Справа № 686/9279/17
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/9279/17
Головуючий у 1-й інстанції: Продан Б.Г.
Суддя-доповідач: Сушко О.О.
04 жовтня 2017 року

м. Вінниця
Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сушка О.О.
суддів: Смілянця Е. С. Залімського І. Г. ,
за участю:
секретаря судового засідання: Томашук А.В.,
позивача: ОСОБА_1
представників відповідачів: Блідної В.М., Роюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання до вчинення дій,
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому просив зобов`язати Хмельницький обласний військовий комісаріат підготувати подання про призначення йому пенсії згідно додатку 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити йому пенсію за вислугу років відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 20 січня 2017 року.
Відповідно до постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.06.2017 року позов задоволено частково: зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати подання про призначення позивачу пенсії згідно додатку 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1. В решті позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачі подали апеляційні скарги з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим апелянти просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.
В судовому засіданні представники відповідачів вимоги апеляційних скарг підтримали та просили суд їх задовольнити.
Позивач в судовому засіданні заперечив проти апеляційних скарг в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині яка оскаржується без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції, у період з 1.08.1989 р. по 17.02.2005 р. позивач проходив безперервну військову службу в Збройних Силах СРСР, а згодом України, в тому числі й на офіцерських посадах - має військове звання «капітан». Остання штатна посада перед звільненням у запас помічник начальника відділення особового складу і мобілізаційної роботи штабу.
На підставі наказу Начальника Генерального штабу Збройних Сил України Міністра оборони України (по особовому складу) від 31.12.2004 року № 395 його було звільнено у запас за п. п. «в» п. 67 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України (у зв`язку зі скороченням штатів, а також у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України).
Згодом на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 17.02.2005 року № 39 позивача було виключено з 17.02.2005 р. зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Хмельницького ОМВК.
Після звільнення у запас позивач продовжував працювати і станом на день подання цього позову мав загальний трудовий стаж 28 років.
20 січня 2017 року позивачу виповнилося 45 років, і 02 березня 2017 року позивач направив на адресу Хмельницького обласного військового комісаріату заяву про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
До заяви позивач додав документи, що визначені п. 7 вказаного Порядку: копія витягу з наказу №395 від 31.12.2004р., копія витягу з наказу №39 від 17.02.2015р., копія довідки №295 від 01.03.2005., копія паспорта, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.
Водночас, ІНФОРМАЦІЯ_2 не задовольнив заяву позивача, оскільки вказує на те, що жодних документів від позивача не отримував.
Однак, в матеріалах справи міститься доказ про отримання представником військкомату поштового відправлення від позивача, про що свідчить копія розписки із підписом уповноваженої особи.
Суд першої інстанції при ухваленні оскарженої постанови у частині, яка оскаржується, виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погоджується, виходячи з наступного.
Так, п. 11 ст. 1 Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей" № 1763-IV (у редакції на час звільнення позивача зі служби) визначено, що військовослужбовцям, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 15 років пенсія обчислюється у розмірі 40 відсотків від грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 відсотки за кожний наступний рік, але не більше ніж 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.
У відповідності до ст. 3 цього ж Закону дію вказаної норми поширено на військовослужбовців, які звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України після 01 січня 2004 року.
Законом України "Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців" № 3591 -IV (набрав чинності з 29 квітня 2006 року) внесено зміни до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ.
При цьому, ст. 12 викладено в іншій редакції, зокрема доповнено пунктом «в». У новій редакції Закону згаданою нормою передбачалось, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності у них вислуги 15 років, які звільняються з військової служби відповідно до Закону № 1763-IV.
За змістом п. 11 ст. 1 Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей" № 1763-IV (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 8 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року), військовослужбовцям, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 20 календарних років пенсія обчислюється у розмірі 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.
В силу ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у ЗСУ, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратурі, охороні державного кордону України, податковій міліції, Управлінні державної охорони України, державній пожежній охороні, Державному департаменті України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99у справі щодо права на пільги та 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України № 5-рп/2002 зазначено, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їх сімей.
Таким чином, зміст та обсяг досягнутих військовослужбовцями та прирівняними до них особами соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.
Відтак, оскільки право на пенсійне забезпечення для осіб, які звільнені у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України при досягненні ними в майбутньому 45 років та наявності вислуги 15 років, було встановлено п. 11 ст. 1 Закон України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей" № 1763-IV, чинного на момент звільнення позивача зі служби, то зазначена норма зберігає юридичну силу як для позивача, так і для Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, Хмельницького обласного військового комісаріату.
Разом з тим, станом на момент звернення за призначенням пенсії заявнику виповнилося 45 років, що в сукупності з відповідною вислугою років сформувало підстави для призначення пенсії позивачу, також встановлено ті обставини, що позивач звертався до Хмельницького ОВК із заявою про призначення пенсії за вислугу років, яка була отримана уповноваженою на те особою.
Що стосується постанови суду у частині відмови зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 20 січня 2017 року, то колегія суддів не переглядає її через відсутність апеляційної скарги на цю частину рішення суду, що було б згідно ст. 195 КАС України виходом за межі апеляційних скарг.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак, відсутні підстави для скасування такого рішення.
Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд
У Х В А Л И В :
апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 червня 2017 року - без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 05 жовтня 2017 року.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Смілянець Е. С. Залімський І. Г.