Справа № 335/6346/17(2-а/335/295/2017)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 жовтня 2017 рокусправа № 335/6346/17(2-а/335/295/2017)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06 липня 2017 року у справі №335/6346/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця про повернення стягувачу виконавчого листа,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 26.05.2017 року звернулась до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, в якому просив визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця від 11.05.2017 року про повернення стягувачу виконавчого листа.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06 липня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач не погодився з таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обовязковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За нормами пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебувало виконавче провадження №53237516 з примусового виконання виконавчого листа № 0818/7668/2012, виданого 26.07.2013 року Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя, про зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя здійснити нарахування і виплати ОСОБА_1 підвищення пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 25.02.2011 року по 22.07.2011 року включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена за цей період.

Постановою державного виконавця від 13.01.2017 року відкрито виконавче провадження №53237516 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа, копії якої надіслані сторонам виконавчого провадження.

26.01.2017 року на адресу відділу надійшла заява боржника - Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя від 23.01.2017 року, в якій пенсійний фонд повідомив про неможливість виконання рішення суду в частині виплати коштів, у звязку з відсутністю відповідних асигнувань. До листа в якості підтвердження часткового виконання рішення суду надано розрахунок недоплаченої ОСОБА_1 суми коштів у розмірі 865,75 грн..

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 07.04.2017 року у задоволенні подання державного виконавця про заміну способу і порядку виконання судового рішення по справі №0818/7868/2012 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до УПФУ в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя відмовлено.

Постановою державного виконавця від 11.05.2017 року з посиланням на п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Позивач не погодилась з таким рішенням виконавчого органу та оскаржила його до суду.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

При вирішенні справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, що відповідачем зазначений підставою для повернення позивачу виконавчого документа, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувану у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що порядок виконання рішень, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення, передбачений розділом 8 Закону №1404, яка не містить положень щодо права державного виконавця виконувати судове рішення зобовязального (немайнового) характеру шляхом звернення стягнення на майно чи кошти боржника.

З огляду на вказане зазначення відповідачем в оскаржуваній постанові п.9 ч.1 ст.37 Закону №1404, як підстави для її прийняття, є безпідставним, оскільки дана норма не регулює відносини, що виникли між сторонами у справі.

Крім того, безпідставними є посилання ВДВС на неможливість виконання рішення суду зобовязального характеру щодо проведення соціальних виплат у звязку з відсутністю такого виду рішень у визначеному статтею 2 Закону України від 5 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» переліку рішень, виконання яких гарантовано державою, оскільки з огляду на положення статті 124 Конституції України та статті 14 КАС постанови в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання на всій території України незалежно в ід обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобовязання відповідача вчинити певні дії чи стягнення з нього коштів).

Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2014 року (справа № 21-394а13), яка відповідно до вимог ч.2 ст.161 та ч.1 ст. 244І Кодексу адміністративного судочинства України повинна враховуватись судами при застосуванні правових норм в аналогічних правовідносинах.

Таким чином, у відповідача не було підстав повертати позивачу виконавчий документ у виконавчому провадженні №53237516 на підставі п. 9 частини 1 статті 37 Закону №1404.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не вірно встановлені обставини справи та постанова прийнята з порушенням норм матеріального процесуального права, що у відповідності до ст.202 КАС України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06 липня 2017 року у справі №335/6346/17 задовольнити.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06 липня 2017 року у справі №335/6346/17 скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 11.05.2017 року про повернення стягувачу - ОСОБА_1 виконавчого листа №0818/7868/2012.

Постанова суду апеляційної інстанції, постановлена в порядку письмового провадження, набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак