Справа № 813/1668/15
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/7941/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2017 року про зупинення провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

03 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, в якому просив: поновити ОСОБА_2 на роботі старшого інспектора взводу № 5 роти ДПС ВДАІ з обслуговування м. Львів ГУМВСУ у Львівській області та стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 7122,32 грн.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2015 року, провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зупинено до прийняття Конституційним Судом України рішення щодо відповідності Конституції України норм Закону України «Про очищення влади».

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 27 березня 2017 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, поновлено.

24 квітня 2017 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про зміну позовних вимог, в якій відповідачами зазначив Міністерство внутрішніх справ України, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, та в якій просив: визнати протиправними та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 16 січня 2015 року № 48 о/с «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_2 з посади старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу № 5 роти дорожньо-патрульної служби відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Львів ГУМВСУ у Львівській області, наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 26 січня 2015 року № 37 о/с «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_2 з посади старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу № 5 роти дорожньо-патрульної служби відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Львів ГУМВСУ у Львівській області; поновити лейтенанта міліції ОСОБА_2 на посаді старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу № 5 роти дорожньо-патрульної служби відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Львів ГУМВСУ у Львівській області з 27 січня 2015 року; стягнути з Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 82136,30 грн.

10 травня 2017 року Міністерство внутрішніх справ України подало до суду клопотання про зупинення провадження у справі до завершення розгляду Конституційним Судом України конституційного подання 47 народних депутатів щодо визнання неконституційними окремих положень Закону України "Про очищення влади".

На обґрунтування клопотання зазначає, що на даний час Конституційним Судом України відкрито конституційне провадження за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п'ятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади". Стверджує, що оскільки позивач просить визнати протиправним рішення щодо його звільнення на підставі положень Закону України "Про очищення влади", наслідки розгляду Конституційним Судом України поданням 47 народних депутатів України будуть мати визначний вплив на подальший розгляд адміністративної справи № 813/1668/15.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2017 року провадження у справі зупинено до прийняття Конституційним Судом України рішення щодо відповідності Конституції України норм Закону України «Про очищення влади». Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що результат розгляду Конституційним Судом України вказаного вище конституційного подання народних депутатів може істотно вплинути на прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, вважає її незаконною та необґрунтованою, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі відмовити. На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що повторне зупинення на невизначений термін провадження у справі є необґрунтованим та призведе до затягування розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 наказом від 26 січня 2015 року № 37 о/с був звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (із поставленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу відповідно до вимог п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України Про очищення влади від 16 вересня 2014 року № 1682-УІІ та згідно з пунктами 62 а, 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Також, судом встановлено, що на розгляді колегії суддів Конституційного Суду України перебуває конституційне подання 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п'ятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади"

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про зупинення провадження у справі.

Однак, колегія суддів не погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 156 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Згідно із п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням, зокрема, працівника правоохоронного органу, який складав та/або своєю дією сприяв складенню рапортів, протоколів про адміністративне правопорушення, повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальних актів стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань" від 29 січня 2014 року № 737-VII, Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України" від 21 лютого 2014 року

Судом першої інстанції встановлено, що предметом оскарження у даній справі є наказ Міністерства внутрішніх справ України від 16 січня 2015 року № 48 о/с «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_2 з посади старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу № 5 роти дорожньо-патрульної служби відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Львів ГУМВСУ у Львівській області та наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 26 січня 2015 року № 37 о/с «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_2 з посади старшого інспектора дорожньо-патрульної служби взводу № 5 роти дорожньо-патрульної служби відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Львів ГУМВСУ у Львівській області.

У своєму позові ОСОБА_2 посилається на порушення відповідачем при прийнятті спірного наказу вимог Закону України «Про очищення влади», зазначаючи про відсутність підстав для застосування його норм щодо нього, адже він не входить у коло осіб, на яких поширюється ця норма.

Відтак, колегія суддів вважає, що обставини, покладені в основу обґрунтування позову, як видно з їх характеру, мають індивідуальний характер, стосуються дій і рішень Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, які позивач розцінює неправильними і вважає такими, що призвели до порушення його прав і свобод.

Крім того, колегія суддів зазначає, що встановлюючи скорочені строки розгляду справ щодо звільнення осіб з публічної служби, законодавець підкреслює особливу значимість цих справ та необхідність захисту порушених прав у найкоротший термін.

Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» суд зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод також гарантується право на розгляд справи судом у «розумні строки». У своїй практиці Європейським судом з прав людини встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі «Странніков проти України», де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі «розумності строку».

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Також, колегія суддів вважає, що, оскільки відсутня інформація щодо дати можливого закінчення вищевказаного судового розгляду Конституційним Судом України, подальше продовження зупинення провадження у справі до часу вирішення ним відповідного подання порушуватиме право сторін на справедливий судовий розгляд справи протягом розумного строку. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених п. 3 ч. 1 ст.156 КАС України підстав для зупинення провадження у даній справі.

Оскільки при постановленні ухвали порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, суд апеляційної інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 204 КАС України приходить до висновку про скасування оскарженої ухвали з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 3 ст. 199, п. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 204, п. 6 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2017 року про зупинення провадження у справі № 813/1668/15 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5

Повний текст судового рішення виготовлено 06 жовтня 2017 року.