Справа № 822/1986/17
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1986/17

Головуючий у 1-й інстанції: Петричкович А.І.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

04 жовтня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Хмельницького міського центру зайнятості на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Хмельницького міського центру зайнятості, за участю третьої особи - ФОП ОСОБА_5 про визнання протиправним і скасування наказу та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Хмельницького міського центру зайнятості, в якому просила: визнати протиправним і скасувати наказ Хмельницького міського центру зайнятості №НТ170321 від 21.03.2017 року про припинення реєстрації безробітної ОСОБА_4; зобовязати Хмельницький міський центр зайнятості поновити реєстрацію ОСОБА_4 як безробітної з дати припинення реєстрації 21.03.2017 року.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 липня 2017 року залучено в якості третьої особи фізичну особу підприємця ОСОБА_5.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Хмельницького міського центру зайнятості №НТ170321 від 21.03.2017 в частині припинення реєстрації у звязку з відмовою від двох пропозицій підходящої роботи безробітної ОСОБА_4 з 21.03.2017 року; зобов'язано Хмельницький міський центр зайнятості поновити реєстрацію ОСОБА_4 як безробітної з 21.03.2017 року. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду в частині задоволення позову скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного зясування обставин справи і, як наслідок - невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача заперечив стосовно задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, надіславши заяву про розгляд апеляції без її участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, згідно витягу з наказів Хмельницького міського центру зайнятості від 03.08.2017 про прийняті рішення по особі, наказом від 04.02.2016 №НТ160204 ОСОБА_4 був наданий статус безробітної з 01.02.2016.

Згідно направлення на працевлаштування №1 від 11.07.2016 на вільне робоче місце до ОСОБА_6 ОСОБА_4 на робоче місце (вакансію) перукар (перукар-модельєр), позивач відмовилась від такої роботи, письмово пояснивши "у зв'язку з відсутністю практичних навичок. Ніколи не працювала перукарем. Шукаю роботу за фахом акушерки".

В корінці направлення на працевлаштування №0042003 від 16.03.2017 на вільне робоче місце до ОСОБА_5 ОСОБА_4 на робоче місце (вакансію) перукар (перукар-модерьєр), ОСОБА_5 зазначено "не відповідає вимогам". Також, на цьому ж направленні міститься допис "з'ясовано по телефону, що особа самостійно відмовилась від підходящої роботи. 21.03.2017", та міститься підпис без зазначення посади та особи, який, як встановлено у суді першої інстанції, виконані працівником центру зайнятості.

У послідуючому, наказом від 21.03.2017 за №НТ170321 припинено реєстрацію безробітної ОСОБА_4 з 21.03.2017, у зв'язку із відмовою від двох пропозицій підходящої роботи відповідно до абзацу 22 п.п.1 п.37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу", затвердженого КМ України "198 від 20.03.2013 року.

Однак, ОСОБА_4, вважаючи даний наказ незаконним та таким, що порушує її права, звернулася з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

За приписами п.4 ч.1 ст.45 Закону України "Про зайнятість населення" №5067-VI реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі дворазової відмови від пропонування підходящої роботи, а для безробітного, який вперше шукає роботу та не має професії (спеціальності), дворазової відмови від пропонування проходження професійного навчання.

Відповідно до ч.1,4 ст.46 Закону №5067-VI підходящою для безробітного вважається робота, що відповідає освіті, професії (спеціальності), кваліфікації особи з урахуванням доступності транспортного обслуговування, встановленої рішенням місцевої державної адміністрації, виконавчого органу відповідної ради.

Для громадян, які не працювали за попередньо здобутими професіями (спеціальностями) понад 12 місяців, підходящою вважається робота, яку вони виконували за останнім місцем роботи, а робота за здобутими раніше професіями (спеціальностями) може вважатися підходящою за умови попереднього підвищення кваліфікації з урахуванням потреби ринку праці.

Із свідоцтва про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації від 18.02.2013 р. слідує, що ОСОБА_4 закінчила у 2013 році Хмельницький учбово-курсовий комбінат "Добробут" і здобула професію перукар (перукар-модельєр).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, за вказаною професією позивачка не працювала, що не заперечувалося і відповідачем.

При цьому, направлення на роботу за такою професію ОСОБА_4 отримала 11.07.2016 та 16.03.2017, тобто після 12 місяців з часу здобуття професії.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції в частині того, що попереднього підвищення кваліфікації позивачка не проходила, а тому запропоновані 11.07.2016 робота за професією перукаря (перукаря-модельєра) у ФОП ОСОБА_6 та 16.03.2017 вакансія перукаря (перукаря-модельєра) у ФОП ОСОБА_5 не можуть вважатись пропозиціями підходящої роботи.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта в частині відмови ОСОБА_4 від роботи у ФОП ОСОБА_5 згідно направлення на працевлаштування №0042003 від 16.03.2017, оскільки останньою було зазначено у даному направленні "не відповідає вимогам", а подальший допис у направленні, згідно якого з'ясовано по телефону, що особа самостійно відмовилась від підходящої роботи, не може вважатись належним та допустимим доказом відмови особи від роботи, оскільки він не передбачений для заповнення працівником центру зайнятості.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та дослідивши обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано суду достатньо належних доказів, які б свідчили про неправомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 71, 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Хмельницького міського центру зайнятості залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 10 жовтня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8