Справа № 808/1048/17
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"04" жовтня 2017 р. справа № 808/1048/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Карпенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 липня 2017 року у справі №808/1048/17

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури Запорізької області

про визнання протиправним та скасування наказу,-

встановив:

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції із позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Запорізької області №5дк від 07.02.2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 19 липня 2017 року у справі №808/1048/17 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що позивач, як керівник прокуратури, окремо несе відповідальність за ефективність діяльність органу, керівником якого він є, та може бути притягнутий до відповідальності поряд з працівником, яким вчинено порушення, якщо вищестоящий керівник, якому надано право накладати стягнення, прийде до висновку про неналежну організацію та координацію керівником роботи підлеглих. Факт неналежного виконання позивачем покладених на нього обов'язків керівника місцевої прокуратури встановлено за результатами оцінки діяльності Запорізької місцевої прокуратури № 3 у 2016 року у сукупності, а не щодо кожного окремо виявленого недоліку в роботі органу. Оскаржуваний наказ прийнятий відповідачем в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм

матеріального та процесуального права, неповноту з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити адміністративний позов.

Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що в порушення вимог чинного законодавства керівництво прокуратури області до видання Наказу №5дк не повідомило позивача про суть його порушень та недоліків в роботі як керівника Запорізької місцевої прокуратури №3, з приводу яких планується притягнення до дисциплінарної відповідальності, у зв'язку із чим позивач був позбавлений можливості надати свої обґрунтовані пояснення. Також позивач вказує, що збільшення рівня злочинності, як обґрунтування притягнення до дисциплінарної відповідальності оскаржуваного наказу, не відповідає вимогам чинних Законів та Конституції України. Жодним нормативно-правовим актом в Україні не визначено, що керівник місцевої прокуратури повинен переорієнтовувати органи Національної поліції на розслідування злочинів на пріоритетних напрямах. Констатація в оскаржуваному наказі факту того, що позивачем не організовано здійснення процесуального керівництва, є вигаданим, необ'єктивним та упередженим. В наказі не зазначено які саме вироки, яким судом були ухвалені, відносно кого, коли саме та підстави їх оскарження. Всупереч вимогам чинного законодавства в наказі чітко не зазначено які саме порушення допущені, якою посадовою особою місцевої прокуратури, у якій саме цивільній справі, час вчинення цих порушень та які негативні наслідки вони потягли. Позивач вказує, що більшість порушень, на які містить посилання наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, відносились до повноважень підпорядкованих позивачу працівників, а не до посадових обов'язків позивача, внаслідок чого останнім приймались рішення про позбавлення премій працівників, якими допущено недоліки у роботі, адже відповідальність має індивідуальний характер.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без змін оскаржуване судове рішення.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до матеріалів справи наказом Генерального прокурора України від 08.12.2015 №757к юриста 2 класу ОСОБА_1 призначено керівником Запорізької місцевої прокуратури №3 Запорізької області строком на п'ять років з 15 грудня 2015 року.

На спільних нарадах, що відбулися при прокуророві Запорізької області 22 грудня 2016 року та 20 січня 2017 року, обговорено питання про стан протидії злочинності у сфері земельних відносин, представництва інтересів держави в зазначеній сфері; про стан процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, пов'язаних із незаконним зайняттям рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом, захисту інтересів держави у вказаній сфері; про стан облікової дисципліни при відображенні в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення, осіб, які їх учинили, та рух кримінальних проваджень, а також підведено підсумки роботи органів прокуратури області у 2016 році, визначено завдання на наступний період в умовах законодавчих змін та реформування органів прокуратури.

20 січня 2017 року на нараді про підсумки роботи органів прокуратури області у 2016 році, завдання на наступний період в умовах законодавчих змін та реформування органів прокуратури, встановлено факти неналежного виконання позивачем службових обов'язків, порушення вимог чинного законодавства України, прорахунки в організації роботи та відсутність належного контролю за підлеглими, у зв'язку із встановленням яких вирішено притягнути керівника Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за допущені суттєві недоліки в роботі.

Наказом прокурора Запорізької області від 07.02.2017 року №5дк «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» керівнику Запорізької місцевої прокуратури №3 юристу І класу ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання службових обов'язків, порушення вимог Закону України «Про прокуратуру», Кримінально-процесуального кодексу України, наказів Генерального прокурора України від 19.12.2012 №4гп «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні», від 30.12.2014 №156 «Про заходи щодо вдосконалення представницької діяльності органів прокуратури», від 16.10.2015 №275 «Про організацію діяльності органів прокуратури з питань ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, статистики та її аналізу».

З даним наказом позивача ознайомлено 07 лютого 2017 року.

У відповідності до статті 149 Кодексу законів про працю України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Відповідно до пп. 5 п.5-1 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» до набрання чинності положеннями, передбаченими абз.3 п.1 розділу XII «Прикінцеві положення» цього Закону, дисциплінарне провадження щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 6 листопада 1991 року №1796-ХІІ.

Згідно статті 11 Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого постановою Верховної Ради України N 1796-XII від 06 листопада 1991 року, дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

Із системного аналізу вищенаведених нормативного-правових актів вбачається, що обов'язковою умовою, що забезпечує додержання процедури застосування дисциплінарного стягнення, є отримання від особи відповідним органом, уповноваженим на вирішення питання про накладення стягнення, письмових пояснень з приводу встановлених порушень.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивачем письмові пояснення з приводу недоліків, наголошених на оперативній нараді під головуванням прокурора області «Про результати роботи органів прокуратури області у 2016 році», було подано вже після винесення оскаржуваного наказу прокурора Запорізької області від 07.02.2017 №5дк. При цьому в період до моменту винесення вказаного наказу у органу, уповноваженого на застосування стягнення, були відсутніми відповідні письмові пояснення та доказів на підтвердження виконання у цій частині приписів статті 149 Кодексу законів про працю України, статті 11 Дисциплінарного статуту прокуратури України суб'єктом владних повноважень не надано.

Згідно частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), розсудливо.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем оскаржуваний наказ прийнято із істотним порушенням встановленої процедури застосування дисциплінарного стягнення, без отримання від позивача відповідних письмових пояснень, вказане рішення суб'єкта владних повноважень не можна вважати таким, що відповідає засадам розсудливості та обґрунтованості. Відповідачем не було отримано викладену письмово позицію позивача із приводу відповідних порушень, що унеможливило прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Судом першої інстанції вищезазначену обставину було залишено поза увагою, не надано належної правової оцінки порушенню процедури накладення дисциплінарного стягнення. При цьому суд апеляційної інстанції зазначає про те, що законодавче регулювання вказаної процедури не передбачає виключень у контексті необхідності отримання від особи відповідних письмових пояснень, що в тому числі переслідує мету належним чином у встановленому обсязі забезпечення права особи на участь у процесі прийняття рішення. Крім того, отримання органом, уповноваженим на застосування дисциплінарного стягнення, письмових пояснень особи з приводу встановлених порушень знаходиться у безпосередньому зв'язку із забезпеченням об'єктивності з'ясування обставин проступку.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що приписами статті 11 Дисциплінарного статуту прокуратури України саме на прокурора, який вирішує питання про накладення стягнення, покладено обов'язок одержання письмового пояснення від особи, яка його вчинила.

Таким чином зазначене порушення не можна вважати таким, що не вплинуло на правильність оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, з огляду на що відповідні посилання суду першої інстанції є необґрунтованими та помилковими.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача щодо відсутності у відповідача права застосування до позивача дисциплінарного стягнення, яке, на думку позивача, належить лише Генеральному прокуророві, наказом якого позивача було призначено на посаду.

Такі доводи суперечать п.п. 5 п. 51 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру», яким визначено, що дисциплінарне провадження щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 6 листопада 1991 року № 1795-XII. Зокрема, ст.10 Дисциплінарного статуту прокуратури передбачає, що прокурорі областей мають право застосовувати такі дисциплінарні стягнення, як догана, пониження в посаді, звільнення, крім пониження в посаді і звільнення працівників, які призначаються Генеральним прокурором України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що не може перебрати на себе повноваження відповідача та надати оцінку роботи позивача та наявності чи відсутності в його діях складу дисциплінарного проступку, оскільки визначальною є лише та обставина, що відповідач мав приймати рішення з урахуванням пояснень позивача, які повинні викладатись в письмовій формі.

Поряд із цим, з підстав, наведених вище, правомірність оскаржуваного наказу в ході розгляді справи доведена не була, виходячи з чого заявлені вимоги адміністративного позову підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування постанови суду з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 202 КАС України.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.6 ст.94 КАС України).

Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то судові витрати позивача на сплату судового збору за подання позову та апеляційної скарги в сумі 1344 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 липня 2017 року у справі №808/1048/17 скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Запорізької області №5дк від 07.02.2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1344 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Прокуратури Запорізької області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко