Справа № 134/876/17
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 134/876/17

Головуючий у 1-й інстанції: Зарічанський В.Г.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

04 жовтня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Крижопільського об'єднаного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області на постанову Крижопільського районного суду Вінницької області від 04 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Крижопільського об'єднаного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2017 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Крижопільського районного суду Вінницької області з позовом до Крижопільського об'єднаного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області про зобов'язання вчинити дії.

Крижопільський районний суд Вінницької області постановою від 04.07.2017 року вказаний позов задовольнив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що згідно паспорта громадянина України, позивач народився 30.12.1956 року, тобто на час виходу у відставку позивачу було майже 60 років.

З відміток, зроблених в трудовій книжці позивача вбачається, що позивач працював стажистом прокуратури Новоаненського району Молдавської РСР з 15.07.1981 року по 14.07.1982 року; помічником прокурора Новоаненського району Молдавської РСР з 15.07.1982 року по 28.07.1985 року; прокурором відділу по нагляду за розглядом цивільних справ в судах прокуратури Молдавської РСР з 29.07.1985 року по 09.04.1986 року; заступником прокурора Новоаненського району Молдавської РСР з 10.04.1986 року по 07.10.1987 року; прокурором Кам'янського району Молдавської РСР з 08.10.1987 року по 26.06.1991 року; суддею Піщанського районного суду Вінницької області з 29.03.1993 року по 26.12.2016 року.

Згідно Постанови Вищої Ради Юстиції України № 3296/0/15-16 від 19.12.2016 року було задоволено його заяву, від 26.09.2016 року, про відставку з посади судді Піщанського районного суду Вінницької області.

Наказом, начальника територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області, № 210-к від 26.12.2016 року його було відраховано зі штату суддів Піщанського районного суду Вінницької області з 26.12.2016 року у зв'язку із поданням заяви про відставку.

Відповідно до довідки начальника ТУ ДСА України в Вінницькій області від 28.12.2016 року № 4-35/2030 про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд вбачає, що заробітна плата позивача, яка враховується при призначенні (перерахунку) довічного грошового утримання суддям у відставці складає 28800,00 грн., в тому числі оклад 16000,00 грн. та надбавка за вислугу років за стаж роботи понад 35 років 80% - 12800,00 грн.

22.05.2017 року позивач звертався до Крижопільського об'єднаного УПФУ Вінницької області із заявою в якій просив призначити йому довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% заробітної плати судді з врахуванням часу роботи на прокурорських посадах, який становить понад 9 років з липня 1981 по червень 1991 року, тобто до часу звільнення його з прокуратури.

Враховуючи обрання позивача на посаду судді Піщанського районного суду Вінницької області його стаж судді складає понад 35 років.

Разом з тим, відповідно до листа Крижопільського об'єднаного УПФУ Вінницької області № Ф-4 від 29.05.2017 року, позивачу призначено довічне грошове утримання по Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453VI від 07.07.2010 року, як судді у відставці.

До стажу роботи на посаді судді для призначення щомісячного довічного грошового утримання зараховано період роботи на посаді судді Піщанського районного суду Вінницької області з 29.03.1993р. по 26.12.2016р.

Загальний розмір стажу роботи позивача на посаді судді становить 23 роки 8 місяців 3 дні, що відповідає 86%.

Разом з тим, при призначенні позивачу вказаного грошового утримання відповідачем, до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного грошового утримання не було зараховано період роботи позивача на посаді помічника прокурора та прокурора.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про судоустрій і статус суддів", прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Статтею 43 Закону України "Про статус суддів" (чинного на момент призначення позивача на посаду судді) було передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Частиною 2 вищевказаної статті Закону, в редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів" від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІІ, чинної до 31 липня 2010 року, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

30 липня 2010 року набув чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI, відповідно до частини 1 статті 131 якого було передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді, зокрема, судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України.

При цьому, пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Отже, на момент обрання позивача суддею була чинною частина 2 статті 43 Закону № 2862-ХІІ, в редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів" від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІІ, відповідно до якої до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Таким чином, період роботи позивача з 15.07.1981 року по 08.10.1987 року на прокурорських посадах у зазначених вище прокуратурах, підлягає зарахуванню позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що Конституційний Суд України у рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).

Крім того, у статті 141 Закону № 2453 до внесення змін Законом № 213, тобто у редакції Закону № 192, закріплювалося, що "щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання" (абзац перший частини третьої), та встановлювалося, що "у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання" (абзац другий частини третьої).

Рішенням Конституційного суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII;

- пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

При цьому, керуючись частиною другою статті 70 Закону України "Про Конституційний Суд України", Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення:

- частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

Отже, оскільки стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання, з урахуванням стажу роботи на посаді слідчого, прокурора, складає 37 років 01 місяць 29 днів 23 роки 8 місяців 3 дні стаж роботи судді + 9 років 11 місяців 13 днів стаж роботи прокурором), враховуючи положення частини 3статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, колегія суддів приходить до висновку, що щомісячне довічне утримання позивача має становити 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що на час виходу позивача у відставку чинне законодавство передбачало зарахування до стажу роботи період роботи на прокурорських посадах, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із стажу який складає - 37 років 01 місяць 29 днів та є підставою для перерахунку довічного грошового утримання, його збільшення з 86 відсотків до 90 відсотків.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про правомірність заявлених позивачем вимог, які підтверджуються належними доказами, а тому обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Крижопільського об'єднаного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Крижопільського районного суду Вінницької області від 04 липня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.