Справа № 825/841/16
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2017-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідачаГриціва М.І.,
суддів:Волкова О.Ф., Прокопенка О.Б.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 5 жовтня 2016 року у справі за його позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1, військової частини НОМЕР_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, заступник Генерального прокурора України - Головний військовий прокурор Матіос Анатолій Васильович про визнання протиправними бездіяльності, наказів, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення коштів,

встановила:

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 5 жовтня 2016 року відмовив у відкритті касаційного провадження на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 липня 2016 року й ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2016 року про часткове задоволення позову.

ОСОБА_1 не погодився з ухвалою суду касаційної інстанції і подав заяву про її перегляд Верховним Судом України з установленої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції частини другої статті 91 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ), пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008), у подібних правовідносинах, що, на думку заявника, підтверджується рішеннями цього самого суду від 1, 7 березня, 7 та 26 липня 2017 року (справи №№ К/800/33770/14, К/800/16040/16, К/800/22954/17, К/800/16201/15 відповідно).

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України перевірила наведені у заяві доводи і дійшла висновку про таке.

За правилами пункту 1 частини першої статті 237 КАС одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за схожих предмету спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

У справі, в якій ухвалено оспорене рішення, спірні правовідносини виникли, серед іншого, щодо обставин переміщення військовослужбовця з одного місця служби до іншого, порядку прийняття рішення про таке переміщення, невидачі належного речового забезпечення, поновлення військовослужбовця на військовій службі у Збройних Силах України на певній військовій посаді.

Із посиланням на положення Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов'язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ), Закону № 2011-ХІІ, Положення № 1153/2008, Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170 (далі - Інструкція) суди попередніх та касаційної інстанцій в контексті конкретних обставин справи дійшли висновку, що переміщення заявника для проходження військової служби до іншої військової частини відбулось у зв'язку із службовою необхідністю. Відповідно до абзацу третього пункту 112 Положення № 1153/2008 військовослужбовець, який, як і заявник, проходить військову службу за призовом, переміщується на нове місце служби у зв'язку зі службовою необхідністю без його згоди.

Мотивуючи незгоду з доводами заявника про поновлення на військовій службі, суди виходили з того, що для цього не було правових підстав, позаяк ОСОБА_1 не оспорював незаконність наказу командира військової частини від 5 травня 2016 року про його звільнення у запас з військової служби за призовом під час мобілізації та виключення зі списків особового складу військової частини.

Висновки про правомірність невидачі речового забезпечення обґрунтована посиланням на те, що заявник, як особа звільнена з військової служби, має право на отримання грошової компенсації вартості неотриманого речового майна, а не самого речового майна. Через те що вимоги про стягнення грошової компенсації не заявлялися, вимоги про визнання незаконною бездіяльності військової частини щодо невидачі саме речового забезпечення визнані такими, що не підлягають задоволенню.

Правові висновки судів щодо решти позовних вимог ґрунтуються на конкретних фактичних правових обставинах та містять під собою відповідне нормативне регулювання, зумовлене цими обставинами.

У порівнювальних рішеннях суду касаційної інстанції від 1, 7 березня,

7 та 26 липня 2017 року спірні правовідносини стосувалися виплати компенсації у розмірі податку з доходів з фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України від 22 травня 2003 року № 889-IV «Про податок з доходів фізичних осіб», утриманого з грошового забезпечення при звільнення з військової служби.

Викладене дає підстави вважати, що рішення суду касаційної інстанції, додані на обґрунтування заяви, ухвалені цим судом за інших фактичних обставин справи, а отже не підтверджує наявність неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Такі обставини унеможливлюють прийняття рішення про відкриття провадження у справі і дають підстави вважати заяву необґрунтованою.

Керуючись пунктом 6 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» статтею 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України,

ухвалила:

Відмовити у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1, військової частини НОМЕР_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, заступник Генерального прокурора України - Головний військовий прокурор Матіос Анатолій Васильович про визнання протиправною бездіяльності, наказів, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення коштів для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 5 жовтня 2016 року.

Суддя-доповідач М.І. Гриців

Судді: О.Ф. Волков

О.Б. Прокопенко