Справа № 592/7687/17
Суддя: Косолап М. М.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №592/7687/17
Провадження №2-а/592/417/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді - Косолап М.М.,

за участю секретаря - Павлович Ю.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Москаленка Д.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Ковпаківського районного суду м. Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми лейтенанта поліції Єрмолаєвої Катерини Юріївни про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.07.2017 р. близько 20 год. 00 хв. інспектор роти № 2 батальйону УПП в м. Суми Єрмолаєва К.Ю. винесла відносно нього постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БР № 469393 за ч. 1 ст. 126 КУпАП, начебто за те, що він керував автомобілем без полісу страхування. Вважає, що зазначена постанова є незаконною. Зазначає, що постанова, винесена не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП та підлягає скасуванню. Дії відповідача були вчиненні в порушення вимог законодавство України, постанова винесена за відсутності будь яких доказів його вини, в порушення процесуального порядку притягнення особи до відповідальності. Права передбачені ст. 268 КУпАП йому взагалі не роз'яснювалися. Зазначає, що відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», його цивільна відповідальність є автоматично застрахованою, оскільки він має статус інваліда війни, за таких обставин в його діях не може бути складу правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. При притягненні його до адміністративної відповідальності, інспектором поліції було порушено право на захист, оскільки, посадова особа не надала можливості отримати правову допомогу, а також не забезпечила часом достатнім та необхідним для підготовки свого захисту. Просив суд визнати дії інспектора роти № 2 батальйону УПП в м. Суми лейтенанта поліції Єрмолаєвої К.Ю., щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП незаконними, скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 469393 від 08.07.2017 р., а провадження у справі закрити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги з наведених підстав підтримав і просив задовольнити. Суду пояснив, що позивач - ОСОБА_3 є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни та відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільнений від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди проводить МТСБУ.

Представник відповідача Москаленко Д.О. позов не визнав і в його задоволенні просив відмовити. Пояснив, що позивач не надав на вимогу інспектора поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та не надав відповідні підтверджуючі документи про звільнення від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно вимог частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено такі обставини.

08.07.2017 р. в м. Суми, вул. 1а Залізнична, 12, інспектором роти № 2 батальйону УПП в м. Суми лейтенантом поліції Єрмолаєвою К.Ю. складено постанову про адміністративне правопорушення серія БР № 469393 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., за те, що ОСОБА_3 керував автомобілем ВАЗ 21104, реєстраційний номер НОМЕР_1 08.07.2017 р. о 19 год. 40 хв. в м. Суми по вул. 1а Залізнична, 12, без полісу цивільного страхування власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.п. 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 7).

Позивач, заперечуючи факт здійснення ним правопорушення, зафіксованого в оскаржуваній постанові посилається на відсутність будь-яких належних доказів його вини.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина перша статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»)

Пунктом 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (надалі - Правила дорожнього руху) передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно з положенням п. 2.2 Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Згідно п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій та інваліди війни, які особисто керують належними їм транспортними засобами, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Відповідно до посвідчення НОМЕР_2 від 23.04.2012 р. ОСОБА_3 є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с. 8).

Представник відповідача у судовому засіданні не заперечував, що на вимогу інспектора патрульної поліції позивачем було пред'явлено посвідчення водія на право керування транспортним засобом та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - автомобіль ВАЗ 21104, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 23 грудня 2014 р. № 7-рп/2014 в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

Отже позивач як інвалід війни є особою, яка звільняється від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а відтак не зобов'язаний оформляти поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів й, відповідно, мати його при собі, під час керування транспортним засобом.

Так, з дослідженого у судовому засіданні відеозаписі з нагрудних камер поліцейських № DSX-300096 вбачається, що вимогу до ОСОБА_3 надати документи пред'явлено інспектором поліції чоловічої статі о 20 год. 00 хв., згодом ОСОБА_3 повідомив, що є інвалідом війни та поліс страхування для нього не є обов'язковим, зазначивши при цьому, що не має при собі посвідчення. Інспектор патрульної поліції, яка склала постанову відносно ОСОБА_3 з'явилася тільки о 20 год. 44 хв., при цьому жодної вимоги щодо пред'явлення посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, полісу обов'язкового страхування до позивача згідно відеозапису не пред'являла. Хоча у постанові зазначено час вчинення правопорушення 19 год. 40 хв.

Крім того, з відеозапису не вбачається роз'яснення позивачу прав передбачених ст. 268 КУпАП та дотримання вимоги ст. 279 КУпАП щодо порядку розгляду справи.

Зазначені вимоги до процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення визначені у ст. 268 КУпАП та п. 9 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 р. та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 р. за №1408/27853 (далі - Інструкція).

Згідно п. 9 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 р. розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Відповідно до ст. 279 КУпАП посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки.

Статтею 280 КУпАП, передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, у тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у п. 26 рішення по справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) від 15.05.2008 р., зазначив, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Судом встановлено, що відповідачем під час винесення постанови були порушені наведені норми діючого законодавства, які гарантують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності право на об'єктивний та справедливий розгляд справи, не з'ясовано фактичних обставин справи, не досліджено докази, які б свідчили про склад правопорушення, та допущено порушення процесуальних прав позивача при розгляді справи про адміністративне правопорушення, що свідчить про недотримання відповідачем права на захист позивача.

Беручи до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України обов'язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд дійшов висновку, що саме ним не доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та без дотримання вимог ст. 268 і 279 КУпАП, а тому суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем без наявності необхідних доказів порушень позивачем п. 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху України, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому слід скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БР № 469393 від 08.07.2017 р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Разом з тим, вимоги позивача про закриття провадження по справі задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до статті 284 КУпАП вирішення питання про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Поряд із цим даний спір, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, являється спором фізичної особи із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (акту індивідуальної дії) та не є справою про адміністративне правопорушення. Суд не наділений повноваженнями щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вирішення спору із ухваленням судового рішення по суті позовних вимог виключає можливість одночасного закриття провадження щодо тих самих вимог.

Керуючись ст.ст. 126 ч. 1, 251, 280, 288 і 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 10 - 11, 70 - 71, 159 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БР № 469393 від 08.07.2017 р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В іншій частині вимог - відмовити.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня її проголошення, з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя М.М. Косолап