Справа № 804/6862/16
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

26 вересня 2017 рокусправа № 804/6862/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Уханенка С.А. Богданенка І.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

за участю:

представника відповідача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, третя особа: Державна казначейська служба України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, третя особа: Державна казначейська служба України, в якому просила:

- стягнути зі Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн.

- стягнути зі Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.04.2016 до дня винесення судового рішення по справі.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2017 року адміністративний позов було задоволено частково. Стягнуто з Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.04.2016 по 20.03.2017 у сумі 60806 (шістдесят тисяч вісімсот шість) грн. 43 коп., без урахування податків та зборів. Стягнуто з Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 5000 (пять тисяч) грн.

Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позовних вимог відмовити.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом Голови Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 02 жовтня 2015 року № 310К ОСОБА_2- заступника начальника Дніпропетровського територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку з 05 жовтня 2015 року звільнено, у зв'язку з ліквідацією Дніпропетровського територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

Вважаючи підстави свого звільнення необґрунтованими та такими, що суперечать нормам чинного трудового законодавства України, ОСОБА_2 звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2016 у справі №804/15467/15 позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 310К від 02.10.2015 р. Зобов'язано Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку поновити ОСОБА_2 на роботі в Східному територіальному управлінні Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку за тією ж спеціальністю, кваліфікацією та посадою, яку вона займала в Дніпровському територіальному управлінні Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку; Стягнуто з Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 6 жовтня 2015 року по 28 квітня 2016 року.

Вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.09.2016 року.

Однак, зазначене судове рішення виконано не було, а ОСОБА_2 не було поновлено на роботі в Східному територіальному управлінні Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку.

У звязку з зазначеним, Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.04.2016 до дня винесення судового рішення по справі.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.04.2016 по 20.03.2017 року у розмірі 60806,43 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст..235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно ст.65 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Приписами ст..236 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, що у разі поновлення працівника на роботі в судовому порядку, відповідне рішення суду підлягає негайному виконанню та вважається виконаним з моменту видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення та внесення запису до трудової книжки. У випадку затримки роботодавцем виконання рішення суду та поновлення працівника на роботі, він має сплатити робітнику середній заробіток за час затримки.

Як свідчать встановлені обставини справи, постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2016 року про поновлення Позивача на роботі Відповідачем виконана не була, а середній заробіток за час вимушеного прогулу був стягнутий за період з 06.10.2015 року по 28.04.2016 року.

Отже, з зазначеного вбачається, що Відповідачем було допущено затримку поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, що в свою чергу обумовлює можливість стягнення з нього середнього заробітку за час затримки.

В свою чергу, порядок обчислення середньої заробітної плати встановлений Постановою КМУ №100 від 08.12.1995 року.

Згідно п.1 вказаного порядку, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується зокрема у випадках вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

З урахуванням абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно з абз 4 п. 2 Порядку, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за передні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не працював жодного робочого дня. середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 порядку.

Відповідно до п. 4 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Як вбачається з наданого Відповідачем розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 з 29.04.2016 року по 27.02.2017 року, середньоденна заробітна плата Позивача складала 289.84 грн.

В свою чергу, виходячи з того, що вимушений прогул Позивача за період з 29.04.2014 року по день винесення судом першої інстанції судового рішення, а саме по 20.03.2017 року складав 221 робочий день, то розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу складав 64054.64 грн. (221*289.84)

При цьому, як вбачається з довідки Управління праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської у м. Дніпропетровську ради від 07.02.2017 року №5406, Позивач отримала виплати у розмірі 2266.67 грн. та соціальну допомогу у розмірі 981.54 грн.

Тобто, вказані суми підлягають відрахуванню від розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу Позивача, у звязку з чим належною сумою для стягнення з Відповідача середнього заробітку буде 60806.43 грн. (64054.64-2266.67-981.54).

Отже, виходячи з зазначеного, суд апеляційної інстанції погоджується з виснвоками суду першої інстанції щодо обґрунтованості стягнення з Відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 60806.43 грн.

Що стосується правомірності стягнення з Відповідача моральної шкоди, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.1 ст.237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 та від 27.02.2009 Верховний Суд України зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Наявність кожної із цих складових є обов'язковою умовою для відшкодування шкоди.

В даному випадку, виходячи з встановлених обставин справи, а саме невиконання Відповідачем рішення суду та непоновлення Позивача на роботі, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо понесення Позивачем втрат немайнового характеру та як наслідок обґрунтованості стягнення з Відповідача моральної шкоди у розмірі 5000.00 грн.

Отже, виходячи з зазначеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2017 року була прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для її скасування.

Керуючись ч.3 ст.160, ст. 195, ст. 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко