Справа № 813/2829/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/9849/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Обрізка І.М., Яворського І.О.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова до Товариства з додатковою відповідальністю «Львівський експериментальний механічний завод» про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Личаківське обєднане управління Пенсійного фонду України м.Львова (далі Управління) звернулося в суд з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Львівський експерементальний механічний завод» (далі ТДВ «ЛЕМЗ») про стягнення заборгованості в розмірі 6934,75 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову за необґрунтованістю позовних вимог.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Управління подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити повністю позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального права. Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції з посиланням на ст. 72 КАС України, згідно якої ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду по справі № 813/465/17 встановлено, що ОСОБА_2 набув стаж на пенсію відповідно до ст. 100 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», а тому витрати на виплату цієї пенсій не підлягають до відшкодування, оскільки вважає, що в положеннях статті 100 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» йдеться мова про стаж на роботах, передбачених списком № 2 взагалі, а не про стаж набутий на якомусь конкретному підприємстві. Тому пенсія призначена ОСОБА_2 повинна відшкодовуватись в повному 100% обсязі, однак пропорційно у % підприємствами залежно від набутого на цих підприємствах «шкідливого» стажу. Зазначає, що ОСОБА_2 пенсія призначена як такому, що набув повний стаж, а саме 12 років 6 місяців на роботах, передбачених списком № 2, однак пізніше 01.01.1992, тому і не можне бути застосована ст. 100 при вирішенні питання про відшкодування вказаної пенсії.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних мотивів.

Судом встановлено, що ТДВ «ЛЕМЗ» знаходиться на обліку в Личаківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м.Львова, яке згідно п.1 ст. 14 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV визначено страхувальником.

Управління звернулось до суду з вимогами про стягнення з ТДВ «ЛЕМЗ» заборгованості в розмірі 6934,75 грн, оскільки в Пенсійному фонді України по товариству обліковується заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за списком № 2, які відповідачем не відшкодовані.

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні адміністративного позову з тих підстав, що на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, колишній працівник відповідача ОСОБА_2 набув право на пенсію відповідно до п. «а» статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому витрати на виплату та доставку пенсій відшкодуванню відповідачем не підлягають.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, звертаючи увагу на таке.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є: суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників; філії, відділення та інші відокремлені підрозділи платників податку, що не мають статусу юридичної особи, розташовані на території іншої, ніж платник збору, територіальної громади.

Відповідно до абз. 4 п. 1 ст. 2 наведеного Закону для платників збору об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів бз статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст. 12 цього Закону.

Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими i важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад i показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, i за результатами атестації робочих місць (далі - список № 2).

Порядок відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, встановлено розділом шостим Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України» (далі Інструкція).

Відповідно до п. 6.1 Інструкції підлягають повному відшкодуванню витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до абзацу першого частини 2 Прикінцевих положень Закону застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах,

Згідно з п. 6.4 Інструкції, розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Відповідно до п. 6.8 Інструкції, підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. В разі зміни розміру пенсії або настання обставин, що впливають на суму відшкодування, органи Пенсійного Фонду України повідомляють про це підприємство у місячний термін з моменту виникнення цих обставин.

Статтею 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що право на пільгове пенсійне забезпечення мають особи, які працювали до введення в дію цього Закону (до 01.01.1992) на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством. Пенсії за віком призначаються за таких умов: особам, які на день введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" мають повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому ст.ст. 13 - 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», виходячи із вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

До набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення осіб здійснювалось відповідно до Положення про порядок призначення та виплату державних пенсій, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972. При цьому вимоги щодо атестації робочих місць за умовами праці згідно з раніше діючим законодавством були відсутні. Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 442 від 01.08.1992.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. При цьому до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зберігається порядок покриття витрат на виплату та доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Підпунктом 3 ч. 2 Прикінцевих положень цього Закону визначено, що особам, які працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці та мали або матимуть право на пенсію відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії призначаються за нормами цього Закону, виходячи з вимог віку та стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Таким чином враховуючи, що Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV відшкодуванню Пенсійному фонду України підлягають фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до підпунктів "б"-"з" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», то пенсії, призначені відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відшкодуванню не підлягають.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2017 у справі №813/465/17, яка набрала законної сили, встановлено обставини, за якими працівник ТДВ «ЛЕМЗ» ОСОБА_2 набув стаж роботи із шкідливими і важкими умовами праці до 01.01.1992, тобто мав право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», чим набув право на пенсію відповідно до п. а статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому витрати на виплату та доставку пенсій відшкодуванню відповідачем не підлягають.

Згідно положень ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстави для відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсії ОСОБА_2 і з тієї причини визнав позовні вимоги необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити і те, що позивачем не представлено суду належних та допустимих доказів на підтвердження надсилання відповідачу розрахунку по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгової пенсії, виплаченої пенсіонеру ОСОБА_2, за період 2017 року.

З огляду на таке, наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими та такими, що не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 198 та ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року у справі № 813/2829/17 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5

Повний текс виготовлено 11.10.2017.