Справа № 425/2053/17
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ковальов В.М.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року справа № 425/2053/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Міронової Г.М., суддів Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на постанову Кремінського районного суду Луганської області від 04 вересня 2017 р. у справі № 425/2053/17 за позовом ОСОБА_2 до Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 11.08.2017 року звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати неправомірними дії Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо незарахування йому при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 17 квітня 1981 року по 28 травня 1983 року; зобов'язати відповідача провести розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з моменту призначення з 30 березня 2017 року із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді 2 роки 01 місяць 12 днів стажу, який складається з проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 17 квітня 1981 року по 28 травня 1983 року, що в сукупності зі стажем роботи на посаді судді Рубіжанського міського суду Луганської області - 24 роки 8 днів становить відповідно 26 років 01 місяців 20 днів і дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання; зобов'язати Рубіжанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області призначити йому - судді у відставці, починаючи з 30 березня 2017 року, щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% від суми його суддівської винагороди на посаді судді Рубіжанського міського суду Луганської області, вказаної у довідці Рубіжанського міського суду Луганської області без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та здійснити перерахунок довічного грошового утримання з моменту його призначення з розміру 88 відсотків до 90 відсотків; вирішити питання судових витрат (а.с. 1-4).

Постановою Кремінського районного суду Луганської області від 04 вересня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо незарахування ОСОБА_2 при визначені розміру довічного грошового утримання до стажу роботи на посаді судді у відставці строк проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 17 квітня 1981 року по 28 травня 1983 року.

Зобов'язано Рубіжанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області зарахувати ОСОБА_2 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання, період проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 17 квітня 1981 року по 28 травня 1983 року, що становить 2 роки 01 місяць 12 днів.

Зобов'язано Рубіжанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області здійснити ОСОБА_2 перерахунок довічного грошового утримання починаючи з 30 березня 2017 року в розмірі 90% (дев'яносто відсотків) суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 58-61).

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 30 березня 2017 року позивачем подано заяву про призначення довічного грошового утримання судді у відставці та з 30 березня 2017 року позивачу призначено довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 22528 грн. Пенсію обчислено з посадового окладу 25600, 00 грн. станом на 28.02.2017 року.

Позивача було обрано на посаду судді Рубіжанського міського суду Луганської області 22.03.1993 року. Тобто, на той час діяли норми Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року, частиною 4 статті 43 якого встановлено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському та Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді Україні, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Таким чином, у вказаній статті відсутні норми щодо зарахування періоду проходження військової служби до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання.

Крім того, вказує, що щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці призначається відповідно до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року № 3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року № 200/14891.

За наданою відповідно до Порядку № 3-1 довідкою, стаж роботи позивача на посаді судді складає 24 роки 00 місяців 8 днів. За цим стажем розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача становить 88 відсотків його заробітної плати.

Також зазначає, що відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Пенсійний фонд України та його органи звільнено від сплати судового збору в під час розгляду справ в усіх судових інстанціях. Законом України «Про державний бюджет на 2017 рік» бюджетних асигнувань на сплату судового збору Пенсійним фондом України та його органами не передбачено.

Згідно п. 8 ст. 183-2 КАС України справу розгляну в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

Відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_1, військового квитка НОМЕР_2 позивач з 14 квітня 1981 року по 28 травня 1983 року перебував на військовій строковій служби в лавах Радянської Армії. З 22 березня 1993 року по 29 березня 2017 року працював на посади судді Рубіжанського міського суду Луганської області (а.с. 5-7, 9-10).

Наказом Рубіжанського міського суду Луганської області № 120-ОС від 01.12.2015 року встановлено ОСОБА_2 з 08 листопада 2015 року щомісячну доплату за вислугу років на підставі наявного стажу роботи у розмірі 60 відсотків посадового окладу, як такому, стаж роботи на посаді судді становить 25 років (а.с. 14).

Наказом територіального управління державної судової адміністрації в Луганській області від 23 грудня 2008 року № 644/к призначено позивачу, який має право на відставку та продовжує працювати на посаді судді, щомісячне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати з 11 січня 2009 року (а.с. 15).

Згідно рішення Вищої Ради правосуддя від 24 січня 2017 року № 22/0/15-17 ОСОБА_2 звільнено з посади судді Рубіжанського міського суду Луганської області у зв'язку з подання заяви про відставку (а.с. 19).

Наказом Рубіжанського міського суду Луганської області № 12-ОС від 29 березня 2017 року відраховано позивача зі штату Рубіжанського міського суду Луганської області (а.с. 18).

Стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання згідно розрахунку Рубіжанського міського суду Луганської області складає 25 років. Зараховано до стажу 2 роки 1 місяць 12 днів служби в лавах Радянської Армії (а.с. 13).

30.03.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Щомісячне грошове утримання судді у відставці позивачу призначено в розмірі 88% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді, що підтверджується протоколом № 506, розпорядженням № 167191 від 03.05.2017 року. Для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зарахований лише стаж судді (а.с. 38, 56а).

17.07.2017 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити йому розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді з 30 березня 2017 року із зарахуванням періоду проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 17 квітня 1981 року по 28 травня 1983 року, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків від суми суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання; призначити йому з 30 березня 2017 року щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 відсотків від суми його суддівської винагороди на посаді судді Рубіжанського міського суду Луганської області, вказаної у довідці Рубіжанського міського суду Луганської області без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та здійснити перерахунок довічного грошового утримання з моменту його призначення з розміру 88 відсотків до 90 відсотків.

28.07.2017 року Рубіжанським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області повідомлено позивача про те, що на момент первинного звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці діяли норми Закону України «Про Вищу Раду Правосуддя» від 21.12.2016 року № 1798-VIII, яким внесено зміни до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року, а саме пункт 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 1402 доповнено абзацом четвертим такого змісту: «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».

На час обрання - 22.03.1993 року діяли норми Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-XII, яким не передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР.

Зазначає, що під час звернення 30.03.2017 року за призначенням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачем надано розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 29.03.2017 року № 01-11/594/17 вих., виданий Рубіжанським міським судом Луганської області, в якому зазначено, що станом на 29.03.2017 року стаж роботи судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці складає 24 роки 00 міс. 08 днів (а.с. 16).

Суть спору у справі полягає у розрахунку довічного грошового утримання судді в розмірі 90 відсотків від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді без урахування проходження ним строкової військової служби з 14 квітня 1981 року по 28 травня 1983 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Відповідно до ч. 2 ст. 142 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII (в редакції, чинній на час звільнення позивача у відставку) суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

За унормуванням ч. 1 ст. 137 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Згідно п. 25 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Пунктом 11 розділу XIII Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Матеріалами справи підтверджено, що позивача призначено на посаду судді Рубіжанського міського суду Луганської області 22.03.1993 року.

Згідно вимог ст. 43 Закону України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ «Про статус суддів», який діяв в період призначення позивача на посаду судді, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків. Судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" (Закон № 3723-12). Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Положеннями пп. 3-1 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» передбачено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, законодавством, яке діяло в період призначення позивача на посаду судді, передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, календарного періоду проходження строкової військової служби.

Відтак, до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, крім періоду роботи на посаді судді, слід врахувати проходження ним строкової військової служби з 17 квітня 1981 року по 28 травня 1983 року.

На правильність правових висновків суду вказує і те, що Законом України «Про Вищу раду правосуддя» № 1798-VIII від 21.12.2016 року внесено зміни до п. 34 Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 року, яким визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, загальний стаж позивача дає останньому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати судді, з урахуванням збільшення на два відсотки заробітку за кожний повний рік роботи понад 20 років, що також не було застосовано відповідачем при здійсненні розрахунку.

Колегія суддів звертає увагу, що 22.05.2008 року Конституційний Суд України в рішенні № 10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 визнані неконституційними, зокрема, положення частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді.

При цьому Конституційний Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість, застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року № 192-VIII, а саме: «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і, таким чином, вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Наведені положення підтверджуються міжнародними стандартами у сфері судочинства.

Так, згідно пункту 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17.11.2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003 р.).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, відмовивши позивачу в перерахунку щомісячного грошового утримання судді з 88% на 90% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, не зарахувавши до стажу роботи позивача, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 17 квітня 1981 року по 28 травня 1983 року порушив норми діючого законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі виникнення права на підвищення пенсії перерахунок призначеної пенсії здійснюється з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Матеріалами справи підтверджується, що із заявою про перерахунок пенсії позивач звернувся до відповідача 17.07.2017 року, тому право на перерахунок призначеної пенсії у нього виникло з 01.08.2017 року.

Разом з тим, суд першої інстанції на зазначені обставини не звернув уваги та зобов'язав Рубіжанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області здійснити ОСОБА_2 перерахунок довічного грошового утримання з 30 березня 2017 року, що згідно статті 201 КАС України є підставою для зміни судового рішення.

Керуючись ст. ст. 195, 183-2, п. 2 ч. 1 ст. 198, ст. 201, 207, 211, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області - задовольнити частково.

Постанову Кремінського районного суду Луганської області від 04 вересня 2017 р. у справі № 425/2053/17 - змінити.

В абзаці четвертому резолютивної частини Кремінського районного суду Луганської області від 04 вересня 2017 року у справі № 425/2053/17 дату перерахунку «з 30 березня 2017 року» змінити на «з 01 серпня 2017 року».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Г.М. Міронова

Судді: Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко