Справа № 215/5485/15-а(2-а/215/102/17)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"04" жовтня 2017 р. справа № 215/5485/15-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 12 червня 2017 року у справі №215/5485/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Держави Україна в особі директора Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров'я України" ОСОБА_2

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

1) визнати неправомірною бездіяльність Держави Україна, яка не вжила заходів за скаргами позивача і не визначила ступінь розладу функцій органів і систем організму та обмеження життєдіяльності; не провела повного дослідження здоров'я позивача; не надала вірно затверджене дослідження і пояснення до нього, УЗД до розгляду позаштатною медико-експертною комісією справи позивача; не зазначила час знаходження у ДУ "УкрДерж НДІ МСПІ МОЗ України" у листі непрацездатності; не надала доступної, своєчасної, достовірної, повної медичної інформації по клініко-функціональному діагностуванню позивача і контролю зазначених дій; не надала висновок дослідження на кальцитонін, Са++, Т4св, Т3св, Тобщ, розширений біохімічний аналіз і при цьому змінила остаточний повний діагноз захворювання позивача, одержаного після нещасного випадку, що стався 02.06.2010 р.;

2) визнати бездіяльність Держави Україна такою, що порушила права позивача на ефективний засіб медичного і правового захисту при порушенні правил і порядку клініко-функціонального діагнозтування;

3) визнати неправомірними бездіяльність Держави Україна, яка не дотрималася конституційних принципів, викладених у ст.1, 3, 6, 8, 22, 32, 34, 46, 49 основного Закону, що призвело до порушення прав позивача під час прийняття рішення про діагноз хвороби та вплинула на ефективність і своєчасної захисту прав позивача при відмові у наданні доступної, своєчасної, достовірної, повної медичної інформації по клініко-функціональному діагнозтуванню позивача;

4) зобов'язати Державу Україна в особі директора ДУ "УкрДерж НДІ МСПІ МОЗ України" ОСОБА_2В повторно провести клініко-функціонального діагнозтування і діяти відповідно Закону України "Про інформацію" для вжиття гарантованих державою заходів для соціального захисту:

- вжити заходи для визначення у позивача ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності, що потрібно для встановлення ступеня втрати працездатності позивача у процентах;

- зазначити час знаходження у ДУ "УкрДерж НДІ МСПІ МОЗ України" у листі непрацездатності;

- провести повне дослідження здоров'я позивача і вжити заходи для дослідження на кальцитонін, Са++, Т4св, Т3св, Тобщ, розширений біохімічний аналіз та взагалі усі дослідження крові проводити з одного забору крові;

- надати остаточний повний діагноз захворювання позивача, одержаного після нещасного випадку після повторного клініко-функціонального діагнозтування;

5) стягнути з відповідача на користь позивача витрати, які позивач поніс і які пов'язані з витратами у звязку з провадженнями у національних судах та державних установах, включаючи витрати на копіювання, друк, папір, поїздки та поштові послуги у сумі 300 грн.;

6) стягнути за рахунок державного бюджету на користь позивача в рахунок відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, у найменший термін, діями Держави Україна в сумі 36540 грн.;

7) допустити виконання рішення суду, але не більше ніж за один місяць;

8) окремою ухвалою звільнити позивача від сплати судового збору;

9) визнати бездіяльність Держави Україна, що порушила права позивача на ефективний правовий захист та на вжиття системи заходів, спрямованих на усунення правових, соціальних та інших причин не забезпечення позивача своєчасною та повною інформацією під час клініко-функціонального діагнозтування з 01.09.2015 р. по 04.09.2015 р. і не попередження виникнення негативних наслідків, повязаних з відсутністю такого забезпечення;

10) в порядку підготовки справи до слухання витребувати матеріали з приводу скарги позивача від 02.09.2015р та 04.09.2015р. до ДУ "УкрДерж НДІ МСПІ МОЗ України" та виписку із медичної картки позивача №5104, знімки внутрішніх органів позивача, зроблених при їх обстеженні;

11) визнати права позивача на отримання листа непрацездатності у термін з 01.09.2015р. по 04.09.2015р. ДУ "УкрДерж НДІ МСПІ МОЗ України", гарантованого Законом України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням;

12) визнати основний та сопутний діагноз, зазначений у виписці із медичної карти позивача №5104 завчасним і визнати його нечинним у зв'язку порушення правил, порядку, умов та критерію обстеження без надання своєчасної, повної інформації при клініко-функціональному діагнозтуванні;

13) витребувати по своїй ініціативі необхідні докази для повного, всебічного розгляду справи;

14) в порядку підготовки справи до розгляду зробити запит до державної податкової служби України про місячний дохід позивача;

15) в порядку підготовки справи до розгляду зробити запит до Управління праці та соціального захисту населення Криворізького виконкому Тернівської районної ради у Дніпропетровській області про місячний дохід позивача, що є доказом скрутного матеріального положення позивача.

Ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 12 червня 2017 року позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору. Ухвала мотивована відсутністю обґрунтованих підстав для звільнення позивача від сплати судового збору.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач, зокрема, зазначив, що суд в порядку підготовки справи до розгляду не витребував зазначені у позові матеріали, а тільки розглянув додатки і виніс ухвалу від 12.06.2017 р. без зясування обставин неможливості сплати судового збору, не зясував наявність у позивача пільг. Висновок про відмову позивачу у задоволені заяви про звільнення сплати судового збору, а також посилання на ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір", ст.88 КАС України не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відмова суду у розгляді позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене, без дослідження обставин справи позбавляє реальної можливості надати належну правову оцінку. Суд не додержався вимог ст. 49 КАС України і не надав позивачу можливості скористатися правами та обов'язками відповідно до ст.51 КАС України.

Суддя відповідно п.4 ст.11 КАС України повинен був вжити заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин майнового стану позивача, що суддею не виконано і це істотно вплинуло на висновки суду.

Суддя не вжив системи заходів, спрямованих на усунення правових та інших причин не забезпечення позивача своєчасною та повною правовою допомогою. В описовій частині ухвали не зазначено короткого змісту письмових пояснень позивача, доказів, досліджених судом, дати подій, адресу відповідача. В мотивувальній частині не зазначенні обставини із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів, мотивів, з яких суд виходив при прийнятті ухвали, і положення закону, яким він керувався, причин не врахування ст. 6, 8, 9,11, ч.2 ст.71, 104-107, 122, 159, 162, 166 КАС України. У справі відсутні процесуальні документи, які б свідчили про з'ясування судом майнового стану позивача. В резолютивній частині ухвали не зазначено дати позову, заяви про звільнення сплати судового збору.

Дохід позивача, закріплений у постанові Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 р. №558 "Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги", становить 4.80 грн. і саме це є об'єктивно непереборною обставиною неможливості сплати позивачем судового збору. Призначена позивачу компенсація призначається згідно законодавства за умови, що позивач не буде зареєстрований у центрі зайнятості і не буде працевлаштованим.

Суд не виконує п.13 ч.2 ст.1 Закону України "Про судовий збір", яка звільняє від сплати судового збору при вимогах відшкодування моральної шкоди. Ст. 88 КАС України передбачено, що суд, враховуючи майновий сторони, може ухвалою звільнити від оплати судових витрат. Тому, ухвала від 12.06.2017р. не відповідає нормам ст.9, 88, 159 КАС України.

Суд не зазначив, які документи потрібно надати для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору при доході 26,00 грн.

Враховуючи тяжкий майновий стан позивача підтверджується відомостями №383 від 06.02.17р., довідкою №6396 від 07.07.17р Управління праці та соціального захисту населення Тернівського району м. Кривий Ріг.

Звільнення від сплати судового збору це обов'язок суду відповідно до державних соціальних гарантій, норм Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права держави, Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Представники сторін по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

В ухвалі Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 12 червня 2017 року суд першої інстанції дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, оскільки:

- на час вирішення питання про відкриття провадження у справі суд має самостійно вирішити питання й про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору за умови існування належних та допустимих доказів на підтвердження скрутного матеріального становища позивача;

- обов'язок доведення існування обставин, що свідчать про скрутний матеріальний стан заявника для цілей відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони покладається саме на заявника, відтак клопотання позивача, викладене в тексті заяви, про самостійне витребування судом доказів на підтвердження скрутного матеріального становища заявника не підлягає задоволенню;

- надана позивачем довідка містить лише інформацію стосовно допомоги та не може свідчити про те, що позивач не має інших джерел для існування, забезпечення своїх потреб - для сплати судового збору (вклади, нерухоме та рухоме майно, компенсації, тощо). Вказане унеможливлює вирішення судом питання щодо дійсної наявності у позивача скрутного матеріального становища для цілей звільнення від сплати судового збору;

- Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" не врегульовано питання стосовно можливості звільнення особи від сплати судового збору за подання позовної заяви. В даному випадку підлягає застосуванню Закон України "Про судовий збір, який є спеціальним нормативним актом по відношенню до інших.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову позивачу у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору з наступних підстав.

Питання щодо зменшення, відстрочення, розстрочення чи звільнення сплати судового врегульовано положеннями ст.88 КАС України та ст.8 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ч.1 ст.88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Аналогічні положення передбачені ст.8 Закону України "Про судовий збір", відповідно до якої враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З наведеного вбачається, що суду надано право, а не покладено обов'язок зменшити, відстрочити, розстрочити чи звільнити від сплати судового збору. Єдиною підставою для вчинення зазначених дій є майновий стан заявника. Обґрунтування повязаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на цю особу.

Аналіз правового врегулювання питання звільнення від сплати судового збору дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

В адміністративному позові в обґрунтування клопотання про звільнення від сплати судового збору позивач посилається на наступне:

1) тяжкий майновий стан, на підтвердження якого позивач долучив до позову довідку Тернівського УПСЗН м.Кривій Ріг від 02.12.2014 року про те, що він отримує щомісячну компенсаційну виплату непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом 1-ї групи, в сумі 4,80 грн. на місяць. Вказана виплата здійснюється за умови відсутності працевлаштування позивача;

2) відповідно до положення п.13 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір", судовий збір не справляється за подання позовної заяви, апеляційної скарги про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду;

3) позивач відповідно до ст.172 СК України є законним представником інваліда 1-ї групи, тому відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору.

Позивачем у справі було заявлено вимоги в своїх інтересах, в тому числі, і про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобовязання його вчинити пенні дії, тому посилання позивача на положення п.13 ч.2 ст.3, п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" стосовно звільнення його від сплати судового збору є помилковим.

Відповідно до пп.6 п.4 "Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги", затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 р. N558. Компенсація не призначається фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, хворим, які за висновком лікарсько-консультаційної комісії потребують постійного стороннього догляду і не здатні до самообслуговування та перебувають у трудових відносинах, у тому числі на умовах неповного робочого дня (крім роботи вдома).

Отже, компенсація виплачується також особам, які виконують роботу вдома на умовах неповного робочого дня.

В обґрунтування наведених доводів щодо свого майнового стану позивачем до позову було долучено довідку Тернівського УПСЗН м.Кривій Ріг від 02.12.2014 року, проте, позов було подано у жовтні 2015 року, тобто час подання позову обставини щодо працевлаштування позивача також могли змінитися.

Таким чином, долучені позивачем до позову докази на час їх подання до суду однозначно не свідчили про його майновий стан, який перешкоджав виконанню вимог ст.106 КАС України в частині надання доказів сплати судового збору.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що наведені заявником обставини та надані докази не є безумовною підставою для звільнення судом позивача від сплати судового збору.

Стосовно доводів позивача щодо самостійного витребування доказів щодо майнового стану позивача колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Отже, відомості щодо майнового стану особи, яка звертається до суду з позовом, та наявності в неї підстав для звільнення від сплати судового збору не є доказами в розумінні ч.1 ст.69 КАС України, а тому обов'язок підтвердження таких підстав покладається на позивача.

Крім того, колегія суддів зазначає, що безпідставне ототожнювання відповідача - директора установи із державою Україна не може вплинути на характер спору, який є, на думку колегії суддів, цивільно-правовим, адже відповідач не є субєктом владних повноважень по відношенню до позивача.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 199, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 12 червня 2017 року у справі №215/5485/15-а залишити без змін.

Ухвалив апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко