Справа № 820/1152/17
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 р.Справа № 820/1152/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Київській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2017р. по справі № 820/1152/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління Державної міграційної служби України в Київській області третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Київській області, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просив: скасувати рішення ВГІРФО ГУМВС України в Київській області щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну гр. В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2017р. по справі № 820/1152/17 позов задоволено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2017р та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник третьої особи апеляційну скаргу відповідача підтримала, просила її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, у зв'язку з чим відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, пояснення представників позивача та третьої особим, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що громадянці В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ВГІРФО УМВС України в Харківській області видано посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 09.10.2008 року.

Позивач звернулась до ГУ ДМС України в Харківській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні гр. Вєтнаму ОСОБА_1.

На вказану заяву 13.03.2017 року позивач отримала відповідь від ГУ ДМС України в Харківській області за № 04/1-5279 від 13.03.2017р., якою її було повідомлено про скасування рішення ВГІРФО ГУМВС України в Київській області щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну гр. В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

До вказаного листа гр. ОСОБА_1 вручено рішення про скасування посвідки на постійне проживання в Україні не надано, у відповіді дати прийняття зазначеного рішення не надано.

Судом встановлено, що позивач проживає на території України з 2000 року, має чоловіка та сина.

Згідно статті 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов'язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України № 2491-ІІІ від 07 червня 2001 року "Про імміграцію".

Статтею 6 Закону № 2491-ІІІ визначено повноваження спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції і підпорядкованих йому органів.

Так, за приписами частини 1 пунктів два і три цієї норми спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи: перевіряють правильність оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутність підстав для відмови у його наданні; приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Аналогічні норми містяться в підпункті 8 пункту 4 Положення про Державний департамент у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, затвердженого постановою КМУ від 14 червня 2012 року № 844.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про імміграцію", у редакції, що діяла на час видачі позивачу посвідки на постійне проживання в Україні, дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

За правилами п. 3 ч. 1 ст. 6 Закону України " Про імміграцію" від 07.06.2001р. №2491-ІІІ далі Закон № 2491-III) спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядкуванні йому органи приймають рішення про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Згідно з ст. 13 Закону №2491-111 орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживанням особи, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не пізніш як у тижневий строк дня отримання цього рішення надсилає його копію особі та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Відповідно до п. 23 Постанови КМУ "Порядку оформлення і видачі посвідки на постійне проживання" від 26.12.2002р. №1983р. департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний терміни подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

В порушення вищезазначених норм законів при прийняті Рішення про скасування Посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Вєтнаму ОСОБА_1 відповідач не запросив Позивача для надання особистих пояснень та не надіслав копію Висновку, чим порушив її право на захист своїх прав і законних інтересів.

Частиною 1.ст. 13 Закону України "Про імміграцію" передбачено, що Орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання особи, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не пізніш як у тижневий строк з дня отримання цього рішення надсилає його копію особі та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Таким чином, вилученню (скасуванню) посвідки передує процедура скасування дозволу на імміграцію, а отже при вирішенні питання щодо правомірності рішення про скасування посвідки підлягає дослідженню підстави скасування дозволу.

Таким чином, доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції помилково посилався в оскаржуваній постанові на приписи ст. Закону України "Про імміграцію", є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Статтями 10, 11 зазначеного Закону, у редакції, що діяла на час оформлення посвідки, встановлено, що дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв'язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або проти яких порушено кримінальну справу, якщо попереднє слідство за нею не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров'я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в'їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем її проживання видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою КМУ від 26.12.2002 року № 1983.

Відповідно до пп. 2 п. 2 цього Порядку, в редакції, яка діяла на час надання посвідки, рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи Департаменту в головних управліннях, управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає Департамент), а саме: батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.

Таким чином, прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

В ході розгляду справи встановлено, що позивач був документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 09.10.2008 року, виданою УГІРФО ГУМВС України в Харківській області.

Отже, відповідач при прийнятті рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україні, проводив перевірки законності залишення на постійне проживання в країні, проводив перевірку законності залишення на постійне проживання на території України позивача та керуючись ЗУ "Про імміграцію", підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію позивачу, не було виявлено, у зв'язку з чим надано тимчасову посвідку на постійне проживання в Україні.

Відповідно до ст. 12 ЗУ "Про імміграцію", у редакції, що діяла на час прийняття рішення відповідачем про скасування дозволу, дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Таким чином, ЗУ "Про імміграцію" встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну зі змісту якого вбачається, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта.

Відповідно до абз. 4 п. 4 Прикінцевих положень ЗУ "Про імміграцію" іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6.03.1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 02.04.1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом 6 місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну.

Зазначена норма регулює відносини які виникають між уповноваженим органом та іноземцем при наданні дозволу на імміграцію та не передбачає випадків скасування посвідки на постійне проживання в Україні. Посвідка на постійне проживання таким особам видається за їх заявами або заявами їх законних представників без оформлення дозволу на імміграцію.

Крім того, відповідно до п.п. 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою КМУ № 1983 від 26.12.2002 року, дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу за місцем прийняття рішення про надання такого дозволу. ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до ст. 13 ЗУ "Про імміграцію".

Суд першої інстанції ухвалою від 20.03.2017 року та суд апеляційної інстанції ухвалою від 21.09.2017 р. в Управління Державної міграційної служби в Київській області витребував Рішення про скасування посвідки на постійне проживання в Україні гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, прийняте ВГІРФО УМВС України в Київській області.

До суду першої інстанції, на виконання ухвали, відповідачем надано матеріали особової справи гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проте в матеріалах відсутнє оскаржуване позивачем рішення.

На виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції відповідач надіслав суду письмові пояснення, відповідно до яких рішення не зберегло, надати його або повідомити дату на номер неможливо.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідь позивачу, за якою третя особа повідомив її про наявність рішення про скасування посвідки, надана Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області на підставі даних, що містяться в базі та відповідно до яких відповідачем повідомлено за вх.№ 3319 від 07.04.2010 року про скасування посвідки гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 77).

Суд апеляційної інстанції ухвалою від 21.09.2017 року зобов'язав відповідача також надати відомості, який документ направлявся третій особі згідно витягу бази даних за вхідним № 3319 від 07.04.2010 року.

Проте, щодо вказаного документу відповідач також зазначив про неможливість його надання.

Таким чином, на теперішній час УДМС не має можливості надіслати до Харківського окружного адміністративного суду рішення ВГІРФО УМВС України в Київській області про скасування посвідки на постійне проживання в Україні гр. ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, а суд у зв'язку з відсутністю оскаржуваного рішення, не може надати оцінку його правомірності.

Окрім того, з матеріалів особової справи судом встановлено, що 21.09.2009 року Переяслав- Хмельницьким міськрайонним судом винесено вирок, яким встановлено, що підсудний ОСОБА_4 (начальник відділення паспортної міграційної роботи Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу ГУМВС України в Київській області) у Помоклівській та Дівичківській сільраді підробив документи які сформував у справи. Дані документи стали передумовою надання дозволу на імміграцію.

Проте, допущення міграційними органами помилки при прийнятті рішення про надання дозволу на імміграцію, за умови відсутності факту подання заявником (позивачем) свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність, позивач не повинен нести відповідальність за помилки допущені з боку міграційних органів.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, у ході розгляду зазначеної справи, відповідачем не надано доказів правомірності прийняття Рішення про скасування дозволу на міграцію в Україну гр. ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнятого ВГІРФО УМВС України в Київській області.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що рішення ВГІРФО ГУМВС України в Київській області про скасування дозволу на міграцію в Україну гр. ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи рішення відповідача про скасування посвідки не вказав його дати та номеру колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з того, що відповідач не заперечує обставини прийняття такого рішення, проте надати його або копію, а також повідомити номер і дату прийняття не має можливості.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Київській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2017р. по справі № 820/1152/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Подобайло З.Г. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 10.10.2017 р.