Справа № 465/249/15-а
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/9444/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Носа С.П., Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Торкот Д.О.

за участі представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Франківського районного суду міста Львова від 08 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження,-

В С Т А Н О В И В:

позивач звернулася з адміністративним позовом до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження за № 563 від 09.12.2014 року «Про демонтаж самочинно встановлених деревяних павільйонів та літніх майданчиків в паркові зоні на вул. ОСОБА_3 - вул. Житомирській».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у розпорядженні, при його виданні відповідач керувався рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 року № 835 «Про затвердження Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові».

Відповідно до п.1.1 даного Положення №835, останнє регулює процедуру вирішення питань, повязаних з самочинним будівництвом на території м.Львова, з метою визначення можливості збереження самочинно збудованих (реконструйованих) обєктів містобудування та архітектури. Вважає, що відповідач не дотримався процедур, які описані у Положенні №835, оскільки позивача не викликали на міжвідомчу комісію, не повідомляли про розгляд питання, не витребовували документи, які повязані з обєктом, які відповідач зобовязує знести та не вчиняли інших процедурних дій, що передбачено у даному Положенні №835.

Постановою Франківського районного суду міста Львова від 08 червня 2017 року позовні вимоги задоволено. Судом враховано судові рішення в справі за позовом прокурора Франківського районну м. Львова в інтересах держави в осіб Львівської міської ради до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» з приводу реєстрації за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення павільйон.

Крім того, органи місцевого самоврядування наділені правом контролю за дотриманням законодавства, що регулює містобудівну діяльність, зокрема, і щодо самочинно збудованих об'єктів, та встановлення такого факту.

Разом з тим, законодавство не наділяє орган місцевого самоврядування можливістю самостійно приймати рішення про перебудову чи знесення таких об'єктів, а зобов'язує звертатись до суду з відповідним позовом про зобов'язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову або знесення самочинного будівництва за її рахунок. Отже, оспорене розпорядження є незаконним.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, сторона відповідача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Покликання маються на те, що суд першої інстанції при прийнятті рішення взяв до уваги одні докази та проігнорував інші.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 року № 835 «Про затвердження Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові» передбачено право міжвідомчих комісій при районних адміністраціях приймати рішення про знесення у терміни, визначеними у розпорядчих документах самочинного будівництва, зокрема у разі порушення прав інших осіб. Відтак, виходячи з наведеного та беручи до уваги відсутність документів у позивача, прийнято оспорене рішення.

Не взято до уваги судом рішення Апеляційного суду Львівської області від 16.12.2013 року у справі № 465/2-5637/10, котрим заочне рішення Франківського районного суду від 30.12.2010 року про визнання права власності скасовано, отже встановлено незаконність будівництва і користування земельною ділянкою.

Також, не враховано сплату штрафу позивачкою в добровільному порядку по адміністративній справі, чим визнано факт самочинного будівництва.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника розгляду, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вбачає її аргументованою.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставина справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.12.2014 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради винесено розпорядження №563 «Про демонтаж самочинно встановлених деревяних павільйонів та літніх майданчиків в парковій зоні на вул.Є.Коновальця-вул.Житомирській», пунктом 2 якого було зобовязано ФОП ОСОБА_2 в місячний термін за власні кошти демонтувати самочинно встановлені деревяні павільйони площами 80,50 кв.м., 17.00 кв.м. та влаштовані літні майданчики площами 17,80 кв.м., 12,0 кв.м., 115,00 кв.м. в парковій зоні на вул.Є.Коновальця-вул.Житомирскій. Пунктом 3 цього розпорядження зобовязано начальника відділу соціально-економічного розвитку у випадку невиконання вимог пункту 2 розпорядження, у двотижневий термін подати документи у Франківську районну адміністрацію для вирішення питання демонтажу самочинного встановлених деревяних павільйонів та літніх майданчиків в примусовому порядку.

Згідно з пунктом 5.1 «Положення про врегулювання питань самочинного будівництва у місті Львові» міжвідомчі комісії при районних адміністраціях можуть приймати у кожному конкретному випадку самочинного будівництва, зокрема рішення (пункт 5.1.3) про знесення у терміни, визначені розпорядчими документами, самочинного будівництва особою, яка його здійснила (здійснює) самочинне будівництво, за її кошти, зокрема у разі (пункт 5.1.3.3.) порушення прав інших осіб.

Відповідно до ч. 7 статті 376 ЦК України зазначено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Подібне передбачено пунктами 5.3 та 5.4 Положення №835, позаяк у разі ухилення або відмови особи від знесення самочинного будівництва у терміни, визначені розпорядчими документами, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за кошти особи, яка здійснила будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобовязана відшкодувати витрати, повязані з проведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Знесення проводить відповідний підрозділ державної виконавчої служби управління юстиції у м.Львові у порядку, визначеному Законом України «Про виконавчу службу», на підставі рішення суду, що набрало законної сили.

Відтак, враховуючи вищенаведені норми, колегія суддів приходить до висновку, що органи місцевого самоврядування наділені правом контролю за дотриманням законодавства, що регулює містобудівну діяльність, зокрема, і щодо самочинно збудованих обєктів, та встановлення такого факту.

Проте, законодавство не наділяє орган місцевого самоврядування можливістю самостійно приймати рішення про перебудову чи знесення таких обєктів у примусовому порядку, а передбачає звернення до суду з відповідним позовом про зобовязання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову або знесення самочинного будівництва за її рахунок.

Оскільки рішення відповідача не є обовязковим до виконанням, а радше рекомендаційним, тому оспорене розпорядження не порушує прав та законних інтересів сторони позивача, коли захисту підлягає саме порушене право.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються частково суттєвими по мотивах і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198 п.3 ч.1, 202, 205, 207, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Франківської районної адміністрації Львівської міської ради задоволити.

Скасувати постанову Франківського районного суду міста Львова від 08 червня 2017 року у справі № 465/249/15-а, та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повний текст судового рішення виготовлено 11.10.2017 року.