженого постановою КМУ №975 від 25 грудня 2013р. та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року;

5) зобов'язати Харківський обласний військовий комісаріат відповідно до ст. 267 КАС України подати у 15-денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення;

6) зобов'язати Міністерство оборони України відповідно до ст. 267 КАС України подати у 45-денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.

Постановою Ленінського районного суду від 14.07.2017 року по справі № 642/2596/17 адміністративний позов ОСОБА_2 до Харківського обласного військового комісаріату, Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, бездіяльності та рішення, і зобов'язання вчинити дії - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано п. 45 протоколу № 35 від 07.04.2017р. Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум.

Визнано протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні і виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги…..», затвердженого постановою КМУ №975 від 25 грудня 2013р.

Зобов'язано Харківський обласний військовий Комісаріат повторно подати висновок за формою (додаток 13 Наказу №530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства Оборони України про виплату ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Порядку, затвердженого Постановою КМУ 975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги…» та Наказу Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014 року.

Зобов'язано Міністерство оборони України розглянути та вирішити питання, щодо призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», та Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги…..» затвердженого постановою КМУ №975 від 25 грудня 2013р.

Зобов'язати Харківський обласний військовий комісаріат відповідно до ст. 267 КАС України подати у 15-денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.

Зобов'язано Міністерство оборони України відповідно до ст. 267 КАС України подати у 45-денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.

Другий відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 14.07.2017 року по справі № 642/2596/17 скасувати, прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує, що оскільки законодавством України не передбачено здійснення виплат військовослужбовцям інших країн, а позивач звільнений зі Збройних Сил Російської Федерації, право на отримання одноразової грошової допомоги у нього відсутнє. При цьому, позивач був звільнений 03.07.1998 року, тобто, після прийняття Угоди між державами-учасницями СНД про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, що набрала чинності для України 14.02.1992 року, яка передбачає збереження для військовослужбовців лише тих пільг, які були встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього СРСР, і не встановлює порядку виплати грошової допомоги. Крім того, оскільки інвалідність позивача настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби, а не внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, позивач позбавлений права на отримання грошової допомоги у відповідності до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року (далі по тексту - Порядок № 975). Стверджує, що вимога про зобов'язання Міноборони вирішити питання про призначення одноразової грошової допомоги позивачеві є втручанням у дискреційні повноваження Міноборони як суб'єкта владних повноважень, однак, була задоволена судом першої інстанції. Вважає, що рішення про відмову у призначенні ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги прийняте Міністерством оборони України на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені наказом Міноборони від 26.10.2016 року № 564 «Про затвердження Положення про Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум», а відтак, відсутні підстави для визнання такого рішення протиправним.

Представник позивача в надісланих до суду письмових запереченнях просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін.

З огляду на приписи ч.8 ст.183-2 КАС України справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з військовим квитком серії НОМЕР_2, копія якого наявна в матеріалах справи, позивач з 1977 року проходив службу у Збройних силах СРСР (а.с.9).

Наявною в матеріалах справи копією паспорту серії НОМЕР_1, виданого Валківським РВ ГУМВС України в Харківській області 22.09.2006 року, ОСОБА_2 є громадянином України. Місце проживання позивача 22.09.2006 року зареєстровано за адресою : АДРЕСА_2; з 29.06.2016 року - АДРЕСА_1 (а.с.21).

Згідно з наявною в матеріалах справи копією витягу з протоколу № 2311 від 19.06.2015 року засідання Центральної військово- лікарської комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень контузій, травм, каліцтв Міноборони, у колишнього військовослужбовця поранення, закрита черепно-мозкова травма, контузія, травма хребта, захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_2, ТАК, пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії (а.с.8).

З довідки МСЕК серія 12 ААА № 104581 від 11.09.2015р. вбачається, що у зв'язку з пораненням, контузією і захворюванням, що пов'язані з виконанням обов'язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії, позивачу вперше з 08.09.2015 року встановлена третя група інвалідності безстроково.

Відповідно до висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи №539/2015 від 04.06.2015р. поранення та контузія ОСОБА_2 могли бути отримані в період бойових дії на території Демократичної республіки Афганістан у 1980р.

Вищевказані обставини також встановлені постановою Ленінського районного Суду м. Харкова по справі №642/7030/16-а, якою визнано протиправною бездіяльність Харківського ОВК, що полягає в неподанні у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Постановою КМУ №975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги ...», Наказом Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014р. Зобов'язано Харківський ОВК подати розпорядникові бюджетних коштів Міністерства Оборони України, висновок щодо виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" та Наказом Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014р.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з протоколу №35 засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум від 07.04.2017р., пунктом 45 вказаного протоколу за результатами розгляду поданих документів відмовлено ОСОБА_2 в призначені та виплаті одноразової грошової допомоги, з посиланням на те, що позивач звільнився зі Збройних Сил Російської Федерації 03.07.1998р., а законодавством України не передбачено здійснення виплат військовослужбовцям інших країн (а.с.6).

Не погодившись з таким рішенням Міноборони, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом про визнання його протиправним та скасування, визнання протиправною відмови Міноборони у призначенні й виплаті допомоги, зобов'язання Харківського ОВК повторно подати висновок та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міноборони про виплату позивачу одноразової грошової допомоги, зобов'язання Міноборони повторно розглянути та вирішити питання про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно зі ст. 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком № 975, а доводи Міноборони про те, що позивач звільнений зі Збройних Сил РФ, не впливають на наявність у нього права на отримання вказаної допомоги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку із виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу".

Відповідно до статті 41 цього Закону виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов'язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

За визначенням статті 1 вищевказаного Закону, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з п. 4 ч.2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до п. "б" ч. 1 ст.16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності IІI групи.

Частиною 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, станом на час встановлення позивачеві інвалідності - 11.09.2016 року механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, визначений Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975.

За приписами пп.1 п. 6 Порядку № 975 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби (в тому числі і строкової) мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.

Аналогічний правовий висновок у спорі цієї ж категорії був висловлений Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 р. по справі № 21-446а14 та від 21.04.2015 р. по справі № 21-135а15, який в силу ст.244-2 КАС України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачеві відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що позивач звільнений зі Збройних Сил Російської Федерації 03.07.1998 року, а законодавством України не передбачено здійснення виплат військовослужбовцям інших країн.

Колегія суддів вважає хибними такі доводи відповідача, виходячи з наступного.

Статтями 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14.02.1992 року, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються. Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди. Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов'язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.

Законом України "Про ратифікацію Протоколу до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992 р.", від 07.06.2001 р. № 2495-ІІІ ратифіковано Протокол до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992 року.

Відповідно до статті 1 даного Протоколу, на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в Збройні Сили, інші війська, інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї Держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.

Таким чином, наведеними вище міждержавними Угодами гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї держави Співдружності, на якій він проживає.

У свою чергу, право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, закріплене у статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та реалізується в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року.

Крім того, абзацом 9 пункту 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393, передбачено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

З аналізу вказаної норми права слідує, що для призначення військовослужбовцям пенсії до вислуги років зараховується, зокрема, військова служба у прикордонних військах колишнього СРСР.

Вказана обставина, у свою чергу, свідчить про те, що законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України та встановлено обов'язок саме Міністерства оборони України приймати рішення про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у зв'язку з встановленням інвалідності, пов'язаної із виконанням обов'язків військової служби під час здійснення інтернаціонального зобов'язання.

Враховуючи той факт, що позивач отримав інвалідність внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, - Демократичній Республіці Афганістан, під час проходження служби у Прикордонних військах колишнього СРСР, а не під час проходження служби у Збройних Силах Російської Федерації, беручи до уваги, що ОСОБА_2 є громадянином України, яку обрав місцем свого постійного проживання, колегія суддів зазначає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно зі ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року.

Такий висновок суду першої та апеляційної інстанцій узгоджується правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 01.12.2015 року справі № К/800/40725/15.

Колегія суддів відмічає, що доводи про відсутність у ОСОБА_2 права на отримання одноразової грошової допомоги з тих підстав, що позивач звільнений зі Збройних Сил Російської Федерації, були предметом судового розгляду в рамках адміністративної справи № 642/7030/16-а, однак, суд не знайшов їх обґрунтованими та такими, що є підставою для відмови ОСОБА_2 в оформленні висновку для призначення одноразової грошової допомоги.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, відповідачем Міністерством оборони України як суб'єктом владних повноважень не доведено правомірності свого рішення та дій у спірних відносинах щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні одноразової грошової допомоги по інвалідності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування п. 45 протоколу Комісії Міноборони №35 від 07.04.2017 р., а також визнання протиправною відмови Міноборони в призначенні і виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей".

Беручи до уваги, що другим відповідачем саме відмовлено позивачеві у призначенні допомоги, а не повернуто на доопрацювання документи, складені Харківським ОВК, зокрема висновок про можливість виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги по інвалідності, з метою захисту прав позивача у спірних відносинах, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов'язання Харківського ОВК повторно подати висновок та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міноборони щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

З приводу тверджень першого відповідача про те, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, зобов'язуючи Міноборони повторно розглянути висновок та документи, подані Харківським ОВК, та вирішити питання про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Як встановлено частиною 4 статті 105 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги про: 1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; 2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; 5) виконання зупиненої чи невчиненої дії; 6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Тобто, судом за результатами розгляду справи може бути задоволено будь-яку з цих вимог, у тому числі й вимогу про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень вчинити пені дії.

Слід відмітити, що позивачем при зверненні до Міноборони надавались усі документи, необхідні для призначення йому одноразової грошової допомоги на підставі ст.16 Закону України "Про пенсійне забезпечення", однак, у призначенні цієї допомоги ОСОБА_2 було відмовлено.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що відповідач у спірних відносинах вже реалізував свої дискреційні владні повноваження, прийнявши рішення про відмову у призначенні ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги по інвалідності.

Беручи до уваги встановлену судом першої та апеляційної інстанції неправомірність рішення та дій відповідача щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги по ІІІ групі інвалідності ОСОБА_2, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов'язання Міноборони повторно розглянути та вирішити питання про призначення позивачеві одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та Постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 р. "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", а також наказу Міноборони від 14.08.2014 року № 530.

При цьому, суд не підміняє другого відповідача як суб'єкта владних повноважень, оскільки не приймає рішення про призначення пенсії, а зобов'язує відповідача прийняти таке рішення за наявності достатніх підстав для цього та наданих позивачем документів.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 14.07.2017р. по справі № 642/2596/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає в силу приписів ч.10 ст.183-2 КАС України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Жигилій С.П. Любчич Л.В.