Справа № 766/11024/17
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 766/11024/17

Категорія: 11.1 Головуючий в 1 інстанції: Дорошинська В.Е.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 24 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

03 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, у якому просив суд визнати протиправними дії Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області щодо відмови визначення стажу судді у 30 (тридцять) років 08 (вісім) місяців 29 (двадцять дев'ять) днів та перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1; зобов'язати Херсонське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області визначити стаж судді Жилі І.Е. станом на 22.02.2017р. у 30 (тридцять) років 08 (вісім) місяців 29 (двадцять дев'ять) днів з виплатою ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків місячної суддівської винагороди працюючого судді з 22.02.2017 р.; зобов'язати Херсонське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці виходячи зі стажу судді 30 (тридцять) років 08 (вісім) місяців 29 (двадцять дев'ять) днів в розмірі 90 відсотків місячної суддівської винагороди працюючого судді з 22.02.2017 р., з урахуванням проведених виплат; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області суму витрат по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

У позовній заяві зазначено, що позивач був звільнений 21.02.2017 року у відставку з посади судді апеляційного суду Херсонської області (рішення Вищої ради правосуддя №210/0/15-17 від 09.02.2017 р., наказ по апеляційному суду Херсонської області №16-ОС від 21.02.2017 р.) і перебуває на обліку в Херсонському об'єднаному управлінні ПФУ Херсонської області. Позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці та йому призначено щомісячне довічне грошове утримання, що становить 80 відсотків розміру суддівської винагороди із розрахунку стажу 20 років. Позивач вважає, що стаж роботи на посаді судді, до якого, зокрема, з урахуванням вимог вказаного вище законодавства зараховується період роботи на посадах судді, період проходження строкової військової служби, строк навчання, період роботи на посадах: стажиста на посаді слідчого прокуратури, старшого слідчого прокуратури, прокурора відділу, заступника начальника кримінально-судового відділу підтримання державного обвинувачення у судах прокуратури Херсонської області, який загалом становить 30 років 8 місяців 29 днів, що в свою чергу дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди, оскільки за кожний повний рік на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 24 липня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області щодо відмови визначення стажу судді у 30 (тридцять) років 08 (вісім) місяців 29 (двадцять дев'ять) днів та перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 Зобов'язано Херсонське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області визначити стаж судді Жилі Ігорю Едуардовичу станом на 22.02.2017 р. у 30 (тридцять) років 08 (вісім) місяців 29 (двадцять дев'ять) днів з виплатою ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків місячної суддівської винагороди працюючого судді з 22.02.2017р. Зобов'язано Херсонське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці виходячи зі стажу судді 30 (тридцять) років 08 (вісім) місяців 29 (двадцять дев'ять) днів в розмірі 90 відсотків місячної суддівської винагороди працюючого судді з 22.02.2017р., з урахуванням проведених виплат.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Херсонське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову суду, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

Судом першої інстанції справа була розглянута в порядку скороченого провадження, у зв'язку з чим, відповідно до ч. 8 ст. 183-2 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 був звільнений 21.02.2017 року у відставку з посади судді апеляційного суду Херсонської області (рішення Вищої ради правосуддя №210/0/15-17 від 09.02.2017 р., наказ по апеляційному суду Херсонської області №16-ОС від 21.02.2017 р.) і перебуває на обліку в Херсонському об'єднаному управлінні ПФУ Херсонської області.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці та йому призначено щомісячне довічне грошове утримання, що становить 80 відсотків розміру суддівської винагороди із розрахунку стажу 20 років.

При цьому відповідач своїм листом №133/ж-1 від 14.04.2017 року відмовив у задоволенні заяви позивача про визначення стажу судді, який дає право на щомісячне довічне грошове утримання, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання, виходячи зі стажу 30 років в розмірі 90% місячної суддівської винагороди працюючого судді з 22 лютого 2017 року, з урахуванням виплачених сум (а.с. 23).

Задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у врахуванні певного трудового стажу порушує права позивача, як судді у відставці на належне матеріальне забезпечення, гарантоване Конституцією України та відповідними нормативними актами.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.

Так, відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах їх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За загальним правилом, установленим частиною 1 статті 58 Конституції України закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з частиною 1 статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і Законами України.

Діяльність суддів гарантується, зокрема, особливим порядком їх обрання або призначення, звільнення з посади; обмеженням прав судців на виконання іншої оплачуваної роботи, крім викладацької, наукової та творчої; фінансуванням функціонування судів та діяльності суддів виключно за рахунок коштів Державного бюджету України (стаття 126, частина 2 статті 127, стаття 128, стаття 130).

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді, правом судді на відставку. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Тобто гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що також неодноразово було зазначено і Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях від 08 червня 2016 року № 4- рп/2016, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005.

Згідно з ч. 5 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Згідно ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Аналогічні норми містить і Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р., який набрав чинності 30.09.2016 р. Так, відповідно до абзацу 2 пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Судом першої інстанції також вірно зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання судді є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при почесному видаленні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України станом на день подання заяви) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Разом з тим, згідно з пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Водночас частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Загоном України від 24 лютого 1994 року №4015-ХІІ, було встановлено: до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролеру за діяльністю суддів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих, за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року №865 встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що на час звільнення позивача у відставку з посади судді, останній мав наступний стаж, який дає право на відставку:

- 17 років 8 місяців, роботи на посадах судді (з 22 червня 1999 року по 21 лютого 2017 року включно);

- 2 роки 10 днів, період проходження строкової військової служби (з 11 жовтня 1983 року по 20 жовтня 1985 року);

- 1 рік 11 місяців, як половина строку навчання в Харківському юридичному інституті;

- 9 років 1 місяць 19 днів, роботи на посадах: стажиста на посаді слідчого прокуратури, старшого слідчого прокуратури Голопристанського району Херсонської області, прокурора відділу, заступника начальника кримінально-судового відділу та заступника начальника відділу підтримання державного обвинувачення у судах прокуратури Херсонської області (з 13 квітня 1990 року по 31 травня 1999 року).

Виходячи з наведених вище норм чинного законодавства стаж роботи позивача на посаді судді, до якого, зокрема, з урахуванням вимог вказаного вище законодавства зараховується денну форму навчання та перебування на прокурорських посадах становить 30 роки 08 місяців 29 днів, що в свою чергу дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди.

При цьому, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з'ясовується) Вищою радою юстиції (Вищою радою правосуддя) при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Поділ стажу та відокремлення з відповідного стажу роботи на посаді судді періоду навчання у вищому юридичному закладі та перебування на прокурорських посадах і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним та таким, що суперечить вказаному вище чинному законодавству, яким передбачено визначення стажу роботи на посаді судді, у тому числі умови зарахування до вказаного стажу періоду проходження строкової військової служби та перебування на інших посадах, оскільки за умови наявності стажу роботи на посаді судді не менше 10 років до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання зараховується, зокрема, календарний період проходження строкової військової служби, робота на посадах прокурорів і слідчих, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, і відповідний стаж є єдиним та визначається як стаж роботи на посаді судді.

Факт наявності стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у вказаному вище розмірі саме з такого визначення встановлено і Вищою радою юстиції, якою 14.09.2016 року прийнято рішення про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення з посади судді Херсонського міського суду Херсонської області у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с. 19).

Відповідно з цього ж визначення стажу роботи судді виходила і Верховна Рада України, прийнявши 22 вересня 2016 року постанову «Про звільнення суддів» та задовольнивши це подання Вищої ради юстиції.

Таким чином колегія суддів погоджується, що за вказаних обставин розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача повинен становити 90 відсотків суддівської винагороди судді.

Однак, відповідач, встановив ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80 відсотків суддівської винагороди судді, безпідставно розділивши стаж роботи судді і відокремивши зі стажу роботи на посаді судді період навчання у вищому юридичному закладі та час перебування на прокурорських посадах і врахувавши при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання лише період роботи на посаді судді, що є неправомірним.

Як вже зазначалося вище, у рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004 зазначено, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України, також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 3 червня 2013 року №3-рп/2013 та від 08 червня 2016 року №4- рп/2016.

Рішенням Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року №4рп/2016 визнанні неконституційними положення частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VІІІ, абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речення абзацу шостого частини п'ятої 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року №213-VІІІ, положення пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453- VI.

Вказаним рішенням Конституційний Суд України вказав на такий порядок його виконання:

- частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання»;

- абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку»;

- не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Дане Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Зміст зазначених норм дає підстави для висновку, що професійний суддя, через якого в Україні реалізовується судова влада, має встановлені законом гарантії досягнутого рівня незалежності, у томі числі у сфері правового захисту та матеріального і соціального забезпечення, які не можуть бути скасовані або звужені при прийнятті нових законів та інших нормативних актів.

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, констатує, що у зв'язку з винесенням управлінням оскаржуваного рішення право позивача на отримання належного довічного грошового утримання було звужене, що в свою чергу свідчить про порушення відповідачем встановленої приписами чинного законодавства гарантії незалежності суддів.

Також слід підкреслити, що відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Керуючись цим конституційним принципом суд першої інстанції вірно вказав про неможливість застосування до позивача нового порядку розрахунку суддівського стажу, визначеного положеннями Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у редакції від 28 березня 2015 року.

До того ж, Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192- VІІІ не передбачено, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VІ втратив силу, адже в ньому зазначається, що він викладений в іншій редакції.

Підсумовуючи усе викладене, за результатом апеляційного розгляду даної справи колегія суддів дійшла висновку, що дії та рішення відповідача щодо відмові ОСОБА_1 у призначенні грошового утримання у відповідному розмірі не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію не довів та не обґрунтував.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області залишити без задоволення, а постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 24 липня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає згідно ч. 10 ст. 183-2 КАС України.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов