Справа № 607/12751/16-а
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/6467/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.

за участю секретаря судового засідання: Бедрій Х.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 березня 2017 року у справі №607/12751/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

11.11.2016 р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов'язати поновити виплату пенсії.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що в серпні 2016 р. позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії у зв'язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009 щодо неконституційності окремих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Проте, пенсійний орган відмовив позивачу у поновленні виплати пенсії у зв'язку з тим що чинним законодавством України не передбачено порядок призначення та виплати пенсії громадянам які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.03.2017 року позов задоволено. Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років яка призначена 07.09.1999р. відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Крім того, суд зобов'язав Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відновити та виплатити ОСОБА_1 призначену 07.09.1999р. відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пенсію за вислугу років з 01.07. 2015 р.

Не погоджуючись із даною постановою, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.03.2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в позові.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явились хоча, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.1 ст.41 КАС України. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість постанови суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

ОСОБА_1 з 07.09.1999р. перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 01.01.2015 р. за заявою про виїзд на постійне проживання в Італію позивачу пенсійний орган припинив виплату пенсії.

17.10.2016 р. ОСОБА_1 подав заяву до пенсійного органу про поновлення виплати раніше призначеної пенсії за вислугу років з 01.07.2015 року.

Проте, листом від 26.10.2016 року за № 574/к-11 пенсійний орган відмовив позивачу в задоволенні заяви оскільки, відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії звільненим зі служби особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 49 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV) виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 51 Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

ч.1 ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що пенсії звільненим зі служби особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 р. п. 2 ч. 1. ст. 49, друге речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону №1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення.

Конституційний суд України дійшов висновку, що держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати громадянам право на соціальний захист незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України» від 07.02.2014 р. звертає увагу на ту обставину, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Отже, з дня набрання чинності Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009р. щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. Тобто, з 07.10.2009 р. пенсійний орган зобов'язаний відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 12 травня 2015 року у справі №21-180а15 та у постанові від 06 жовтня 2015 року у справі №21-2419а15.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову оскільки, пенсійний орган діяв не в межах повноважень та не у спосіб передбачений законом та Конституцією України.

Разом з тим, суд першої інстанції допустив процесуальне порушення оскільки, до спірних правовідносин не застосував строк який передбачений ст.99 КАС України.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 10.11.2016 р. звернувся в суд із позов в якому просив зобов'язати пенсійний орган поновити виплату пенсії починаючи з 01.07.2015 року. Клопотання про поновлення строків звернення з позовом до суду не подавав. Про порушення своїх прав та інтересів позивач дізнався 31.08.2016 р. з письмової відповіді пенсійного органу про відмову в задоволенні заяви.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

ч. 1 ст. 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що позов в частині вимог за період з 01.07.2015 року по 10.05.2016 року слід залишити без розгляду у зв'язку із пропуском позивачем шестимісячного строку звернення з позовом до суду без поважних причин.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що постанову слід скасувати та прийняти нову якою позов задовольнити. В інший частині позов слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.195, ст.197, ст.198, ст.202, ст.207, ст.212, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити частково.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 березня 2017 року у справі №607/12751/16-а - скасувати та прийняти нову якою позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 за вислугу років яка призначена 07 вересня 1999 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області поновити та виплатити ОСОБА_1 призначену пенсію за вислугу років з 07 вересня 1999 року відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» із 11.05.2016 року.

Адміністративний позов в частині вимог про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області поновити та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01.07.2015 року по 10.05.2016 року залишити без розгляду.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 сплачений судовий за подання позовної заяви у розмірі - 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн.. 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання постановою законної сили.

Суддя Н. В. Бруновська
Суддя Л. П. Іщук
Суддя Т. В. Онишкевич
Постанова складена в повному обсязі 09.10.2017 року.