Справа № 802/1768/17-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

09 жовтня 2017 р. Справа № 802/1768/17-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Воробйова Інна Анатоліївна розглянувши матеріали позовної заяви:

за позовом: Вінницької інформаційної платформи "Власно"

до: Вінницької обласної ради в особі постійної комісії з питань регулювання комунальної власності та приватизації, Голови Вінницької обласної ради Олійника Анатолія Дмитровича

про: визнання протиправним та скасування висновку, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви Вінницької інформаційної платформи "Власно" до Вінницької обласної ради в особі постійної комісії з питань регулювання комунальної власності та приватизації, Голови Вінницької обласної ради Олійника Анатолія Дмитровича про визнання протиправним та скасування висновку, зобов'язання вчинити дії.

Розглянувши матеріали позовної заяви вважаю, що заявлений позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту адміністративного позову, позивач просить визнати протиправним та скасувати висновок постійної комісії з питань регулювання комунальної власності та приватизації Вінницької обласної ради від 22.09.2017 р., яким не погоджено проект розпорядження "Про продовження терміну дії договору оренди приміщень №419, №420, розташованих в адмінбудинку за адресою: вул.Театральна, буд.14, м. Вінниця, з громадською організацією Вінницька інформаційна платформа "ВЛАСНО" та зобов'язати голову ВОР Олійника А.Д. підписати розпорядження "Про продовження терміну дії договору оренди приміщень №419, №420, розташованих в адмінбудинку за адресою: вул.Театральна, буд.14, м. Вінниця, з громадською організацією Вінницька інформаційна платформа "ВЛАСНО" .

За змістом статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас, суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом частини другої вказаної статті до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Отже, визначальним при визначенні підсудності спору адміністративним судам є не тільки суб'єктний склад але й належність спору до публічно-правового.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Так, виходячи з положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 148 Господарського кодексу України (далі - ГК України), нерухоме майно та майнові права на майно, є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у цивільних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників нерухомого майна.

З положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169 ЦК України, статей 2, 8, 283, 287 ГК України, випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження нерухомим майном державної та комунальної власності (наданні нерухомого майна громадянам та юридичним особам в користування, укладенні, зміні, розірванні договорів оренди нерухомого майна, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника нерухомого майна.

Організаційні та майнові відносини, пов'язані з передачею в оренду цілісних майнових комплексів державного сектора економіки, а також цілісних майнових комплексів, що є комунальною власністю, регулюються законодавством відповідно до ГК України (ч.2 ст.287 ГК України).

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками цивільних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності.

Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на право користування нерухомим майном ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника нерухомого майна, а також в інших спорах, які виникають із цивільних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК або статті 3 ЦПК України підвідомчі господарським судам або місцевим загальним судам відповідно.

Отже, спір, що виник внаслідок порушення права юридичної особи на користування нерухомим майном , в тому числі органами державної влади та місцевого самоврядування, є спором про право і підлягає розгляду за правилами ГПК або ЦПК України в залежності від складу сторін.

Окремо слід зазначити й таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином й беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Аналогічна позиція щодо правил визначення юрисдикції адміністративних судів наведена в постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року.

В силу норми абзацу 2 частини першої статті 244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно висновку Верховного Суду України який міститься у постанові від 17 лютого 2015 року справа № 21-551а14, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України зазначила, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельної ділянки у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Приймаючи постанову від 16 грудня 2014 року № 21-544а14, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України також дійшла висновку, що спір щодо захисту цивільних прав, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Те, що така категорія спорів, є спором про право та не розглядається в порядку адміністративного судочинства підтверджується й ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.06.2015 р.

Отже, враховуючи зміст спірних правовідносин та наявність між сторонами спору про право, суд дійшов висновку про відсутність публічного - правового спору, а тому даний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства в розумінні статті 3 КАС України.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У зв'язку з чим, відповідно до вимог частини шостої статті 109 КАС України, вважаю за необхідне роз'яснити позивачу, що даний спір відноситься до юрисдикції господарського суду.

Керуючись ст.ст. 109, 165, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Вінницької інформаційної платформи "Власно" до Вінницької обласної ради в особі постійної комісії з питань регулювання комунальної власності та приватизації, Голови Вінницької обласної ради Олійника Анатолія Дмитровича про визнання протиправним та скасування висновку, зобов'язання вчинити дії.

2. Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами повернути особі, яка подала позовну заяву.

Повторне звернення до адміністративного суду з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна