Справа № 826/8723/16
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2017-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 жовтня 2017 року № 826/8723/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Соколянського Дмитра Вікторовича, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (відповідач 1), державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Соколянського Дмитра Вікторовича (відповідач 2), треті особи: : ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 10.07.2014, індексний номер 14353167, про припинення права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно - машино-місце АДРЕСА_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.06.2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У зв'язку з припиненням повноважень судді Шулежка В.П., в провадженні якого перебувала адміністративна справа та не була ним розглянута, справу було повторно розподілено між суддями. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.04.2016 року суддею Вєкуа Н.Г. справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Представник Головного територіального управління юстиції у місті Києві подав до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких вказав на безпідставність позовних вимог з огляду на правомірність спірного рішення державного реєстратора, прийнятого на підставі та на виконання судових рішень по адміністративній справі №2а-14648/12/2670. Окремо, зазначено про відсутність в управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві повноважень на вчинення будь яких реєстраційних дій після 30.04.2016 року.

Сторони у справі в судове засідання повноважних представників не направили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників сторін в судове засідання, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_5 на підставі рішення Апеляційного суду Київської області по справі №22-791/2011 від 23.06.2011р. набула право власності на нерухоме майно - машино-місце АДРЕСА_1. Право власності ОСОБА_5 на вказане нерухоме майно зареєстроване КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" та 01.08.2011р. записане в реєстрову книгу №374-21 за №61314.

Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі 01.09.2011р. за №1946, ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_5 нерухоме майно - машино-місце АДРЕСА_1.

10.07.2014р. державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Соколянським Дмитром Вікторовичем прийнято рішення індексний номер 14353167 про припинення права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно - машино-місце АДРЕСА_1.

Того ж дня, на підставі вказаного рішення від 10.07.2014р. відповідач 2 вніс до Державного реєстру прав на нерухоме майно запис про припинення права власності позивача на нерухоме майно - машино-місце АДРЕСА_1. Крім того, державний реєстратор прийняв рішення про реєстрацію за ТОВ "Будівельно-комерційна фірма "Граніт" права власності на вказане машино-місце.

Позивач вважає, що вказані дії та рішення державного реєстратора зумовили протиправне позбавлення його права власності на вказане нерухоме майно, у зв'язку із чим звернувся до суду за захистом свого права.

Надаючи правову оцінку заявленим позивачем вимогам, з урахуванням викладених ним обставин, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (чинного на момент прийняття відповідачем 2 спірного рішення, далі по тексту - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.2 ст. 3 Закону держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до п.1 ч. ст.8 Закону орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Частина 1 статті 15 Закону визначає порядок проведення державної реєстрації прав. Так, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно ч.1 ст.19 Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

В обґрунтування правомірності проведення державної реєстрації припинення права власності позивача на вказане нерухоме майно, та подальшої реєстрації права власності на таке майно за ТОВ "Будівельно-комерційна фірма "Граніт" відповідачі посилаються на судові рішення у справі №2а-14648/12/2670, а саме постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 15.02.2013р., ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2013р, а також ухвали Вищого адміністративного суду від 07.11.2013р. та від 16.01.2014р.

Дослідивши вказані судові рішення встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-консалтингова фірма "Граніт" звернулося з позовом до Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" про визнання дій відповідача щодо реєстрації права власності на машино-місце АДРЕСА_1, незаконними; зобов'язання скасувати реєстрацію права власності на зазначене майно за ОСОБА_5.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2013 року та ухвалою Вищого адміністративного суду від 07.11.2013р., позов задоволено частково: визнано дії працівників КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" щодо реєстрації права власності на машино-місце АДРЕСА_1, та зареєстроване 05 травня 2009 року в Київському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 374 за номером № 61314 за громадянкою ОСОБА_5, незаконними; в решті позову відмовлено.

Тобто в судовому порядку не було скасовано державну реєстрацію права власності на зазначене майно за ОСОБА_5. При цьому встановлено, що на час здійснення оскаржуваних реєстраційних дій ОСОБА_5, а також Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-консалтингова "Граніт" паралельно володіли правовстановлюючими документами на спірне майно.

Водночас, наведені судові рішення не містять також і положень щодо визнання протиправною та скасування державної реєстрації права власності на вказане майно за позивачем. В ході судового розгляду також не було встановлено наявності таких судових рішень.

Відповідно до п. 4, 5, 6 ч.1 ст. 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень (ч.2 ст.24 Закону).

Згідно пункту 12 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями.

З урахуванням викладеного суд вважає, що в даному випадку має місце суперечність між зареєстрованими правами позивача та заявленими правами ТОВ "Будівельно-консалтингова "Граніт", а тому рішення відповідача щодо здійснення реєстрації права власності за останнім є незаконним.

Суд також звертає увагу на те, що за приписами ч.4 ст. 334 ЦК України Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Стаття 41 Конституції України гарантує непорушність права приватної власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятого у Парижі 20 березня 1952 p., було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно із ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Стретч проти Сполученого Королівства" наголошує на одній з обов'язкових умов правомірності втручання у здійснення права власності - його пропорційності. Відновлення абстрактної "законності" само по собі не може виправдати втручання.

Європейський Суд також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

З огляду на викладене суд переконаний, що скасування державної реєстрації права приватної власності на вказане машино-місце за позивачем на підставі оскаржуваного рішення відповідача 2 призвело до безпідставного та свавільного втручання у здійснення позивачем права власності, що також вказує на протиправність такого рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 10.07.2014, індексний номер 14353167, про припинення права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно - машино-місце АДРЕСА_1.

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Г. Вєкуа