Справа № 606/905/17
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/8504/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Теребовлянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 18 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Теребовлянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними,-

В С Т А Н О В И В :

20 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Теребовлянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, в якому просила визнати за нею право на пенсію по інвалідності 2 групи захворювання та зобовязати відповідача призначити позивачці дану пенсію з 27 квітня 2017 року.

Постановою від 18 липня 2017 року Теребовлянський районний суд Тернопільської області позов задовольнив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Теребовлянське обєднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що при розрахунку пенсії ОСОБА_1 правомірно не враховано період роботи в Теребовлянському побуткомбінаті з 12.08.1978 року по 14.05.2002 року, оскільки немає запису про перейменування Теребовлянського побуткомбінату в виробничо-комерційну фірму «Галичанка» і в колективне виробничо-господарське підприємство «Галичанка».

Апелянт зазначає, що витребувати необхідну довідку про перейменування немає можливості, оскільки документи даного підприємства в архівних установах відсутні, про що свідчать довідки, видані архівним відділом Теребовлянської районної державної адміністрації № 03-08/Б-347 від 04.05.2017р. та комунальною архівною установою «Районний трудовий архів» № 49 від 04.05.2017р. Інше місцезнаходження документів невідоме. Тобто, загальний стаж роботи ОСОБА_1 становить 9 років 6 місяців 4 дні, при необхідному стажі 13 років, що є недостатньо для призначення пенсії по інвалідності 2 групи загального захворювання.

З огляду на викладене, просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 народилась 27.01.1963 року.

Відповідно до довідки до акта розгляду медико-соціальною експертною комісією Теребовлянської міжрайонної МСЕК Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 7 квітня 2017 року встановлено другу групу інвалідності загального захворювання з датою чергового переогляду 7 квітня 2018 року.

Після досягнення 54-річного віку, 27.04.2017 року позивач звернулась до Теребовлянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із письмовою заявою про призначення їй пенсії по інвалідності.

Однак, рішенням комісії Теребовлянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області для розгляду питань, повязаних з призначенням, відмовою в призначенні чи перерахунку пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення» від 5 травня 2017 року (протокол № 3) ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності. Причиною для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком стало те, що їй не враховано період роботи в Теребовлянському побуткомбінаті з 12.08.1978 року по 14.05.2002 року, оскільки немає запису про перейменування Теребовлянського побуткомбінату у виробничо-комерційну фірму «Галичанка» і в колективне виробничо-господарське підприємство «Галичанка».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що трудовий стаж позивачки Теребовлянському побуткомбінаті підтверджується записами в трудовій книжці, а відсутність в архівних установах відповідних документів не може бути підставою для позбавлення позивачки права на пенсію.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є правильними.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно зі загальнообовязкове державне пенсійне страхування» право на пенсію по інвалідності мають особи, визнані інвалідами та за умови наявності відповідного страхового стажу на час настання інвалідності, або на день звернення за пенсією (для інвалідів ІІ та ІІІ груп від 52 років до досягнення особою 55 років включно 13 років страхового стажу).

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначене положення кореспондується зі ст. 48 КзПП, якою передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1, вона з 12 серпня 1978 року по 14 травня 2002 року працювала ученицею кравця та кравцем в ательє мод комунального підприємства «Теребовлянський районний комбінат побутового обслуговування населення», виробничо-комерційній фірмі «Галичанка» і в колективному виробничо-господарському підприємстві «Галичанка».

Із письмової інформації Головного управління статистики у Тернопільській області від 5 липня 2017 року № 04-11/250 вбачається, що правонаступниками комунального підприємства «Теребовлянський районний комбінат побутового обслуговування населення» (ідентифікаційний код 3056751) є виробничо-комерційна фірма «Галичанка» (ідентифікаційний код 3056751), колективне виробничо-господарське підприємство «Галичанка» (ідентифікаційний код 3056751).

Згідно з відповіддю архівного відділу Теребовлянської РДА від 25.03.2016 року накази з основної діяльності, накази з особового складу, відомості нарахування заробітної плати Теребовлянського побуткомбінату в архівний відділ не надходили. Однак, на думку апеляційного суду, вказане не може слугувати підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень правомірності свого рішення про відмову в зарахуванні в стаж роботи позивача період з 12.08.1978р. по 14.05.2002р. належним чином не довів, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання дій відповідача протиправними та задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, а тому оскаржене судове рішення є законними та обґрунтованими, а підстави для його скасування відсутні.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про невідповідність оскарженого судового рішення нормам матеріального та процесуального права.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 41, ч.3 ст. 160, ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Теребовлянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, а постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 18 липня 2017 року у справі № 606/905/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_2

Ухвала в повному обсязі складена 11 жовтня 2017 року.