Справа № 437/17384/13-а
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2017 року м. Київ К/800/34702/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Заїки М.М., Мойсюка М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська

на постанову Ленінського районного суду м. Луганська від 09 грудня 2013 року

та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2014 року

у справі № 437/17384/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська

про зобов'язання вчинити дії щодо перерахунку та виплати недоплаченого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до УПФУ в Ленінському районі м. Луганська, в якому просив:

- визнати неправомірними дії щодо відмови в правильності обчислення та перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

- зобов'язати зробити перерахунок виходячи з 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді та виплатити без обмеження максимального розміру з проведенням індексації.

Постановою Ленінського районного суду м. Луганська від 09 грудня 2013 року, зміненою постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2014 року, позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, УПФУ в Ленінському районі м. Луганська подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 15.10.2013 року ОСОБА_1 звернувся до УПФ України Ленінського району м. Луганська із заявою про проведення правильного перерахунку грошового утримання судді у відставці на період з 19.06.2010 року відповідно до п.5 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням судового стажу та розміру заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді та без обмежень.

Листом УПФ України в Ленінському районі м. Луганська №1715702-2 від 28.10.2013 року позивачу відмовлено в перерахунку, оскільки п.5 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено максимальний розмірі щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, що не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб які втратили працездатність.

Статтями 21, 22 Конституції України передбачено, що права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006р. Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003 р.).

З матеріалів справи вбачається, що під час дії пункту 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» N2453-VI від 07.07.2010 року, позивач вже набув право на відставку, оскільки його стаж, розрахований з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» складав більше 20 років.

При цьому, відповідно до пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо протиправності дій УПФУ України в Ленінському районі м. Луганська, оскільки позивач набув право та вже отримував грошове утримання судді та його стаж на посаді суді вже було розраховано, що свідчить про порушення відповідачем висновку, викладеному в абзаці третьому пункту 8 Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, та неправильно застосував частину третю статті 138 Закону № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом № 3668-VI, позбавивши тим самим позивача права на збільшення на 8 відсотків розміру довічного грошового утримання.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові17 березня 2015 року №21-371а14.

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська відхилити.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2014 року та постанову Ленінського районного суду м. Луганська від 09 грудня 2013 року, змінену рішенням суду апеляційної інстанції, залишити без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, строки та з підстав, передбачених главою третьою розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді М.М. Заїка

М.І. Мойсюк