Справа № 826/19317/16
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04 жовтня 2017 року 13:20 № 826/19317/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа - ОСОБА_3, про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшов позов ОСОБА_1, (далі - позивач, ОСОБА_1.), до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, (далі - відповідач), третя особа - ОСОБА_3, (далі - третя особа, ОСОБА_3.), про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №51836446 від 02 серпня 2016 року, прийнятої державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 200000,00 грн. на підставі виконавчого напису нотаріуса №300, виданого 10 березня 2011 року, (далі - оскаржувана постанова).

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем з порушенням вимог, передбачених нормами Закону України "Про виконавче провадження", чим порушено законні права та інтереси позивача.

Представники відповідача та третьої особи у відповідні судові засідання не прибули, хоча про дати, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутності та/або письмові заперечення проти позову (пояснення) до суду не надійшли.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Державним виконавцем відповідача Головковим Ю.В. 02 серпня 2016 року прийнято оскаржувану постанову щодо примусового виконання виконавчого напису №300, виданого 10.03.2011 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В., про стягнення боргу в сумі 200000,00 грн.; стягувач - ОСОБА_3, боржник - ОСОБА_4.

У контексті вище викладеного суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, станом на час прийняття оскаржуваної постанови, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон).

Так, відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 6, абз. 2 ч. 2 ст. 11, ч. 1, п.п. 4 ч. 2 ст. 17, ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV, в редакції станом на час прийняття оскаржуваної постанови, (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі написи нотаріусів.

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Тобто, у випадку пред'явлення до відповідного органу державної виконавчої служби до виконання виконавчого документу, строк пред'явлення якого до виконання не закінчився та він відповідає вимогам, передбаченим Законом, державний виконавець зобов'язаний протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього такого виконавчого документа винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Позивач стверджував, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки:

- виконавчого напису №300, виданого 10.03.2011 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В., не існує;

- боржник (ОСОБА_4) помер;

- стягувач (ОСОБА_3.) вже звертався до відповідача з приводу примусового виконання виконавчого напису №300, виданого 10.03.2011 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В., який постановою головного держаного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Валявським О.А. від 04.08.2015 р. ВП №29573852 повернуто стягувачеві;

- судовим рішенням встановлено, що померлий ОСОБА_4 не міг усвідомлювати значення і керувати своїми діями у період вчинення правочину - договору позики від 10.03.2011 p., щодо якого стягувач має намір вчинити стягнення;

- судовим рішенням договір позики від 10.03.2011 p., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнано недійсним.

При цьому, суд звертає увагу, що позивачем не заперечувався факт того, що виконавчий документ, по примусовому виконанню якого прийнято оскаржувану постанову, пред'явлено до відповідного органу державної виконавчої служби, строк пред'явлення якого до виконання не закінчився та він відповідає вимогам, передбаченим Законом.

Судом встановлено, що 29.03.2011 року між ОСОБА_3, як позикодавцем, та ОСОБА_4, як позичальником, укладено договір позики, зареєстрований в реєстрі за №300, (далі - Договір позики №300).

При цьому, 26.10.2011 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В. вчинено виконавчий напис на Договорі позики №300, зареєстрований в реєстрі за №4465, яким пропонувалось стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 200000,00 грн.

У ході судового розгляду справи судом встановлено, що в оскаржуваній постанові допущено помилку в реквізитах назви виконавчого документу, а саме, помилково зазначено виконавчий напис №300 від 10.03.2011 р. (реквізити Договору позики №300), замість виконавчий напис №4465 від 26.10.2011 р.

Враховуючи вищезазначене, позивач помилково стверджував про відсутність виконавчого напису, по примусовому виконанню якого прийнято оскаржувану постанову, при цьому вказану вище помилку в реквізитах виконавчого напису суд вважає недостатньою підставою для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Разом з тим, чинним законодавством не передбачено, що смерть боржника у виконавчому провадженні є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, при цьому, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону, виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі смерті, оголошення померлим чи визнання безвісно відсутнім стягувача або боржника, або припинення юридичної особи, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво.

Судом встановлено, що дійсно постановою головного держаного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Валявським О.А. від 04.08.2015 р. у виконавчому провадженні ВП №29573852, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону, повернуто виконавчий документ (виконавчий напис №4465, виданий 26.10.2011 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голяченко М.В.) стягувачеві (ОСОБА_3.).

При цьому, згідно з ч. 5 ст. 47 Закону, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

А тому, смерть боржника (ОСОБА_4) та те, що стягувач (ОСОБА_3.) вже звертався до відповідача з приводу примусового виконання спірного виконавчого напису, не є належними та достатніми доказами протиправності оскаржуваної постанови.

Разом з тим, станом на час прийняття оскаржуваної постанови, були відсутні відповідні судові рішення, якими визнано недійсними Договір позики №300 та/або виконавчий напис №4465 від 26.10.2011 р.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа - ОСОБА_3, про визнання протиправною та скасування постанови є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167, 181 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволені позову ОСОБА_1.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ю.Т. Шрамко