Справа № 823/708/17
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року справа № 823/708/17

12 год. 58 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Рідзеля О.А.,

при секретарі судового засідання Мельниковій О.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 за довіреністю, представника відповідача ОСОБА_2 за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом сільськогосподарського виробничого кооперативу «Черповоди» до управління Держпраці в Черкаській області про визнання дій неправомірними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарський виробничий кооператив Черповоди (далі-позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до управління Держпраці в Черкаській області (далі-відповідач), в якому просить:

- визнати неправомірними дії управління Держпраці в Черкаській області по винесенню постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 19 квітня 2017 року №23-09-32/0321-210 та від 19 квітня 2017 року №23-09-32/0321-209;

- скасувати постанови від 19 квітня 2017 року №23-09-32/0321-210 та від 19 квітня 2017 року №23-09-32/0321-209, що винесені управлінням Держпраці в Черкаській області.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що висновки акту перевірки, за наслідками якої прийняті оскаржувані постанови, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки викладені відповідачем порушення не були допущені позивачем. Крім того, позивач посилався на порушення відповідачем процедури прийняття спірних рішень, зокрема, рішення прийняте без урахування заперечень позивача та у його відсутність, у звязку з чим просив задовольнити позов.

Відповідач надіслав суду письмові заперечення проти задоволення позову, в яких зазначив, що спірні рішення прийняті за виявлені факти порушень позивачем вимог трудового законодавства України. При цьому зауважив, що позивачем до часу розгляду справи про накладення штрафу не надано обґрунтованих заперечень та доказів, які би спростовували виявлені порушення. Тому, просив відмовити у задоволенні позову.

Представники сторін у судовому засіданні підтримали правові позиції у спорі.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, судом дійшов висновку частково задовольнити позов, з огляду на таке.

Суд встановив, що 23.01.2017 відповідачу надійшов лист Уманської РДА від 18.01.2017 №19/01-9 щодо перевірки страхувальників, які нараховують заробітну плату працівникам, менше мінімальної, зокрема позивача.

На підставі листа-згоди Державної служби України з питань праці від 09.02.2017 №1428/4.3/4.2-ДП-17 відповідачем видано наказ від 03.03.2017 №38-Н про проведення позапланових перевірок, яким доручено інспектору Вержановській І.Т. у період з 13.03.2017 до 24.03.2017 провести позапланову перевірку позивача з питань дотримання позивачем трудового законодавства та видано направлення від 03.03.2017 №449.

На підставі вказаних наказу та направлення ОСОБА_3 у період з 22.03.2017 до 23.03.2017 проведено позапланову перевірку позивача щодо додержання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування. За наслідками перевірки складений акт від 23.03.2017 №23-09-32/0321 (далі акт перевірки), від підпису якого директор СВК Черповоди ОСОБА_4 відмовився.

В акті зафіксовано ряд порушень позивачем вимог трудового законодавства, а саме:

ст.29 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) працівників не проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, а також не ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;

ч.2 ст.48 КЗпП у трудовій книжці працівника позивача ОСОБА_5 не проведено запис про роботу за переведенням у звязку з реорганізацією та не вказано за якою професією він переведений;

п.2.5 Глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі Інструкція №58) не всі працівники ознайомлені під підпис у особовій картці із записами у трудових книжках. Також у особовій картці ОСОБА_5 відсутні записи у розділах «Відомості про військовий облік», «Призначення і переведення». Розділ «Відпустки» запевнений не повністю;

ст.15 КЗпП трудовий договір не зареєстрований місцевими органами виконавчої влади;

ст.16 КЗпП умови колективного договору порушують встановлені Законодавством України гарантії працівників. Зокрема, до неоплачуваних відпусток віднесені соціальна відпустка на дітей, 2-х тижнева відпустка ветеранам війни, щорічна відпустка пенсіонерам 1-3 груп та сумісникам на термін закінчення відпустки за основним місцем роботи. Крім того, не відповідає вимогам законодавства п.9 «Повідомляти працівників СВК про запровадження нових або зміну умов оплати праці не пізніше, як за місяць» та п.12 «Оплата праці не може бути меншою, за офіційно встановлений розмір заробітної плати, за умови виконання працівником своїх обовязків»;

ч.1 ст.19 КЗпП не надано протоколу зборів трудового колективу щодо контролю за виконанням трудового договору;

ч.2 ст.30 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР «Про оплату праці» у табелях обліку робочого часу не вказані назва професії працівників, не зазначено відпрацьований робочий час вночі, святковий неробочий час сторожам. У розрахунково-платіжних відомостях за 2016-2017 роки не зазначено назви професій працівників, нарахування заробітної плати за видами нарахувань не здійснено;

ч.5 ст.79 КЗпП при наданні щорічної відпустки ОСОБА_6 у наказі не вказано відпрацьований період, з наказом працівник не ознайомлений, підпис керівника відсутній;

ст.96 КЗпП тарифні сітки з урахуванням міжкваліфікаційних співвідношень розмірів тарифних ставок не сформовані;

ч.2 ст.97 КЗпП відсутні додатки до колективного договору, які регламентують порядок проведення нарахувань заробітної плати;

ст.108 КЗпП не проведено оплату праці вночі у січні 2017 року сторожам ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9;

ст.107 КЗпП не проведено оплату праці у подвійному розмірі ОСОБА_7 за роботу у святкові дні 1 та 7 січня;

ч.ч.1-2 ст.115 КЗпП на підприємстві не проводиться виплата авансу;

ч.4 ст.115 КЗпП не виплачується заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки не пізніше, ніж за 3 дні до початку відпустки.

На підставі акту перевірки відповідач прийняв оскаржувані постанови від 19 квітня 2017 року №23-09-32/0321-209 та №23-09-32/0321-210, якими застосовано до відповідача штрафи в сумі 3200,00 грн. та 96000,00 грн. відповідно. Також відповідач склав припис від 23.03.2017 №23-21-32/0321-0230, яким зобовязав позивача усунуті виявлені порушення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував, що Державна служба України з питань праці згідно з Положенням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі Положення №96), є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №100 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 929-р функції і повноваження Державної інспекції України з питань праці передані правонаступникам Державній службі України з питань праці та її територіальним органам.

Держпраці у межах повноважень, передбачених законом, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної ОСОБА_6 України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінсоцполітики видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання.

Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право: безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці (підпункт 5 пункту 6 Положення № 96).

Указом Президента України від 06.04.2011 №386/2011 затверджено Положення про Державну інспекцію України з питань праці (далі Положення №386/2011).

Відповідно до пункту 1 Положення №386/2011 Державна інспекція України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, на випадок безробіття в частині призначення нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Як передбачено пунктом 3 Положення № 386/2011 одним із основних завдань Держпраці України є реалізація державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про працю.

Підпунктом 1 пункту 4 Положення № 386/2011 встановлено, що Держпраці України відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд та контроль за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, ОСОБА_6 міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування законодавства про працю з питань трудових відносин, надання гарантій і компенсацій.

Згідно з підпунктом 5 пункту 6 Положення № 386/2011 Держпраці України для виконання покладених на неї завдань має право здійснювати безперешкодно перевірки у виробничих, службових та адміністративних приміщеннях роботодавців, а також перевірки робочих місць працівників, розташованих поза цими приміщеннями, з метою нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, ознайомлюватися під час проведення перевірок з інформацією, документами і матеріалами та одержувати від роботодавців, необхідні для виконання повноважень Держпраці України копії або витяги з документів, ведення яких передбачено законодавством про працю (у тому числі з питань, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Положення) та законодавством про зайнятість.

Пунктом 7 Положення № 386/2011 передбачено, що Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до підпункту 5 пункту 4 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №389, наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 №390 затверджено Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів (далі Порядок №390).

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 390 право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці.

Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

Відповідно до частини 6 статті 7 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю), у разі виявлення порушень вимог законодавства, складає акт.

Надаючи оцінку доводам позивача про неправомірність дій відповідача щодо прийняття оскаржуваних постанов, суд врахував ч.4 ст.265 КЗпП, якою встановлено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, встановлених ч.2 ст.265 КЗпП, передбачений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 (далі Порядок №509).

На підставі п.2 цього Порядку штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

Пунктами 3-8 Порядку №509 визначено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

У разі надходження від суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів.

Про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Розгляд справи розпочинається з представлення уповноваженої посадової особи, яка її розглядає. Зазначена особа роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Як встановлено судом 04.04.2017 №1/1428 позивачу направлено повідомлення про розгляд 19.04.2017 об 11 год. 30 хв. Справи про накладення штрафу за порушення трудового законодавства України. За клопотанням керівника відповідача розгляд справи було відкладено до 17 год. 00 хв. 19.04.2017.

Однак на призначене засіданні представник позивача не прибув, документів, які би спростовували виявлені порушення не надано, у звязку з чим, на підставі акту перевірки прийняті оскаржувані постанови.

Врахувавши встановлені обставини та передбачене наведеними нормами право відповідача приймати постанови про накладення штрафу за наслідками виявлених порушень, суд дійшов висновку, що під час прийняття оскаржуваних рішень відповідач діяв в межах, передбачених законодавством України, а тому позовна вимога про визнання таких дій неправомірними є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Оскаржувану постанову від 19 квітня 2017 року №23-09-32/0321-209 суд вважає правомірною, з огляду на таке.

Відповідно до Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці України № 58 від 29.07.1993, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктами 2.4-2.5. визначеної Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма № П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року №277, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).

Так, в порушення наведених норм у трудовій книжці працівника позивача ОСОБА_5 не проведено запис про роботу за переведенням у звязку з реорганізацією та не вказано за якою професією він переведений. Крім того у особовій картці згаданого працівника відсутні записи у розділах «Відомості про військовий облік», «Призначення і переведення». Розділ «Відпустки» запевнений не повністю.

Відповідно до ч.1 ст.15 КЗпП колективні договори підлягають повідомній реєстрації місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Однак, трудовий договір позивача не зареєстрований місцевими органами виконавчої влади.

Ст.16 КЗпП встановлено, що умови колективного договору, що погіршують порівняно з чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними.

Так, всупереч вказаній нормі умови колективного договору порушують встановлені Законодавством України гарантії працівників. Зокрема, до неоплачуваних відпусток віднесені соціальна відпустка на дітей, 2-х тижнева відпустка ветеранам війни, щорічна відпустка пенсіонерам 1-3 груп та сумісникам на термін закінчення відпустки за основним місцем роботи. Крім того, не відповідає вимогам законодавства п.9 «Повідомляти працівників СВК про запровадження нових або зміну умов оплати праці не пізніше, як за місяць» та п.12 «Оплата праці не може бути меншою, за офіційно встановлений розмір заробітної плати, за умови виконання працівником своїх обовязків».

Контроль за виконанням колективного договору згідно зі ст.19 КЗпП проводиться безпосередньо сторонами, які його уклали у порядку, визначеному цим колективним договором.

При цьому, позивачем не надано протоколу зборів трудового колективу щодо контролю за виконанням трудового договору.

Відповідно до ст.29 КЗпП до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний:

роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;

визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;

проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Всупереч викладеним нормам працівників позивача не проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, а також не ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором.

Згідно з ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Однак, у табелях обліку робочого часу не вказані назва професії працівників, не зазначено відпрацьований робочий час вночі, святковий неробочий час сторожам. У розрахунково-платіжних відомостях за 2016-2017 роки не зазначено назви професій працівників, нарахування заробітної плати за видами нарахувань не здійснено.

На підставі ч.5 ст.79 КЗпП конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

При цьому, при наданні щорічної відпустки працівнику позивача ОСОБА_6 у наказі не вказано відпрацьований період, з наказом працівник не ознайомлений, підпис керівника відсутній.

Статтею 96 КЗпП визначено, що системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників.

Тарифна система оплати праці включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики).

Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати.

Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Схема посадових окладів (тарифних ставок) працівників установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, формується на основі:

мінімального посадового окладу (тарифної ставки), встановленого Кабінетом Міністрів України;

міжпосадових (міжкваліфікаційних) співвідношень розмірів посадових окладів (тарифних ставок) і тарифних коефіцієнтів.

Мінімальний посадовий оклад (тарифна ставка) встановлюється у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або органом, уповноваженим власником, згідно з професійними стандартами (кваліфікаційними характеристиками) за погодженням із виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником).

Всупереч наведеним нормам тарифні сітки з урахуванням міжкваліфікаційних співвідношень розмірів тарифних ставок позивачем не сформовані.

Відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Однак, у позивача відсутні додатки до колективного договору, які регламентують порядок проведення нарахувань заробітної плати.

Частинами 1-2, 4 ст.115 КЗпП встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Разом з тим, на підприємстві позивача не проводиться виплата авансу та не виплачується заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки не пізніше, ніж за 3 дні до початку відпустки.

Суд врахував, що позивач не спростував жодним доказом виявлених перевіркою фактів порушення вимог трудового законодавства України, а тому спірне рішення від 19 квітня 2017 року №23-09-32/0321-209 є правомірним та не підлягає скасуванню.

Позовна вимога скасувати постанову від 19 квітня 2017 року №23-09-32/0321-210 підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суд врахував, що підставою прийняття цього рішення стало порушення позивачем ст.108 КЗпП, а саме: не проведено оплату праці вночі у січні 2017 року сторожам ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ст.107 КЗпП не проведено оплату праці у подвійному розмірі ОСОБА_10 за роботу у святкові дні 1 та 7 січня.

Статтями 107-108 КЗпП передбачено, що робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі:

відрядникам - за подвійними відрядними розцінками;

працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки;

працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму.

Оплати у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день.

На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Робота у нічний час оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.

Суд звернув увагу, що на підстави заяви ОСОБА_10 від 03.01.2017 позивачем виданий наказ від 04.01.2017 №2-К, яким надано вказаному працівнику додаткові оплачувані дні до щорічної відпустки за роботу у святкові дні. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 підтвердив вказані обставини.

Крім того, з розрахункової відомості заробітної плати за січень 2017 року вбачається, що сторожам ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_9 здійснено доплату за роботу у нічні зміни.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем дотримано вимоги статей 107-108 КЗпП щодо надання працівнику додаткової відпустки за роботу у святкові дні та здійснення доплати сторожам за роботу у нічний час, а тому оскаржувана постанова від 19 квітня 2017 року №23-09-32/0321-210 є неправомірною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України принципами здійснення правосуддя в адміністративних судах є, зокрема: верховенство права; законність; рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку задовольнити позов в частині визнання протиправною та скасування постанови від 19 квітня 2017 року №23-09-32/0321-210, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Частинами 1, 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При цьому, згідно з довідкою про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України «Про судовий збір», доданої до Постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-УІ «Про судовий збір» якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, то і відповідно судовий збір з нього не стягується. Тобто в разі задоволення адміністративного позову повністю судовий збір з відповідача, звільненого від сплати судового збору, не стягується, а у разі часткового задоволення позову у справі, в якій відповідач звільнений від сплати судового збору, судовий збір стягується лише з позивача пропорційно до відхиленої частини вимоги.

Водночас, якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, а позивач його сплатив, то у разі задоволення позову на користь позивача стягується сплачений розмір судового збору з Державного бюджету України або відповідного місцевого бюджету.

Оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п.20 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вирішив стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір в сумі 1600,00 грн.

Керуючись ст.ст. 14, 86, 94, 159-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову управління Держпраці в Черкаській області від 19 квітня 2017 року №23-09-32/0321-210.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь сільськогосподарського виробничого кооперативу «Черповоди» (ідентифікаційний код 05533310) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.А. Рідзель

Постанова складена у повному обсязі 09.10.2017