Справа № 825/1104/17
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1104/17 Головуючий у 1-й інстанції: Клопот С.Л. Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А
03 жовтня 2017 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Василенка Я.М.,
суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,
при секретарі Скаленку Р.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.08.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
- визнати незаконною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання йому довідки про вартість речового майна, що належить йому до видачі;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести відповідні розрахунки з виплати йому грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно та видати йому довідку про вартість речового майна, що належить йому до видачі.
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.08.2017 в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржувану постанову скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що позивача було призвано на військову службу згідно указів Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 та від 14.01.2015 № 15/2015 «Про часткову мобілізацію».
29.04.2016 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 97 ОСОБА_1 було зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду головного сержанта механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (а.с.46).
04.05.2016 молодшому сержанту ОСОБА_1 наказом командира 1 окремої танкової бригади № 31-РС було присвоєно чергове військове звання «сержант».
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 101 від 05.05.2016 відповідно до указу Президента України № 115/2016 від 25.03.2016 позивача було звільнено з військової служби у запас за підпунктом «є» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і знято з усіх видів забезпечення.
21.03.2017 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 з заявою про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно та видачу речового майна (а.с. 32, 33).
На вказану заяву відповідачем надано відповідь від 04.04.2017 за вих. № 289, з тексту якого вбачається, що останній не визнає наявності заборгованості по речовому майну (а.с. 34-36)
Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо ненадання позивачу довідки про вартість речового майна, що належить йому до видачі, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки позивач не звертався до відповідача з заявою про видачу довідки про вартість речового майна, що належить йому до видачі, то підстав для задоволення позову немає.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що дії військової частини НОМЕР_1 є необґрунтованими та прийняті всупереч закону, не в межах повноважень та не у спосіб, встановлений законодавством України, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Пунктом 2 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (надалі за текстом - «Закон № 2011-XII») встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.
22.03.2016 набув чинності Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178.
Приписами пункту 3 Порядку № 178 передбачено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, зокрема, у разі звільнення з військової служби.
Згідно пункт 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
З аналізу Порядку № 178 вбачається, що військовослужбовці, звільнені з військової служби, мають право тільки на отримання грошової компенсації вартості неотриманого речового майна, у разі наявності такого права, а не самого речового майна.
Підставою для зарахування на речове забезпечення підрозділів, окремих команд та окремих військовослужбовців є атестат і наказ командира військової частини (пункт 2.21 вищезазначеного Порядку).
З довідки військової частини НОМЕР_1 від 12.12.2016 № 3284 вбачається, що позивачем не було здано речовий атестат до речової служби військової частини (а.с. 37), а тому у відповідача була відсутня правова підстава для зарахування позивача на речове забезпечення.
Крім того, ОСОБА_1 не звертався до відповідача і з рапортом (заявою) про надання йому довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, про що свідчить довідка військової частини НОМЕР_1 № 3283 від 12.12.2016 (а.с. 38).
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність будь-якого обов`язку у відповідача щодо видачі позивачу довідки про вартість речового майна, що належить йому до видачі та щодо проведення відповідних розрахунків з виплати позивачу грошової компенсації за належне, але не отримане ним речове майно.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.08.2017 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений 05.10.2017.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.