Справа № 704/445/17
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 704/445/17 Головуючий у 1-й інстанції: Міщенко К.М. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

02 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Лічевецького І.О. Твердохліб В.А. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на постанову Тальнівського районного суду Черкаської області від 15 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Тальнівської міської ради Тальнівського району Черкаської області про визнання протиправним рішення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за вимушений прогул та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Тальнівської міської ради Тальнівського району Черкаської області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: - визнати незаконним та скасувати розпорядження Тальнівського міського голови від 09.03.2017р. № 66-Рк; - поновити на посаді начальника загального відділу апарату управління Тальнівської міської ради та її виконавчого комітету з 10.03.2017р.; - стягнути з відповідача середню заробітну плату за період вимушеного прогулу з 10.03.2017р. по день фактичного поновлення на посаді; - стягнути з відповідача 50 000,00 грн. моральної шкоди; - в частині поновлення на посаді начальника загального відділу апарату управління Тальнівської міської ради та її виконавчого комітету з 10.03.2017р. - допустити постанову до негайного виконання; - в разі задоволення позову - стягнути з Тальнівської міської ради на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1 280 грн.

Постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 15 серпня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, свою трудову діяльність в Тальнівській міській раді, ОСОБА_5 розпочала з 2005 року на посаді архіваріуса.

13.01.2007р. розпорядженням міського голови № 7-Рк ОСОБА_5 було призначено на посаду начальника загального відділу апарату управління Тальнівської міської ради та її виконавчого комітету.

Проте, розпорядженням міського голови від 09.03.2017р. № 66-Рк ОСОБА_5 було звільнено з посади начальника загального відділу апарату управління Тальнівської міської ради, відповідно до ст. 7 КЗпП України.

Вважаючи вказане звільнення з посади начальника загального відділу апарату управління Тальнівської міської ради та її виконавчого комітету незаконним та безпідставним, позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року № 2493-ІІІ, посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

У відповідності до ч. 1 ст. 10 вказаного Закону, прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється, зокрема, на посаду секретаря сільської, селищної, міської ради шляхом обрання відповідною радою.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР, секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови.

Положеннями ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11 липня 2002 року № 93-IV визначено, що депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Вказана норма встановлює право працівника, звільненого з роботи внаслідок обрання на виборну посаду у раді, на одержання після закінчення його повноважень за виборною посадою попередньої роботи (посади) на тому ж підприємстві, в установі, організації, або надання йому рівноцінної роботи (посади).

Статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» встановлено категорії посад, зокрема, посада начальника загального відділу апарату управління міської ради віднесена до шостої категорії посад, а посада архіваріуса міської ради віднесена до сьомої категорії посад.

Таким чином, зазначені посади не є рівнозначними, а відтак, таке призначення не може вважатися реалізацією гарантій на одержання працівником після закінчення його повноважень за виборною посадою попередньої роботи (посади), а за її відсутності - іншої рівноцінної роботи (посади), передбачених ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

Згідно ст. 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється, зокрема, на посади керівників відділів, управлінь та інших працівників органів місцевого самоврядування шляхом призначення відповідно сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

В силу частини третьої вказаної статті, у разі необхідності, за згодою сторін, посадова особа місцевого самоврядування може бути переведена на рівнозначну чи нижчу посаду або посаду радника чи консультанта без конкурсного відбору.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що без обов'язкового проведення конкурсу на посаду в органі місцевого самоврядування, зокрема, може бути прийнята особа, яка вже обіймає посаду в цьому або іншому органі місцевого самоврядування.

У відповідності до пункту 10 частини 4 статті 42 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», призначення на посади та звільнення з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради віднесено до повноважень сільського, селищного, міського голови.

Таким чином, особа, яка обіймає посаду секретаря міської ради до припинення повноважень виборної посади органу місцевого самоврядування у разі необхідності, за згодою сторін, може бути переведена на рівнозначну чи нижчу посаду або посаду радника чи консультанта без конкурсного відбору.

Водночас, як вбачається з розпорядження міського голови про призначення ОСОБА_5 на посаду начальника загального відділу апарату управління міської ради від 13.01.2017р. воно було прийнято після припинення ОСОБА_5 повноважень секретаря міської ради.

Отже, при прийнятті зазначеного розпорядження, відповідачем не було дотримано положень абз.5 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» в частині призначення на конкурсній основі.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України.

Однак, у зазначених законодавчих актах не передбачено підстави для звільнення особи з посади органу місцевого самоврядування у випадку її призначення з порушенням вимог абз.5 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (призначення без конкурсного відбору).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

За змістом вказаної норми, предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Пунктом 8 частини 1 статті 3 КАС України встановлено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною 1 статті 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас, відповідно до зазначених норм, право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень є таким, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, таке рішення прийнято владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оскаржуване рішення є юридично значимим, тобто таким, що має безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Як вбачається з матеріалів справи, з огляду на вищезазначені норми законодавства, 08 серпня 2017 року розпорядженням Тальнівського міського голови № 158-Р було скасовано розпорядження № 66-Рк від 09.03.2017р. та, зокрема, доручено начальнику відділу організаційно-кадрової роботи ОСОБА_7 з'ясувати наміри ОСОБА_5 щодо оформлення трудових відносин та наявність підстав неявки на робоче місце.

Таким чином, станом на день розгляду даної справи судом першої інстанції, розпорядження відповідача від 09.03.2017р. № 66-Рк «Про звільнення ОСОБА_5» було скасоване самим відповідачем, а відтак, відсутній предмет спору.

Крім цього, як зазначено представником відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, ОСОБА_5 було офіційно запропоновано поновлення на попередньому місці роботи архіваріуса або рівнозначну посаду в термін до трьох місяців з часу припинення повноважень за виборною посадою.

04.04.2017р. ОСОБА_5 звернулась із письмовою заявою про поновлення на попередньому місці роботи.

За наслідками розгляду, заяву визнано такою, що підлягає задоволенню, а відтак, ОСОБА_5 мала б приступити до виконання покладених на неї обов'язків, що також підтверджено представником відповідача в суді апеляційної інстанції.

Стосовно позовних вимог в частині поновлення ОСОБА_5 на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки такі позовні вимоги є похідними від попередньої позовної вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження.

Разом з тим, позивачем зазначено, що вона мала моральні страждання, які пов'язує із незаконним звільненням, внаслідок чого, це негативно вплинуло на її здоров'я та самопочуття.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями або бездіяльністю Тальнівської міської ради заподіяно моральну шкоду, наявності причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та нанесеною шкодою; яким чином позивач оцінила заподіяну їй шкоду та з чого при цьому виходила. Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду і самою шкодою.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Постанову Тальнівського районного суду Черкаської області від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Лічевецький І.О. Твердохліб В.А.

Повний текст ухвали виготовлено 06.10.2017 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Лічевецький І.О.

Твердохліб В.А.