Справа № 820/2415/17
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 р.Справа № 820/2415/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2017р. по справі № 820/2415/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.06.2017 №Ф- щодо сплати фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 недоїмки в сумі 13516,03 грн; скасувати рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.06.2017.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2017 року адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено. Скасовано вимогу Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 01.06.2017 №Ф-. Скасовано рішення Головного управління ДФС у Харківській області № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.06.2017. Стягнуто на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) сплачену суму судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ).

Головного управління ДФС у Харківській області, не погодившись з даною постановою суду, подала апеляційну скаргу, вважає, що висновки, викладені в них, не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2017 року , прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник позивача заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає постанову суду першої інстанції правомірною , просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи у їх сукупності, постанову суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 зареєстрований у встановленому законом порядку, як платник податків, зборів (обов'язкових платежів), знаходиться на обліку в Центральній ОДПІ м. Харкова на загальній системі оподаткування та є платником податку на додану вартість.

Головним управління ДФС у Харківській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 та правильності нарахування та обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, за результатами якої складено акт від 18.05.2017 № 3716/20-40-13-15- 07/НОМЕР_1.

На підставі висновків акту перевірки Головним управління ДФС у Харківській області прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01 червня 2017 року № Ф- про сплату недоїмки в сумі 13 516,03 грн. та рішення № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску, яким застосовано до позивача штрафні санкції в розмірі 2 703,21 грн.

Підставою для прийняття вимоги та рішення слугували відображені в акті перевірки від 18.05.2017 № 3716/20-40-13-15- 07/НОМЕР_1 висновки відповідача про порушення позивачем п.п. 1) п. 1 ст. 4, пп.1) п.2 ст. 6, пп. 2) п. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та підпункту 3 пункту 5 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року № 449 зі змінами та доповненнями в частині розрахунку середньомісячної суми чистого доходу для обчислення ЄСВ за 2015-2016 року, в результаті чого занижено єдиний соціальний внесок, що підлягає сплаті до бюджету в розмірі 13516,03 грн. за 2015 рік та застосовано штрафну фінансову санкцію.

Фактичною підставою для прийняття вимоги від 01 червня 2017 року № Ф- є висновок відповідача про невірність визначення кількості місяців, протягом яких отримано дохід та сума доходу на яку нараховується єдиний внесок за 2015 рік.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того , що відсутнє правомірне донарахування єдиного висновку позивачу, тому штрафні санкції застосовані на підставі цього донарахування є неправомірними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон N 2464).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону N 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону N 2464-VI для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону N 2464 ( в редакції чинній станом на 2015 рік) єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Сума єдиного внеску обчислюється з розміру чистого доходу (прибутку), отриманого від діяльності платника, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, питання сплати якого врегульоване нормами Податкового кодексу України.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, здійснюється відповідно до положень статті 177 Податкового кодексу України, згідно з пунктом 177.2 якої об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Тобто, сплата єдиного внеску здійснюється в безумовному порядку із суми отриманого особою чистого оподаткованого доходу, розмір якого визначається відповідно положень Податкового кодексу України і зазначається у податковій декларації про майновий стан і доходи.

Згідно акту перевірки від 18.05.2017р. № 3716/20-40-13-15- 07/НОМЕР_1 позивачем задекларовано суму чистого оподатковуваного доходу за 2015р. у сумі 237279,26 грн., яка підтверджена результатами цієї перевірки та перевіркою не встановлено розбіжностей, щодо визначення суми чистого оподатковуваного доходу за 2015р.

З витягу Книги обліку доходів і витрат вбачається що за січень, серпень та вересень 20015 року позивачем отримано збитки у сумах -2528,19 грн., 1613,17 грн., 10734,83 грн. відповідно.

Тобто , враховуючи вимоги пункту 2 частини 1 статті 7 Закону N 2464-VI позивачем правомірно розраховано єдиний соціальний внесок шляхом поділу суми чистого оподатковуваного доходу, зазначеного в податковій декларації за 2015 рік, на 9 місяців, тобто кількість місяців у яких цей дохід був отриманий.

Пунктом 5 ч. 1 Закону N 2464-VI встановлено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Матеріали справи свідчать , що за період січень, серпень та вересень 2015 року ( дохід не отримано) позивачем нараховано єдиний соціальний внесок в мінімальному розмірі, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, що відповідає розміру мінімального страхового внеску.

Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Це покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, обов'язку доказування правомірності спірних рішень не виконано та не доведено належними та достатніми доказами фактів безпідставного чи неправомірного формування позивачем валових витрат, доходу та обчислення єдиного внеску, тобто не доведено правомірне таке донарахування єдиного висновку позивачу.

Згідно з ч. 11, 12 ст. 9 Закону № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Нормами п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Враховуючи те , що податковим органом неправомірно донараховано єдиний внесок позивачу, то і штрафні санкції застосовані на підставі цього донарахування є неправомірними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною , підлягає скасуванню у зв'язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги , який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції , містить виключно суб'єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується повністю із висновком суду першої інстанції, так як обставини справи встановлені правильно, докази досліджені вірно, відповідно рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, тому судове рішення не підлягає скасуванню, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2017р. по справі № 820/2415/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 09.10.2017 р.