Справа № 686/10291/17
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/10291/17

Головуючий у 1-й інстанції: Палінчак О.М.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

05 жовтня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м.Хмельницькому на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Хмельницькому (далі УПФУ в м.Хмельницькому) про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 червня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач в судове засідання не з'явився. Через надання інформаційних послуг та діловодства суду надійшли його заперечення на апеляційну скаргу.

За правилами п.3 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції--скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 працювала на посаді судді та була звільнена з займаної посади, у зв'язку з поданням ним заяви про відставку.

З травня 2013 року позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

В подальшому, 15.05.2017 року, позивач звернулася до УПФУ в м.Хмельницькому з заявою про перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення в тому розмірі, який вправі отримати працюючий суддя, станом на 01.12.2016 року.

У відповідь на заяву, відповідач надіслав на адресу позивача лист від 17.05.2017 року № 209/Н-12 в якому зазначив, що підстав для перерахунку немає, оскільки чинним законодавством не передбачено врахування матеріальної допомоги при розрахунку довічного грошового утримання судді.

Вищезазначене слугувало підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на перерахунок довічного грошового утримання з врахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на слідуюче.

Як було зазначено вище, позивач була на призначена на посаду судді в період дії Закону України від 15.12.1992 № 2862-XII "Про статус суддів", яким регулювалися відносини, пов'язані з оплатою праці суддів.

Згідно ч. 4 ст. 43 Закону № 2862-XII судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону України "Про державну службу". Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менш 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більш ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Разом з тим, визначений Законом № 2862-ХІІ порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання суддів було змінено у зв'язку із набранням чинності Законом України від 07.07.2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону № 2453-VІ, в редакції Закону України від 8 липня 2011 року № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року (що була чинна на момент набуття позивачем права на щомісячне довічне грошове утримання), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Частиною 4 ст.138 Закону № 2453-VІ (в редакції чинній на час виходу у відставку позивача) у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з усієї суми заробітної плати діючих суддів Конституційного Суду України з дня виникнення права на відповідний перерахунок.

Вказана правова норма жодним чином не змінювала змісту ч.3 ст. 138 № 2453-VІ та не виключала право суддів загальних судів на перерахунок довічного грошового утримання у зв'язку зі зміною грошового утримання працюючого судді.

Таким чином, позивач в разі зміни грошового утримання працюючого судді, мала право на перерахунок довічного грошового утримання.

Вподальшому, рішенням Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року №3-рп/2013, зокрема, частину третю статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону № 3668-VI, визнано такою, що не відповідає Конституції України.

Відповідно до ст. 152 Конституції України - нормативно-правові акти, які визнані такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Отже, з 03 червня 2013 року, втратила чинність ч. 3 ст. 138 Закону № 2453-VІ статті 138, в редакції до внесення змін Законом № 3668-VI, якою було передбачено виплату щомісячного довічного грошового утримання з якого було сплачено страхові внески.

2 червня 2016 року Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII, який згідно з пунктом 1 його розділу "Прикінцеві та перехідні положення" набрав чинності з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02 червня 2016 року №1401-VIII (крім пунктів 39 та 48 цього розділу, які набирають чинності з дня, наступного за днем опублікування цього Закону) - тобто 30 вересня 2016 року.

Частиною 4 ст.148 Закону №1402-VIII визначено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Отже, розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов'язаний із розміром суддівської винагороди.

За правилами ч.1 ст.135 Закону №1402-VIII, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (ч.2 ст.135 Закону №1402-VIII).

Оскільки матеріальна допомога на оздоровлення, не є складовою суддівської винагороди то збільшення її розміру не може бути підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, а отже апеляційний суд вважає, що орган пенсійного фонду правомірно відмовив позивачу в перерахунку.

Відповідно до ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а постанова прийнята із невірним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м.Хмельницькому задовольнити повністю.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 червня 2017 року, скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_2, відмовити.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.