Справа № 316/1382/17
Суддя: Вільямовська Н. О.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 316/1382/17
Провадження № 2-а/316/161/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2017 року м.Енергодар

Суддя Енергодарського міського суду Запорізької Вільямовська Н.О. розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Енергодарського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій неправомірними та про зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( надалі позивач) звернувся до Енергодарського міського суду з адміністративним позовом до Енергодарського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (надалі відповідач) в обґрунтування якої зазначив наступне:

З 07 листопада 2006 року перебуває на обліку в Енергодарському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію зі зниженням пенсійного віку призначену на умовах по Списку № 2 у відповідності до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після призначення пенсії продовжував працювати та з 07 листопада 2011 року набув право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у звязку з досягненням 60 років. 03 серпня 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три календарних роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком, однак відповіддю № 104/Б-1 від 23.08.2017 року йому було відмовлено у проведенні зазначеного призначення оскільки він вже отримує пенсію за віком. При цьому зазначено, що при проведенні розрахунку пенсії застосовується показник заробітної плати в галузях економіки за 2007 рік (абз.1 с.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» при переході з одного виду пенсії на інший). Позивач також зазначає, що він не давав своєї згоди на застосування зазначеного відповідачем показника середньої заробітної плати, який враховується під час призначення попереднього виду пенсії, оскільки при переведенні з одного виду пенсії на інший, за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу зазначеного в ч.1 ст.40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Тому, під час розрахунки пенсії мала бути врахована середня заробітна плата за 2014, 2015, 2016 роки.

Посилаючись на законодавство, просить суд:

-визнати протиправними дії Енергодарського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у відповідності до ст.26 ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати по Україні за 2014, 2015, 216 рр.;

- зобов'язати Енергодарське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 03 серпня 2017 року відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком (2014-2016 рр.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією;

-стягнути з Енергодарського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати у вигляді суми судового збору за подачу адміністративного позову в розмірі 640 гривень та витрат на правову допомогу в розмірі 1500 гривень;

- провести розгляд справи в порядку скороченого провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини та надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків:

Позивач з листопада 2006 року перебуває на обліку в пенсійному фонді та йому, згідно Протоколу №2104 від 24.11.2016 року (а.с.41-зворот) за його письмовою заявою (а.с.41 (зворот) призначено пенсію за віком за списком 2; Позивач має пенсійне посвідчення видане 19.12.2006 року (а.с.10); Згідно відповіді з Пенсійного фонду від 23.08.2017 року №104/Б-1, позивачу на підставі п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в листопаді 2006 року було призначено пенсію за віком на пільгових умовах по списку №2 (а.с.16); Згідно даних трудової книжки, позивач працював після призначення пенсії до 02.12.2011 року та 02.11.2011 року був звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію (а.с.11-14); Розпорядженням від 18.01.2011 року позивачу, за його письмовою заявою (а.с.42), було проведено перерахунок пенсії за віком у звязку зі зміною стажу за умовами призначення Робота за Списком 2 (а.с.42).

Отже, з досліджених вище доказів, судом встановлено, що позивач по справі з 2006 року отримував пенсію за віком на пільгових умовах призначену на підставі п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», перерахунок якої, на підставі заяви позивача, останнє було проведено в січні 2011 року.

Відповідно до п.б ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за віком на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників ( 461-2016-п ), затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно ст.7 Закону України «Про пенсійне забезпечення», звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Згідно з приписами статті 6 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон N 1788-XII) особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини чи при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов'язку.

Згідно ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно ч.1 ст.27 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування», розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп ? Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях; Зп-заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Згідно ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно приписів ст.1 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування», страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування;

Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Отже, ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший, при цьому, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Проте, як встановлено, позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивач звернувся вперше.

Тобто, судом встановлено, що позивач, після набуття права на призначення пенсії за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (з 07 листопада 2011 року), мав право звернутися до відповідача з відповідною заявою про призначення йому пенсії за зазначеним Законом та на підставі ч.2 ст.40 цього Закону - застосування показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком.

Однак в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що позивач звертався до відповідача з відповідною заявою про проведення йому вищезазначеного перерахунку на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в період з листопада 2011 року до 03.08.2017 рік, або наявність відмови зі сторони відповідача у такому призначенні.

Та як встановлено, з відповідною заявою до відповідача, позивач звернувся лише 03.08.2017 року (а.с.15).

Отже, суд, вирішуючи питання щодо наявності права позивача на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на підставі ст.26 даного Закону, дійшов висновку, що у позивача в листопаді 2011 року виникло таке право.

Однак, згідно досліджених доказів, з 02 грудня 2011 року - позивач припинив працювати, доказів які б підтверджували посилання позивача у своїй заяві до відповідача від 03.08.2017 року зазначене в абзаці другому (а.с.15) про те, що до 2016 року позивач продовжував працювати, суду не надано.

Тобто, позивач помилково вважає, що має право на призначення йому у 2017 року пенсії за віком за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ч.2 ст.40 зазначеного Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком 2014-2016 роки, оскільки після припинення трудової діяльності позивач припинив сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, а отже не має право на застосування зазначеного в даній нормі Закону показника за зазначений позивачем період.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини другої статті 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що дійсно, позивач з листопада 2011 року мав право перейти на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», однак з відповідною заявою звернувся лише 03.08.2017 року. Отже відповідач, після надходження відповідної заяви позивача повинен був провести перерахунок пенсії позивачу за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що відповідачем зроблено не було. Однак, суд вважає обґрунтованою відмову відповідача в задоволенні його заяви від 03.08.2017 року, оскільки в зазначеній заяві позивач просить відповідача застосувати ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка не підлягає застосуванню, оскільки припинення позивачем трудової діяльності відбулось не у 2016 році, а у грудні 2011 року, у звязку з чим відповідач не мав законних підстав застосовувати ч.2 ст.40 зазначеного Закону. Позивачем не надано суду доказів що в період з 2012 року по 2016 рік він працював та сплачував внески передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які дають право на перерахунок пенсії з застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком тобто за 2014-2016 роки відповідно до ч.2 ст.40 Закону.

Відповідно до ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Це випливає з конституційного принципу законності. За нормами матеріального права суд кваліфікує спірні правовідносини, тобто дає їм правову оцінку. Застосування судом норм матеріального права полягає у співставленні встановлених судом обставин з ознаками норми матеріального права, яка регулює поведінку учасників спірних відносин, а також у з'ясуванні відповідних правових наслідків у разі порушення такої норми кимось із учасників. Застосування судом норми процесуального права полягає у вчиненні процесуальних дій та ухваленні рішень, що обумовлені обставинами розгляду справи. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Що ж стосується питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу та судового збору, суд дійшов наступного:

Відповідно до ст.87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Згідно ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що суд розглядає вимоги адміністративного позову в межах заявлених, а в даному випадку, суд не вбачає підстав протиправності дій відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з підстав викладених позивачем у заяві від 03.08.2017 року, а отже відсутності підстав для задоволення основних вимог позивача не виходячи за їх межі, а підстав виходу за межі заявлених позивачем вимог, суд не вбачає, отже, не підлягають й задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених судових витрат.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 2, 4, 6, 8-12, 18, 69-71, 87, 94, 104-106, 158-163, 183-2, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні вимог адміністративної позовної заяви ОСОБА_1 до Енергодарського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій неправомірними та про зобовязання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області через Енергодарський міський суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Н.О. Вільямовська