Справа № 818/418/17
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 р.Справа № 818/418/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Кононенко З.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2017р. по справі № 818/418/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування "Насосенергомаш"

до Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування "Насосенергомаш", звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС, в якому просив суд: скасувати податкові повідомлення - рішення від 07.03.2017р. № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

В обгрунтування позову зазначив, що зазначені податкові повідомлення - рішення не відповідають вимогам діючого законодавства України та фактичним обставинам здійснених господарських операцій. Так, позивач зазначив, що податковий кредит за перевірений період сформований ПАТ «Сумський завод «Насосенергомаш» по взаємовідносинам зі своїми контрагентами правомірно, на підставі передбачених законодавством первинних документів, які оформлені відповідно до вимог Податкового кодексу України. Посилання відповідача на можливі порушення податкового законодавства контрагентами ПАТ «Сумський завод «Насосенергомаш» по ланцюгу постачання товарів до виробника, як на підставу заниження обєкту оподаткування податком на прибуток не відповідають чинному законодавству, оскільки, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на включення здійснених витрат до складу витрат підприємства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2017 року адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування "Насосенергомаш" задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, а саме: п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких він, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Харківським управлінням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Публічного акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» за результатами якої складено акт від 21.02.2017 № 6/28-10-50-10-10 (т.1 а.с. 18 56).

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем були винесені податкові повідомлення - рішення:

- від 07.03.2017р. № НОМЕР_1, відповідно до якого позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2015 року в розмірі 147 101,00 грн. та застосована штрафна санкція у розмірі 73 550,50 грн., за грудень 2015р. в розмірі 201 851,00 грн. та застосована штрафна санкція у розмірі 100 925,50грн. (т.1 а.с. 57);

- від 07.03.2017р. № НОМЕР_2, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток підприємства за 2015 рік у розмірі 314 057,00 грн. та застосована штрафна санкція у розмірі 157 028,50 грн. (т.1 а.с. 58).

В зазначеному акті перевірки контролюючим органом зроблено висновки про завищення позивачем податкового кредиту та собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) внаслідок того, що документи по господарським операціям з контрагентами ТОВ «Грос ЛКМ», TOB «ВКФ «Південно-Східний Проект ЛТД», ПП «Неоліт», ПП «Квазар», ТОВ «Дельта-сучасні технології», ТОВ «Торгова Компанія «Передовик» не мають юридичної сили в рамках чинного законодавства.

Позивач, не погодившись із податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що в акті перевірки контролюючим органом не наведено допустимих та достатніх доказів на підтвердження порушень саме позивачем податкового законодавства; не наведено жодних обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності сторін цих операцій, незвичності цих операцій для цих осіб, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б в сукупності могли свідчити, про фіктивність вчинених операцій, відсутність факту поставки товарів, а також того, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями діловою характеру), а дії позивача були спрямовані на отримання необгрунтованої податкової вигоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, податковий кредит вересня 2015 року у розмірі 147 101,34 грн. сформований позивачем по господарським операціям з ТОB «Грос ЛКМ», у звязку з оплатою на його користь, згідно укладеного договору від 15.12.2014р. № 28-3/310 та рахунків на оплату від 10.08.2015р. № 4625, від 10.08.2015р. № 4626, грошових коштів у розмірі 331 954,04 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 17.09.2015р. № 21442, від 21.09.2015р. № 21580, від 25.09.2015р. № 21868, від 28.09.2015р. № 21938, від 29.09.2015р. № 21990, від 30.09.2015р. № 22042 (т.1 а.с. 59 - 82).

На виконання умов зазначеного договору ТОВ «Грос ЛКМ» здійснило поставку товарно-матеріальних цінностей, що в свою чергу підтверджується видатковими накладними від 10.09.2015р. № 4340, від 10.09.2015р. № 4342, товарно-транспортною накладною від 10.09.2015р. № 4342, подорожнім листом вантажного автомобіля від 09.- 11.09.2015р. № 977792, посвідченням про відрядження водія від 08.09.2015р. № 907 (т.1 а.с. 83 87).

У звязку зі сплатою ПAT «Сумський завод «Насосенергомаш» грошових коштів у розмірі 331 954,04грн. та здійсненням поставки товарно-матеріальних цінностей, ТОВ «Грос ЛКМ» були видані податкові накладні від 10.09.2015р. № 3024 на суму ПДВ 47 049,00грн. та від 10.09.2015р. № 3025 на суму ПДВ 100 052,34грн. (т.1 а.с. 88 - 89).

Також судом встановлено, що податковий кредит грудня 2015 року у розмірі 201 850,70 грн. сформований позивачем по господарським операціям наступними контрагентами:

- TOB «ВКФ «Південно Східний проект ЛТД», у звязку з оплатою на його користь, згідно укладеного договору від 25.11.2015 р. № 28-3/211, грошових коштів у розмірі 184692,58грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 09.12.2015 р. № 25516, від 17.12.2015 р. № 25973, від 25.12.2015 р. № 26367, від 25.12.2015р. № 26368, від 25.12.2015 р. № 26369, від 11.01.2016 р. № 26801 (т.1 а.с. 102 - 119). На виконання умов договору ТОВ «ВКФ «Південно Східний проект ЛТД» здійснило поставку товарно-матеріальних цінностей, що в свою чергу підтверджується видатковими накладними від 10.12.2015 р. № 1210-01, від 17.12.2015 р. № 1217-04, від 25.12.2015 р. № 1225-05, від 25.12.2015 р. № 1225-06, товарно-транспортними накладними від 10.12.2015 р. № Р1210-01, від 17.12.2015р. № Р1217-04, від 25.12.2015р. № Р1225-05, від 25.12.2015 р. № Р1225-06, подорожніми листами вантажного автомобіля від 09-12.12.2015 р. № 977867, від 21-25.12.2015 р. № 977878, посвідченнями про відрядження від 08.12.2015р. № 1320, від 16.12.2015 р. № 1346, від 22.12.2015р. № 1378, наказами про відрядження від 08.12.2015р. № 1511, від 16.12.2015 р. № 1544, від 22.12.2015 р. № 1578 (т.1 а.с. 120 - 135). У звязку зі сплатою позивачем грошових коштів у розмірі 184 692,58 грн. та здійсненням поставки товарно-матеріальних цінностей ТОВ «ВКФ «Південно Східний проект ЛТД» були видані податкові накладні від 09.12.2015 р. № 24 на суму ПДВ 2 683,93 грн., від 10.12.2015 р. № 27 на суму ПДВ 2 683,93 грн., від 17.12.2015 р. № 49 на суму ПДВ 5 377,44 грн., від 25.12.2015 р. № 68 на суму ПДВ 15 490,40 грн., від 25.12.2015 р. № 69 на суму ПДВ 4 546,40 грн. (т.1 а.с. 136 - 140);

- ТОВ «Грос ЛКМ» у звязку з оплатою на його користь, згідно укладеного договору від 15.12.2014р. № 28-3/310 та рахунків на оплату від 26.10.2015р. № 6725, від 05.11.2015р. № 6994, грошових коштів у розмірі 236 050,00грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 18.12.2015 р. № 26036, від 21.12.2015 р. № 26094, від 22.12.2015 р. № 26187, від 25.12.2015 р. № 26350, від 28.12.2015 р. № 26455 (т.1 а.с. 59-62, 90 - 94). На виконання умов вказаного договору ТОВ «Грос ЛКМ» здійснило поставку товарно-матеріальних цінностей, що в свою чергу підтверджується видатковими накладними від 09.12.2015р. № 6167, від 09.12.2015 р. № 6187, товарно-транспортною накладною від 09.12.2015 р. № 6167, подорожнім листом вантажного автомобіля від 09-11.12.2015 р. № 977866, посвідченням про відрядження від 08.12.2015 р. № 1318 (т.1 а.с. 95 - 99). У звязку зі сплатою позивачем грошових коштів у розмірі 236 050,00грн. та здійсненням поставки товарно-матеріальних цінностей, ТОВ «Грос ЛКМ» були видані податкові накладні від 09.12.2015 р. № 4330 на суму ПДВ 27 788,82 грн. та від 09.12.2015 р. № 4317 на суму ПДВ 84 100,76 грн. (т.1 а.с. 100 - 101);

- ПП «Неоліт» у звязку з оплатою на його користь, згідно укладеного договору від 14.01.2015 р. № 28-2/19 грошових коштів у розмірі 83 338,20 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 14.01.2016 р. № 27002, від 18.01.2016 р. № 27103 (т.1 а.с. 141 - 151). ПП «Неоліт» здійснило поставку товарно-матеріальних цінностей, що в свою чергу підтверджується накладними від 21.12.2015 р. № 13/Р, від 25.12.2015 р. № 15/Р, товарно-транспортними накладними вантажними деклараціями від 21.12.2015р. № 7651401, від 25.12.2015 р. № 7651415 (т.1 а.с. 152 - 153). У звязку зі сплатою позивачем грошових коштів у розмірі 83 338,20 грн. та здійсненням поставки товарно-матеріальних цінностей, ПП «Неоліт» були видані податкові накладні від 21.12.2015 р. № 13 на суму ПДВ 12078,00 грн. та від 25.12.2015 р. № 15 на суму ПДВ 1 811,70 грн. (т.1 а.с. 154 - 155).

- ПП «Квазар» у звязку з оплатою на його користь, згідно укладеного договору від 06.02.2015 р. №1502/06 грошових коштів у розмірі 65 280,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 19.01.2016 р. № 27190, від 21.01.2016 р. № 27308 (т.1 а.с. 156 -165). На виконання умов договору ПП «Квазар» здійснило поставку товарно-матеріальних цінностей, що в свою чергу підтверджується накладними від 04.12.2015 р. № 40, від 08.12.2015 р. № 42, деклараціями про прийняття вантажу від 04.12.2015р. № 0522 004336, від 08.12.2015 р. № 0522 004401 (т.1 а.с. 166 - 167). У звязку зі сплатою ПАТ «Сумський завод «Насосенергомаш» грошових коштів у розмірі 65 280,00 грн. та здійсненням поставки товарно-матеріальних цінностей, ПП «Квазар» були видані податкові накладні від 04.12.2015 р. № 43 на суму ПДВ 7 520,00 грн. та від 08.12.2015 р. № 45 на суму ПДВ 3 360,00 грн. (т.1 а.с. 168 - 169).

- ТОВ «Дельта-сучасні технології» у звязку з оплатою на його користь, згідно укладеного договору від 22.07.2015 р. № 28-2/162 та рахунків від 16.11.2015 р. № С-2339, від 15.12.2015 р. № С-2384, грошових коштів у розмірі 125 402,15 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 08.12.2015р. № 25463, від 17.12.2015р. № 25957, від 24.12.2015 р. № 26291 (т.1 а.с. 170 - 182). ТОВ «Дельта-сучасні технології» на виконання умов договору здійснило поставку товарно-матеріальних цінностей, що в свою чергу підтверджується накладними від 15.12.2015 р. № 195, від 17.12.2015 р. № 202, від 24.12.2015 р. № 206, товарно-транспортною накладною від 17.12.2015 р. № 00002384, експрес-накладними від 17.12.2015 р. № 2612, від 24.12.2015 р. № 2576 (т.1 а.с. 183 - 189). У звязку зі сплатою ПАТ «Сумський завод «Насосенергомаш» грошових коштів у розмірі 125 402,15 грн. та здійсненням поставки товарно-матеріальних цінностей, ТОВ «Дельта-сучасні технології» були видані податкові накладні від 24.12.2015р. № 20 на суму ПДВ 508,96грн., від 17.12.2015 р. № 17 на суму ПДВ 2 142,46 грн., від 15.12.2015 р. № 10 на суму ПДВ 154,00 грн., від 08.12.2015 р. № 7 на суму ПДВ 10 373,05 грн. та від 24.12.2015 р. № 21 на суму ПДВ 10 373,31 грн. (т.1 а.с. 190 192).

- ТОВ «Торгова компанія «Передовик» у звязку з оплатою на його користь, згідно укладеного договору від 31.01.2014 р. № 28-4/123 грошових коштів у розмірі 78 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 17.12.2015 р. № 25932, від 22.12.2015 р. № 26161 (т.1 а.с. 193 - 203). ТОВ «Торгова компанія «Передовик» здійснило на виконання умов договору поставку товарно-матеріальних цінностей, що в свою чергу підтверджується видатковою накладною від 11.12.2015 р. № РН-0000008, товарно-транспортною накладною від 11.12.2015 р. № 11 (т.1 а.с. 204 - 205). У звязку зі сплатою позивачем грошових коштів у розмірі 78 000,00 грн. та здійсненням поставки товарно-матеріальних цінностей, ТОВ «Торгова компанія «Передовик» була видана податкова накладна від 11.12.2015 р. № 1 на суму ПДВ 13 000,00 грн. (т.1 а.с. 206).

Також судом встановлено, що суми за вказаними господарськими операціями включені позивачем до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) за відповідні періоди.

Частинами другою та третьою ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Колегія суддів зазначає, що документи щодо операцій по виконанню зазначених вище договорів між позивачем та його контрагентами мають всі обовязкові реквізити визначені законодавством, а відтак є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку та відображають фактично здійснені позивачем господарські операції.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Тобто умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність податкових накладних, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Судом встановлено, що вказані вище податкові накладні належним чином зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 201.8 ст.201 Податкового кодексу України, визначено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно п. 201.10. ст. 9 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент видачі податкових накладних позивач та його контрагенти були зареєстровані органами державної податкової служби у встановленому законодавством порядку в якості платників податку на додану вартість, про що є відповідне свідоцтво, а отже мали право складати податкові накладні. Зважаючи, що позивач має належним чином оформлену податкову накладну, то сума податку на додану вартість правомірно віднесена позивачем до складу податкового кредиту.

Відповідно до п. 14.1.27 ст. 14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

У відповідності до п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Згідно п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, підтверджена первинними документами, визнається витратами платника податків.

Суд зазначає, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем та його контрагентами зобов'язань за спірними правочинами. Копії первинних документів не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, ст. 44, ст. 201 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Отже, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентами мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємство ознак фіктивності на час здійснення господарської операції не мало, що зумовлює хибність висновків податкового органу.

При цьому, колегія суддів вважає хибними доводи апелянта про неможливість встановити походження реалізованого позивачу товару в зв'язку з тим, що контрагенти контрагента позивача по ланцюгу постачання не здійснювали придбання товарів, що в подальшому були реалізовані позивачу, оскільки сама по собі можливість не відображення в податковому обліку контрагентами підприємства відповідних господарських операцій чи несплата ними необхідних сум ПДВ до бюджету не може слугувати достатньою підставою для зменшення суми податкового кредиту позивачу. Законодавство України не ставить виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит в залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншим субєктом господарювання.

Зазначене узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, яку суди застосовують як джерело права, відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, у справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому позивач не повинен нести відповідальність за господарську діяльність своїх контрагентів.

Також колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на недоліки в заповненні товарно транспортних накладних по господарським операціям позивача, оскільки товарно-транспортна накладна не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджує обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. Оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання чи дефектність такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може бути підставою для невизнання податкового кредиту та витрат з придбання товарно-матеріальний цінностей.

З огляду на викладене, окремі недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов'язаннях платника податків.

Крім того, посилання апелянта на те, що надані до перевірки копії сертифікатів якості не можна вважати такими, що відповідають дійсності, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки Перелік продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, затверджений Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 1 лютого 2005 року № 28. Відповідно до вказаного Переліку, товар, що був поставлений позивачу його контрагентами (крім цегли вогнетривкої, що була поставлена ТОВ «ВКФ Південно Східний проект ЛТД») не підлягає обовязковій сертифікації на території України. Суд зазначає, що відсутність сертифікатів на придбаний товар не спростовує факту придбання такого товару. Крім того, зазначений документ (сертифікат якості) не є первинним документом бухгалтерського чи податкового обліку.

Щодо посилання апелянта на наявність кримінальних проваджень щодо створення субєктів підприємницької діяльності для здійснення безтоварних операцій, з метою надання можливості підприємствам реального сектору економіки безпідставно зменшити суму податків яка підлягає до сплати в бюджет суд також вважає безпідставним, оскільки вказані відповідачем кримінальні провадженні відкриті стосовно фізичних та юридичних осіб, які не є безпосередніми контрагентами позивача. Доказів наявності кримінальних проваджень стосовно позивача чи його безпосередніх контрагентів відповідач суду не надав. Крім того, суд зазначає, що в жодному із відкритих кримінальних проваджень стосовно фізичних та юридичних осіб по ланцюгу постачання, відсутні вироки у кримінальних провадженнях, що позбавляє можливості встановити, чи здійснювались підприємствами постачальниками контрагентів позивача протиправні діяння, спрямовані на незаконне формування податкового кредиту та витрат.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що що контролюючим органом не наведено допустимих та достатніх доказів на підтвердження порушень саме позивачем податкового законодавства; не наведено жодних обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності сторін цих операцій, незвичності цих операцій для цих осіб, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б в сукупності могли свідчити, про фіктивність вчинених операцій, відсутність факту поставки товарів, а також того, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями діловою характеру), а дії позивача були спрямовані на отримання необгрунтованої податкової вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, податковим органом не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень рішень.

Таким чином, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2017 року по справі № 818/418/17 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2017р. по справі № 818/418/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_1
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_2 ОСОБА_3
Повний текст ухвали виготовлений 09.10.2017 р.