Справа № 822/1815/17
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1815/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участі:представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Онікс Трейдінг" до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Онікс Трейдінг" звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області в якому просить: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми "Р" № від 24 березня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що посадовими особами Головного управління ДФС у Хмельницькій облас6ті проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "Онікс Трейдінг" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Юніон-СТ" за період з 01 квітня 2016 року по 30 квітня 2016 року. За результатами перевірки складений акт № 0217/22-01-14-04/39332150 від 28 лютого 2017 року. На підставі вказаного акту перевірки податковим органом винесено 24 березня 2017 року податкове повідомлення - рішення форми "Р" № від 24 березня 2017 року. Позивач не погоджується з винесеним відповідачем податковим повідомленням-рішенням, вважає його протиправним, вказує на відсутність підстав прийняття такого рішення та просить суд його скасувати.

В судовому засіданні представник ТОВ "Онікс Трейдінг" підтримала заявлені вимоги, з підстав викладених в позовній заяві просила адміністративний позов задоволити в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, з підстав викладених у письмовому запереченні, просили у задоволенні позовних вимог ТОВ "Онікс Трейдінг" відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх єдності та сукупності, суд зазначає наступне.

Суд встановив, що ТОВ "Онікс Трейдінг" () 01 серпня 2014 року зареєстроване Славутською районною державною адміністрацією Хмельницької області та з 04 серпня 2014 року перебуває на обліку як платник податків у Славутській ОДПІ ГУ ДФС у Хмельницькій області.

З 15 лютого 2017 року по 21 лютого 2017 року посадовими особами Головного управління ДФС у Хмельницькій області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "Онікс Трейдінг" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Юніон-СТ" за період з 01 квітня 2016 року по 30 квітня 2016 року.

За результатами перевірки складений акт №0217/22-01-14-04/39332150 від 28 лютого 2017 року, згідно якого проведеною перевіркою встановлено порушення ТОВ "Онікс Трейдінг" вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), що призвело до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає сплаті в бюджет за квітень 2016 року на загальну суму 162484 грн.

На підставі акту Головного управління ДФС у Хмельницькій області №0217/22-01-14-04/39332150 від 28 лютого 2017 року винесено податкове повідомлення - рішення № від 24 березня 2017 року про сплату податку на додану вартість на суму 162484 грн. та штрафної санкції в сумі 81242 грн.

Позивач, не погодившись із винесеним ГУ ДФС у Хмельницькій області податковим повідомленням - рішенням оскаржив їх до ДФС України.

01 червня 2017 року ДФС України винесено рішення про результати розгляду скарги №11860/6/99-99-11-01-01-25 від 01 червня 2017 року, яким податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Хмельницькій області № від 24 березня 2017 року залишено без змін, а скарга ТОВ "Онікс Трейдінг" без задоволення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Перевіряючи реальність здійснення правовідносин позивача із ТОВ "Юніон-СТ" () суд встановив, що ТОВ "Онікс Трейдінг" договір поставки № 310316 від 31 березня 2016 року з ТОВ "Юніон-СТ", згідно якого ТОВ "Онікс Трейдінг" - Покупець, ТОВ "Юніон-СТ" - Продавець. Предметом даного договору є зобов'язання Продавця передати товар у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти прийняти товар і оплатити за нього встановлену даним договором вартість. Найменування, кількість та ціна Товару вказується в накладних, які є невід'ємною частиною даного договору. Умови договору викладені Сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс 2010", які застосовуються із урахуванням особливостей, пов'язаних із внутрішньодержавним характером цього договору, а також тих особливостей, що випливають із умов цього договору. Місце відвантаження товару: Броварський р-н., с. Погреби, вул. Лісова, 12 та Хмельницька обл., м. Славута, вул. Козацька, 122А.

Факт здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Юніон-СТ" підтверджується Договором поставки № 310316 від 31 березня 2016 року, податковими та видатковими накладними, товарно-транспортними накладними.

Здійснення транспортування (доставки) придбаних позивачем у ТОВ "Юніон-СТ" ТМЦ (фурнітура, сантехнічні вироби) із пункту навантаження відповідного контрагента у місце відвантаження Товару, яке визначене у договорах поставки укладених між позивачем та його контрагентом, а саме: Броварський р-н., с. Погреби, вул. Лісова, 12 та Хмельницька обл., м. Славута, вул. Козацька, 122А, підтверджується наданими суду товарно - транспортними накладними, в яких зазначені усі істотні умови товарно-транспортної накладної, що передбаченні чинним законодавством України, а саме номер та дата ТТН, автомобільний перевізник, ПІБ водія, автомобіль його державний номер, замовник, вантажовідправник, вантажоодержувач, пункт навантаження, пункт розвантаження, відомості про вантаж, вантаж здав, вантаж прийняв.

Замовником (платником) автомобільних перевезень виступало ТОВ "Онікс Трейдінг", а перевізником ПП ОСОБА_3 ІПН НОМЕР_1 (автомобілі: НОМЕР_2, НОМЕР_3), що підтверджується договором №12-01-15 від 12 січня 2015 року про надання автомобільних вантажоперевезень і надання транспортно-експедиційних послуг.

Окрім того, позивачем на підтвердження здійснення господарських операцій із ТОВ "Юніон-СТ" по вищезазначених договорах поставки надано до суду договори оренди майна №2/12-ОР від 01 грудня 2014 року, № 1-ОР від 02 березня 2015 року, укладені між ТОВ "Онікс Трейдінг" (Орендар) та ОСОБА_4 (Орендодавець) про строкове платне користування майном, а саме офісне приміщення, складські приміщення та будинок охорони, розміщені за адресою: Київська область, Броварський р-н., с. Погреби, вул. Лісова, 12, а також договір комплексу будівель № 22-ОР від 01 грудня 2014 року укладений між ТОВ "Онікс Трейдінг" (Орендар) та ОСОБА_5 (Орендодавець) про передачу у строкове платне користування комплексу будівель, забезпеченого водопостачанням, який включає в себе частину приміщення мебельного цеху для складу та частину адмінбудинку, розміщених за адресою: Хмельницька обл., м. Славута, вул. Козацька, 122А.

Також, судом досліджено надані позивачем податкові та видаткові накладні, якими оформлені господарські операції з виконання умов договорів, укладених між позивачем та його контрагентом. Вищезазначені накладні підписані відповідальними особами та скріплені печатками, а тому суд приходить до висновку, що останні складені відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до п.2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16 липня 1999 року, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з п.1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Поняття господарської операції визначено в ст. 1 вказаного Закону, це - дія або подія, яка викликає зміни у структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1 та ч.2 статті 9 цього ж Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо-безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Норми аналогічного змісту містить "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24 травня 1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704.

Згідно п.2.4 даного Положення (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2.16 даного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.

З 1 січня 2011 року з набранням чинності Податковим кодексом України відносини, що виникають у сфері справляння податку на прибуток та податку на додану вартість регулюються відповідно розділами ІІІ та V цього Кодексу.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п.152.1. ст.152 Податкового кодексу України податок на прибуток нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною пунктом 151.1 статті 151 цього кодексу, від податкової бази, визначеної згідно зі ст.149 цього кодексу. Згідно ст.149 кодексу, податковою базою для цілей цього розділу визнається грошове вираження прибутку як об'єкта оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього кодексу, з урахуванням положень ст.ст.135-137 та 138-143 цього кодексу.

Згідно п. п. 134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі ст.ст.135-137 цього кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі ст.ст.138-143 цього кодексу, з урахуванням правил, встановлених ст.152 цього кодексу.

Склад витрат та порядок їх визнання передбачений ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку визначені ст.139 кодексу.

Так, відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України визначено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку (п.п. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138).

Відповідно до п.п. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються: 138.10.3. витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг:

а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції;

б) витрати на ремонт тари;

в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут;

г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів;

ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом;

д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона);

е) витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки;

є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування;

ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства;

з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

Податковий кредит, у відповідності до п.14.1.181 ст.14 ПК України, визначається як сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно п. 198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит згідно п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України є дата здійснення першої з наступних подій:

а) дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг);

б) дата отримання податкової накладної.

Згідно п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Досліджуючи матеріали справи суд не погоджується з позицією відповідача, щодо відсутності фактичності здійснення операцій позивача із ТОВ "Юніон-СТ".

Суд зазначає, що фактичність операцій позивача із ТОВ "Юніон-СТ" підтверджено документами, які засвідчують реальний характер укладених позивачем правочинів та здійснення оплати, транспортування та переміщення товару за договорами, зокрема, податкові та видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, оформленими у відповідності до вимог чинного законодавства.

При цьому суд зазначає, що окремі недоліки первинних бухгалтерських документів не можуть слугувати доказами відсутності господарських операцій.

Враховуючи вищезазначене суд вважає, що господарські операції із ТОВ "Юніон-СТ", реально здійснювались, оскільки позивачем надані належні докази на підтвердження здійснення господарської діяльності з останнім.

Крім того, реальність господарських операцій позивача із ТОВ "Юніон-СТ" підтверджується наданими представником позивача доказами подальшої реалізації придбаної продукції у ТОВ "Юніон-СТ" наявними у матеріалах з яких вбачається, що позивач реалізовував придбану продукцію для продажу різним підприємствам та великим мережевим магазинам.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що на запит податкового органу позивач не надав документів на підтвердження господарських операцій ТОВ "Онікс Трейдінг" з ТОВ "Юніон-СТ" та зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та акту перевірки №0217/22-01-14-04/39332150 від 28 лютого 2017 року (сторінка 6, 7) ТОВ "Онікс Трейдінг" для перевірки було надано: Договір поставки №310316 від 31 березня 2016 року, видаткові та податкові накладні №№ 66, 65, 64, 63 від 04 квітня 2016 року, №№ 360, 359, 358 від 18 квітня 2016 року, №№ 584, 586, 587, 585. Товарно-транспортні накладні № 78 від 04 квітня 2016 року, №94 від 18 квітня 2016 року, №100 від 25 квітня 2016 року.

В ході судового розгляду встановлено, що жодна з вказаних видаткових податкових чи товарно-транспортних накладних не була визнана недійсною, або складеною з порушенням, що свідчить про дійсність наданих для перевірки первинних документів для підтвердження реальності господарських операцій ТОВ "Онікс Трейдінг" з ТОВ "Юніон-СТ.

Слід зазначити, що наявність або відсутність окремих документів, а також помилки у їх оформленні не можуть бути підставою для висновків про відсутність господарської операції, або не підтвердження первинними документами вчинених операцій, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю дійсно мали місце. Також самого по собі факту відсутності транспортних документів при факті оприбуткування покупцем товару та наявності інших первинних бухгалтерських документів щодо господарської операції недостатньо для висновку про безтоварність господарських операцій з придбання товару без врахування умов виконання договору щодо поставки товару та передачі йог у власність покупця.

Суд встановив, що відповідно до акту перевірки податковий орган вказує на те, що ТОВ "Юніон-СТ" задіяне в схемах ухилення від сплати податків. У проваджені Слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000009, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 січня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364, ч.2 ст.366, ч.3 ст.212 КК України.

Аналізуючи зміст акта перевірки та заперечення відповідача в частині можливої безтоварності операцій між ТОВ "Юніон-СТ з своїми контрагентами, суд враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи у періоді, що перевірявся, контрагент позивача ТОВ "Юніон-СТ зареєстрований як юридична особа та має статус платника ПДВ.

Припущення про безтоварність операцій між ТОВ "Юніон-СТ з своїми контрагентами не можуть впливати на правомірність податкового обліку та сплати податків позивачем.

Так, для віднесення відповідних сум до складу втрат та податкового кредиту не передбачається умова відслідковування та контролю платником податку (добросовісним набувачем товару, послуг та ін.) реальної сплати цих сум до бюджету контрагентом.

До того ж чинним законодавством на сторону в господарському зобов'язанні не покладено обов'язок з'ясування обставин сплати податків та зборів контрагентом. Для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість Закон не передбачає обов'язкової умови фактичного надходження цих сум до бюджету.

У разі невиконання контрагентом платника податків зобов'язань, негативні наслідки (відповідальність) настають лише для нього. Документом, який підтверджує сплату покупцем податку на додану вартість в ціні товару, зокрема є податкова накладна.

Крім цього, суб'єкт господарювання (добросовісний учасник угод та господарських операцій) не наділений можливістю контролю (навіть за власною ініціативою) за господарською діяльністю інших суб'єктів підприємницької діяльності.

Якщо контрагент не виконав своїх зобов'язань, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, оскільки юридична відповідальність має індивідуальний характер (ст.61 Конституції України).

Недобросовісність учасника угоди не є підставою для позбавлення платника податку права на відображення в складі витрат, понесених на придбання товарів (послуг), якщо останній виконав усі передбачені законом умови та має всі документальні підтвердження понесених витрат та фактичного здійснення господарських операцій.

Посилання відповідача на наявність взаємовідносин контрагентів позивача з підприємствами, які мають ознаки фіктивності, з яким позивач не мав жодних стосунків, не має правового значення, оскільки предметом дослідження при проведені перевірки були господарські операції між позивачем та його безпосереднім контрагентом (ТОВ "Юніон-СТ), а позиціонування контролюючим органом наведених обставини як порушення податкового законодавства не ґрунтується на приписах чинного законодавства.

Крім цього, всі висновки акту перевірки щодо фіктивності господарських відносин між ТОВ "Онікс Трейдінг" із ТОВ "Юніон-СТ не ґрунтуються на доказах та не підтверджені документально. Єдиним фактором, що дозволив ГУ ДФС прийти до таких висновків стала внутрішня інформація про контрагентів ТОВ "Юніон-СТ, яка до ТОВ "Онікс Трейдінг" не має жодного відношення.

Більше того, на момент розгляду справи жодних відомостей щодо неможливості здійснення господарської діяльності ТОВ "Юніон-СТ, або перебування під арештом немає.

Суд також вважає, що позбавлення платника податку права на формування витрат у зв'язку з невиконанням обов'язків контрагентами позивача, порушує право особи мирно володіти своїм майном, що міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі - Протокол 1 до Конвенції), яка є частиною національного законодавства згідно із ст. 9 Конституції України.

Роз'яснення вказаної норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які згідно з ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477 мають в Україні значення джерела права. Так, у п. 53 рішення в справі "Булвес" АД проти Болгарії ЄСПЛ визначив поняття власності, вказавши, що "власність" може включати як існуючу власність, так і активи, включаючи вимоги стосовно яких заявник може стверджувати, що у нього чи у неї є принаймні "правомірні очікування" отримати ефективне здійснення свого майнового права.

У рішенні в справі Щокін проти України (п.49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії підтверджується численними рішеннями Європейського суду з прав людини. Так, п.71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії ЄСПЛ дійшов такого висновку: "... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податкових зобов'язань…. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок ЄСПЛ повторно підтвердив у рішенні по справі Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії. У п. 23 даного рішення ЄСПЛ наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

Рішення Європейського Суду з прав людини згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Більше того, частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні справ.

Крім цього, принцип персональної відповідальності платника податків і неможливість покладення на платника податків відповідальності за дії інших осіб підтверджується практикою Верховного Суду України (Постанови від 31 січня 2011 року по справі №21-47а10, від 09 вересня 2008 року справа №21-500во08, від 01 червня 2010 року по справі №21-573во10).

Відповідач в Акті перевірки вказує про відсутність звітності зі сторони контрагента позивача, з приводу чого слід наголосити, що обов'язок відстежувати, контролювати і забезпечувати дотримання постачальниками норм податкового законодавства стосовно їх звітності та фінансово-господарської діяльності на суб'єктів підприємницької діяльності не покладено.

За таких обставин позивач не може нести відповідальність ні за відсутність звітності зі сторони контрагентів, ні за можливу недостовірну інформацію, висвітлену в ній.

Згідно зі ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Чинне законодавство, зокрема Податковий кодекс України, не встановлює обов'язку покупця сплачувати ПДВ ще й до бюджету, якщо такий податок не буде сплачено продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця у складі ціни товару. Сума податку на додану вартість, включена до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару, і саме продавець товару має сплачувати цей податок до бюджету.

Окрім того, в Акті перевірки, на підставі якого прийняте податкове повідомлення- рішення, що оскаржується, наявні посилання на матеріали кримінального провадження стосовно постачальників контрагентів ТОВ "Онікс Трейдінг", інформацію та відомості податкових органів стосовно контрагента позивача.

Проте вони є безпідставним, оскільки з огляду на презумпцію невинуватості на недоведеність будь-яких незаконних дій у встановленому законом судовому порядку (тобто злочинність дій не встановлена вироком суду), не може бути жодною підставою для твердження про будь-які порушення податкового законодавства зі сторони контрагента позивача, а тим паче, самого позивача.

Тому, дані посилання не можуть бути підставою для висновку про неправомірність віднесення сум до валових витрат та визнання податкового кредиту непідтвердженим.

Крім того, відповідач в Акті перевірки посилається на відомості, отримані від ГУ ДФС у Житомирські області по ТОВ "Юніон-СТ, де зазначено про відсутність активів та основних засобів.

Суд вважає дані висновки необґрунтованими, оскільки відповідачем не доведено наявність будь-яких нормативів кількості активів та основних засобів, необхідних для укладання і виконання господарських договорів з посиланням на відповідні нормативно правові акти, та не надано належних та допустимих доказів здійснення перевірки наявності основних засобів, проте відповідач посилається на їх відсутність. Більше того, як встановив суд ТОВ "Юніон-СТ не являється виробником придбаних позивачем товарів, а лише є посередником у торгівлі товарами широкого асортименту, що у свою чергу також не може тягнути за собою визнання первинних бухгалтерських документів такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України, та не вказують на недійсність господарської операції, а отже, не мають значення для вирішення спору.

Як встановлено судом в ході дослідження первинних документів позивача, договір із ТОВ "Юніон-СТ був складений з метою його реального виконання, позивач ставив за мету здійснення господарської діяльності, а не отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Усі витрати позивача з придбання товарів (послуг) були об'єктивно необхідні для забезпечення господарської діяльності, та підтверджені належним чином складеними первинними та іншими документами.

Виходячи з наведеного суд вважає, що платником податку ТОВ "Онікс Трейдінг" правомірно сформовано податковий кредит по ПДВ, доведений факт отримання товару (послуг), що підтверджує реальність господарських операцій.

З огляду на викладене, висновки перевірки є необ'єктивними, не повними та перекручують питання правомірності формування податкового кредиту ТОВ "Онікс Трейдінг".

Таким чином, суд не встановив у діях позивача заниження податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету.

Штрафні санкції на платника податків накладаються тільки за порушення податкового законодавства. Оскільки суд встановив, що позивач не допускав порушення податкового законодавства, а отже застосування до нього штрафних санкцій у загальній сумі 81242,00 грн. також є безпідставним.

Відповідно до вимог ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарської відповідальності учасника господарських відносин є вчинене таким суб'єктом господарське правопорушення. У силу частини другої зазначеної статті учасник господарських відносин відповідає за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним ужито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

В свою чергу ПК України, не ставить право платника податку на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість при придбанні товару в залежність від отримання документального підтвердження щодо належного виконання усіма постачальниками своїх податкових зобов'язань зі сплати ними сум податку, дотримання ними правил ведення податкового обліку господарських операцій.

Платник податку на додану вартість (покупець товару) на час здійснення господарської операції з придбання товару не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками товару у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит чи бюджетне відшкодування за можливу неправомірну діяльність будь-якого з контрагентів

Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст. 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки відповідачем (суб'єктом владних повноважень), на якому в адміністративному судочинстві лежить тягар доказування правомірності своїх дій, не надано спростувань реального характеру здійснюваних позивачем господарських операцій, що були обумовлені діловою метою, доводи відповідача про безтоварність здійснених господарських операцій не підтверджені належними та допустимими доказами, є безпідставними та необґрунтованими.

Суд враховує, що чинне податкове законодавство не ставить у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від отримання податкової та/або господарської дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення платником податку вимог закону щодо формування податкового кредиту. Платник податку не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за неправомірну діяльність його контрагента.

З огляду на викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що первинними документами, які містяться в матеріалах справи підтверджується правомірність формування ТОВ "Онікс Трейдінг" податкового кредиту, відтак прийняті податковеі повідомлення-рішення форми "Р" № від 24 березня 2017 року винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Хмельницькій області є протиправними та таким, що підлягає скасуванню, а тому адміністративний позов ТОВ "Онікс Трейдінг" слід задоволити.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 158-163, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задоволити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми "Р" № від 24 березня 2017 року винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Хмельницькій області.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Онікс Трейдінг" 8000 (вісім тисяч) грн. судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 11 жовтня 2017 року

Суддя/підпис/
"Згідно з оригіналом" Суддя ОСОБА_1