Справа № 804/3540/17
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 р. Справа № 804/3540/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
за участю представників сторін:
від відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги №362-17/63 від 23.01.2017р. та рішення №946/10/04-36-17-01-14 від 27.01.2017р., -

ВСТАНОВИВ:

02.06.2017р. ОСОБА_4 звернулася з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача на підставі якого було прийнято 23.01.2017р. податкову вимогу форми Ф за №362-17/63 на суму 25 000 грн.;

- визнати протиправним та скасувати вимогу форми Ф за №362-17/63 на суму 25 000 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення №946/10/04-36-17-01-14 від 27.01.2017р. про опис майна ОСОБА_4

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оспорюване податкове повідомлення-рішення на підставі якого було прийнято 23.01.2017р. податкову вимогу форми Ф за №362-17/63 на суму 25 000 грн. не отримувала, а тому була позбавлена можливості на оскарження рішення контролюючого органу в адміністративному порядку, що, в свою чергу, на думку позивача, призвело до виникнення узгодженого грошового зобовязання та права податкової застави. Також, позивач зазначає, що до нього у 2016р. не могли бути застосовані положення ст. 267 Податкового кодексу України щодо сплати транспортного податку, оскільки зміни до норм зазначеної статті були прийняті Законом України «Про внесення змін то Податкового кодексу та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015р. №909-19, який набрав чинності з 01.01.2016р., яким внесені зміни до статті 267 Податкового кодексу України в частині визначення обєкта оподаткування. Також позивач зазначає, що на виконання вищезазначеного закону рішенням Дніпропетровської міської ради від 13.07.2016р. №7/11 внесені зміни до рішення від 27.12.2010р. №5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста», тобто було внесено зміни до механізму справляння та порядку сплати транспортного податку з порушенням терміну, визначеного п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, з урахуванням того, що транспортний податок є місцевим податком.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, 21.09.2017р. подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити та просить дану справу розглядати без участі представника позивача (а.с. 38-39).

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що позивач володіє легковим автомобілем марки Porsche Cayenne, 2015 року випуску, обєм двигуна 4 134 куб. см., а середньоринкова вартість відповідно до інформаційної довідки з офіційного сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України становить понад 1 033 500,00 грн., тому такий автомобіль у 2016 році належить до обєктів оподаткування транспортним податком.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи наведене, а також подання представником позивача заяви про розгляд справи без участі представника позивача, строки розгляду і вирішення справи, встановлені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе задовольнити заяву позивача та розглядати справу за відсутності представника позивача.

У ході судового розгляду справи судом встановлені наступні обставини у справі.

ОСОБА_5 є власником легкового автомобілю марки Porsche Cayenne, 2015 року випуску, державний номер НОМЕР_1 зареєстрований 27.11.2015р. з обємом двигуна 4 134 куб.см., що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ 640448 (а.с. 15-16).

19.07.2016р. ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №1030-13 за яким на підставі п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України позивачеві було визначено суму податкового зобовязання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб за 2016р. у розмірі 25 000 грн., що підтверджено копією відповідного рішення (а.с. 54).

Вказане податкове повідомлення-рішення було направлено та вручено позивачеві у спосіб, визначений п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України -29.08.2016р., що підтверджується копією поштового конверту (а.с. 55).

У зв'язку з несплатою податкового боргу позивачем, 23.01.2017р. Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було прийнято податкову вимогу форми «Ф» №362-17/63 відповідно до якої станом на 22.01.2017р. сума податкового боргу позивача за узгодженим грошовим зобовязанням становить 25 000,00 грн. (а.с. 8).

27.01.2017р. заступником начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області рішенням №946/10/04-36-17-01-14 було здійснено опис майна позивача у податкову заставу (а.с. 9).

Позивач оспорює вказане вище податкове повідомлення-рішення, податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу, просить визнати їх протиправними та скасувати, посилаючись на те, що податкове повідомлення-рішення не отримувала, що позбавило її можливості оскарження такого рішення відповідача та вважає, що транспортний податок за 2016р. до неї не може бути застосований з урахуванням того, що рішення Дніпропетровської міської ради №7/11 про визначення обєктів оподаткування транспортного податку було прийнято 13.07.2016р., тобто з порушенням п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, виходячи з того, що транспортний податок віднесено до місцевого податку.

Заслухавши представника відповідача, який брав участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016р. від 24.12.2015р. № 909-УІІІ, який набрав чинності з 01.01.2016р., внесено зміни до обєкта оподаткування транспортним податком, зокрема, у статтю 267 Податкового кодексу України.

Так, згідно п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством, власні легкові автомобілі, що відповідно до п.п.267.2.1 п.267.2 цієї статті є обєктами оподаткування.

Згідно до п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) періоду.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Відповідно до п. 267.4 ст.267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 грн. за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до п.п.267.2.1 п.267.2 цієї статті.

З урахуванням того, що згідно до ст. 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2016 рік мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2016р. становила 1378 грн., а відповідно, 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016р. становила із розрахунку 750х1378 = 1 033 500,00 грн.

Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених норм у відповідності до вимог п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України обєктами оподаткування у 2016 році є легкові автомобілі з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становила на 01.01.2016р. понад 1 033 500,00 грн.

Як встановлено в судовому засіданні, а також підтверджується і наданою довідкою за якою проведено розрахунок середньоринкової вартості згідно з Методикою №66 від 18.02.2016р. легкового автомобілю, який належить позивачці, а саме: марки Porsche Cayenne, 2015 року випуску, середньоринкова вартість вказаного автомобілю становить 1 234 370,00 грн. (а.с. 57).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вищенаведений автомобіль, який належить позивачеві є об'єктом оподаткування у 2016р., а тому прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення за №1030-13 від 19.07.2016р. про визначення позивачеві грошового зобов'язання у сумі 25 000 грн. у 2016р. є правомірним.

А виходячи з того, що податкова вимога №362-17/63 від 23.01.2017р. та рішення №946/10/04-36-17-01-14 від 27.01.2017р. про опис майна у податкову заставу є наслідками невиконання (несплати) позивачем у встановлені строки визначеного позивачеві грошового зобов'язання по транспортному податку за податковим повідомленням-рішенням №1030-13 від 19.07.2016р., то вказані рішення контролюючого органу є також законними і правомірними.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 1 статті 71 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивачем та його представником у ході судового розгляду справи не було надано жодних доказів та не наведено жодних підстав, які б свідчили про те, що автомобіль, який належить позивачеві, не є обєктом оподаткування у 2016р. у відповідності до вимог ст. 367 Податкового кодексу України з урахуванням обставин, встановлених із матеріалів справи.

Є безпідставними посилання позивача на те, що податкове повідомлення-рішення №1030-13 від 19.07.2016р. вона не отримувала, оскільки вказані твердження не відповідають дійсності, оскільки факт отримання позивачем вказаного податкового повідомлення-рішення 29.08.2016р. підтверджується копією конверту, надісланого на поштову адресу позивача за адресою: АДРЕСА_1, повернутого з відміткою "про повернення за спливом строку зберігання" (а.с. 55).

Відповідно до абз. 3 п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Отже, у звязку з поверненням конверту поштою з відміткою про його повернення за спливом строку зберігання вказане податкове повідомлення-рішення є врученим позивачеві 29.08.2016р. згідно відмітки пошти у відповідності до абз. 3 п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України (а.с. 55).

Також, судом не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу даного судового рішення доводи позивача про те, що у 2016р. не могли бути застосовані положення ст. 267 Податкового кодексу України щодо сплати транспортного податку, оскільки зміни до норм зазначеної статті були прийняті Законом України «Про внесення змін то Податкового кодексу та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015р. №909-19, який набрав чинності з 01.01.2016р., а також рішенням Дніпропетровської міської ради №7/11, яке було прийнято лише 13.07.2016р., тому вказані норми не можуть застосовуватись раніше 2017 року, виходячи з наступного.

З урахуванням встановлених судом обставин, зокрема з огляду на доводи позивача про неможливість застосування транспортного податку у 2016 році, суд має надати оцінку пункту 10.2 статті 10 та підпунктам 12.3.4, 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України у їх системному звязку, а саме, відповідно до:

- підпункту 12.3.4: рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом;

- підпункту 12.3.5: у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обовязковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Аналіз наведених вище норм законодавства, дає можливість зробити висновок, що підпункт 12.3.5 пункту 12.3. статті 12 Податкового кодексу України прямо встановлює особливості справляння відповідних місцевих податків, які є обовязковими згідно з нормами цього Кодексу, а саме: транспортного податку, обовязковість якого прямо визначена пунктом 10.2 статті 10 Податкового кодексу України у разі не прийняття рішення про встановлення транспортного податку такий податок до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

При вирішенні питання про співвідношення норм в правовому регулюванні місцевих податків, які є обов'язковими згідно з Податковим кодексом України, норма пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України є спеціальною. У зв'язку з цим транспортний податок, як обов'язковий місцевий податок, підлягає сплаті, виходячи з норм ст. 267 Податкового кодексу України, починаючи з 01 січня 2015 року та за 2016 рік з урахуванням змін до обєкта оподаткування, чинних з 01.01.2016 року, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому п.п. 12.3.4 п. 12.3.4 ст. 12 Податкового кодексу України.

Крім того, прикінцевими положеннями Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році від 24.12.2015 р. №909-VIII встановлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України та Законом України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

Таким чином, прийняття рішення місцевою радою в такому випадку прямо повязано із його юридичною здатністю набуття статусу нормативно-правового акту та правомірністю бути застосованим у відповідних правовідносинах.

Проте, за відсутності рішення органу місцевого самоврядування щодо обовязкового податку він має сплачуватися за мінімальними ставками, встановленими Податковим кодексом України.

При цьому, суд зазначає про відсутність порушення частини третьої статті 27 Бюджетного кодексу України, відповідно до якої закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) приймаються: не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду; після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Встановлені обмеження застосовуються виключно до таких законів України або їх окремих положень, які зменшують надходження до бюджету та/або збільшують витрати бюджету.

Принцип загальності оподаткування полягає у тому, що кожна особа зобовязана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу.

Щодо доводів позивача про те, що вимога щодо сплати транспортного податку у 2016 році суперечить принципу стабільності податкового законодавства, закріпленого підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4. Податкового кодексу України, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів (перелік таких елементів наведений в пункті 7.1 статті 7) не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, а податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, суд не встановив порушення принципу стабільності.

Оскільки, додержання принципу стабільності вбачається в тому, що установлення та скасування податків та зборів є виключною компетенцією зазначених державних органів та органів місцевого самоврядування, тому він стосується саме діяльності цих органів.

При цьому, Податковий кодекс України не містить положень, які б зобовязували контролюючі органи утримуватися від визначення податкових зобовязань або звільняли б платників податків від сплати податків, у разі прийняття повноважним органом рішення про зміни будь-яких елементів податків пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду.

Крім цього, при визначенні співвідношення норми-принципу, якою за своєю правовою сутністю є норма пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, та норм ст. 267 Податкового кодексу України, які регулюють відносини у сфері сплати транспортного податку, слід виходити з того, що норма-принцип є загальною нормою, тоді як норми ст. 267 Податкового кодексу України є спеціальними нормами, які підлягають застосуванню при наданні юридичної оцінки обставинам у справі.

З системного аналізу наведених норм права, суд приходить до висновку про наявність у контролюючого органу правових підстав для визначення податкового зобовязання з транспортного податку у 2016 році з урахуванням змін, внесених до обєкта оподаткування, та про обовязок платників податку щодо сплати цього виду податку у порядку, передбаченому Податковим кодексом України.

В той же час, представником відповідача надані належні та допустимі докази, які свідчать про обгрунтованість та законність прийняття відповідачем оспорюваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням встановлених обставин у даній справі та норм чинного податкового законодавства щодо визначення платникам транспортного податку у 2016р.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення №1030-13 від 19.07.2016р., податкової вимоги №362-17/63 від 23.01.2017р. та рішення про опис майна у податкову заставу від 27.01.2017р. у відповідності до вимог ч. 3 ст. 2 вищевказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що відповідачем їх прийнято у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України та з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому оспорюване податкове повідомлення-рішення, податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу є законними і не підлягають скасуванню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд виходить із того, що у разі ухвалення рішення на користь субєкта владних повноважень, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12,55, 71, 86, 94, 122, 128, 160, 161, 162, 163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги №362-17/63 від 23.01.2017р. та рішення №946/10/04-36-17-01-14 від 27.01.2017р. - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2017 року

Суддя ОСОБА_1