Справа № 202/3248/17(2-а/202/153/2017)
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 жовтня 2017 рокусправа № 202/3248/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2017 р. в справі № 202/3248/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ) про визнання протиправними дій з відмови у нарахуванні та виплаті пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», за 2016 р. (з 01.04.2016 р. по 31.12.2016 р.); зобов'язання нарахувати та виплатити пенсію, що призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», за період з 01.04.2016 р. по 31.12.2016 р.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2017 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову через порушення норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення про задоволення позову.

Особи, які беруть участь у справі, до судового засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, у зв'язку з чим у відповідності до вимог ст. 197 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01.03.2016 р. перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262).

З 23.03.2016 р. по 31.12.2016 р. позивач працювала на посаді заступника начальника управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку - начальника відділу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

З 01.04.2016 р. позивачу припинено виплату пенсії. За період з 20.12.2016 р. по 31.12.2016 р. позивачу пенсія виплачена в повному обсязі.

Оскільки позивач працює на зазначеній посаді та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», враховуючи зміни, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 р. № 911-VIII, суд першої інстанції вважав, що позивач не мала права на отримання пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у зв'язку чим вважав обґрунтованим зупинення виплати пенсії позивачу з 01.01.2016 р.

Зважаючи на те, що в період з 01.01.2016 р. по 19.12.2016 р. позивач працювала на посаді та умовах Закону України «Про державну службу», тоді як частина 1 статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» містить застереження щодо виплати пенсії особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», суд першої інстанції вважав, що ГУ ПФУ обґрунтовано призупинено виплату пенсії позивачу.

Колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач працює на посаді заступника начальника управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку - начальника відділу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка призначена з 01.03.2016 р.

З 01.04.2016 р. позивачу припинено виплату пенсії.

Позивачу поновлено виплату пенсії з 20.12.2016 р. у зв'язку з прийняттям Конституційний Судом України рішення від 20.12.2016 р. № 7-рп/2016 в справі № 1-38/2016 р.

З 01.01.2017 р. позивачу здійснюється виплата пенсії.

Вирішуючи питання правомірності припинення виплати пенсії позивачу, колегія суддів виходить з такого.

Як встановлено ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції Закону від 24.12.2015 р. № 911-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016 р., тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Оскільки позивач у 2016 р. працювала на посаді заступника начальника управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку - начальника відділу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», позивачу правомірно припинено виплату пенсії за вислугу років з 01.04.2016 р.

Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 р. у справі № 1-38/2016 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме першого речення частини першої статті 54, відповідно до яких тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Положення першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відтак, положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо невиплати у 2016 році пенсії особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення (з 20 грудня 2016 р.), тобто саме з 20.12.2016 р. позивач має право на відновлення виплати пенсії.

Як зазначено вище, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем відновлено виплату пенсії позивача у зв'язку з визнанням неконституційними положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо невиплати у 2016 році пенсії зазначеної категорії осіб, в тому числу позивачу; відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивачу за період з 20.12.2016 р. по 31.12.2016 р., а також здійснена виплата пенсії за цей період у січні 2017 р.

Відтак, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду про правомірність припинення виплати пенсії позивачу у період з 01.04.2016 р. по 19.12.2016 р. та відсутність правових підстав для нарахування та виплати пенсії за вислугу років за 2016 р.

Доводи апелянта про виникнення у неї права на нарахування та виплату пенсії за 2016 рік у зв'язку з набуттям чинності 01.01.2017 р. Закону України «Про внесення змін по пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо поширення чинності щодо Закону на колишніх працівників органів внутрішніх справ України» від 15.11.2016 р. № 1741-VІІІ є необґрунтованими.

Вказаний Закон набрав чинності саме з 01.01.2017 р. та регулює правовідносини, що виникли з часу набрання чинності цим Законом, відповідно, не може розповсюджувати свою дію на правовідносини, що існували до набранням ним чинності.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з висновком Конституційного Суду України, викладеним в абзаці 2 пункту 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. № 1-рп/99, відповідно до якого за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовуються той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2017 р. в справі № 202/3248/17 залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.08.2017 р. в справі № 202/3248/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко