Справа № 826/6337/16
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6337/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко В.А. Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

03 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Губської Л.В., Федотова І.В.,

при секретарі - Кривохижій О.О.,

за участю позивача - ОСОБА_2, представника позивача - ОСОБА_3, третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції, комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції, комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» про: визнання протиправними та такими, що відбулися з порушенням діючого законодавства і скасування всіх державних реєстрацій прав власності, що відбулися після скасування приватизації та свідоцтва на право власності квартири АДРЕСА_3, а саме: скасувати державну реєстрацію права власності на квартируАДРЕСА_3: реєстраційний номер нерухомого майна №5053134, запис (рішення про державну реєстрацію права) від 28 листопада 2005 року, номер запису №13891 в книзі №160; реєстраційний номер нерухомого майна №33756378, запис (рішення про державну реєстрацію права) від 26 травня 2011 року, номер запису №13891 в книзі №190; скасувати державну реєстрацію переходу права власності на квартиру АДРЕСА_3 реєстраційний номер нерухомого майна №33756378, запис (рішення про державну реєстрацію права) від 02 серпня 2011 року, номер запису №13891 в книзі №190.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги частково, а саме:

Визнати протиправними та такими, що відбулися з порушенням чинного законодавства державні реєстрації прав власності на квартиру АДРЕСА_3, а саме:

- скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 за реєстраційним номером нерухомого майна №33756378, запис (рішення про державну реєстрацію права) від 26 травня 2011 року, номер запису №13891 в книзі №190;

- скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 за реєстраційним номером нерухомого майна №33756378, запис (рішення про державну реєстрацію права) від 02 серпня 2011 року, номер запису №13891 в книзі №190.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, його представника, третьої особи, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а провадження по справі - закриттю, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі розпорядження від 07 березня 2002 року №40901, виданого відділом приватизації Житомирської міської ради, здійснена приватизація квартири АДРЕСА_3.

07 березня 2002 року відділом приватизації Житомирської міської ради видано свідоцтво про право власності на житло №40901, згідно якого квартира належить на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_2 в рівних долях.

07 березня 2002 року ОСОБА_7, яка діяла від себе особисто та за дорученням від імені ОСОБА_2, продала квартиру ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ширінською Л.В. та зареєстровано в реєстрі за №728.

Договір купівлі-продажу від 07 березня 2002 року зареєстровано 28 березня 2002 року за реєстровим №13891 в книзі №157.

07 червня 2002 року ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковальовою Т.В. та зареєстровано в реєстрі за №1275, продав квартиру ОСОБА_11

11 червня 2002 року договір купівлі-продажу від 07 червня 2002 року зареєстровано за реєстровим №13891 в книзі №157.

11 червня 2002 року дружина ОСОБА_11- ОСОБА_6 отримала у нотаріуса Свідоцтво про право власності на ? частину квартири, як на частку у спільному майні подружжя.

11 червня 2002 року ОСОБА_11 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1314, подарував належну йому 1/2 частину квартири ОСОБА_6

11 березня 2004 року право приватної власності ОСОБА_6 на квартиру на підставі свідоцтва про право власності від 11 червня 2002 року №1311 та договору дарування від 11 червня 2002 року №1314 зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

12 березня 2004 року ОСОБА_6 на підставі договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Шеніною О.А. подарувала належну їй 1/2 частину квартири ОСОБА_5

Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28 листопада 2005 року зареєстровано право приватної спільної часткової власності ОСОБА_6 на ? частки квартири за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору дарування від 11 червня 2002 року №1314.

Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28 листопада 2005 року зареєстровано право приватної спільної часткової власності ОСОБА_5 на ? частки квартири на підставі договору дарування від 12 березня 2004 року №285.

Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26 травня 2011 року зареєстровано право приватної спільної часткової власності ОСОБА_5 на 1/2 частки квартири на підставі свідоцтва про право власності від 13 травня 2011 року.

Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26 травня 2011 року зареєстровано право приватної спільної часткової власності ОСОБА_6 на 1/2 частки квартири на підставі свідоцтва про право власності від 13 травня 2011 року.

28 липня 2011 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. та зареєстровано в реєстрі за №9917, продали квартиру ОСОБА_4

Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02 серпня 2011 року зареєстровано право приватної власності ОСОБА_4 на квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 28 липня 2011 року №9917.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 01 червня 2005 року у справі №2-1803 приватизацію квартири АДРЕСА_3 визнано такою, що відбулася з порушенням діючого законодавства, та визнано недійсним свідоцтво про право власності на цю квартиру, видане відділом приватизації державного житлового фонду Житомирського міськвиконкому від 07 березня 2002 року на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_2

Листом від 23 серпня 2005 року №25-А-5890 Виконавчий комітет Житомирської міської ради повідомив позивача про те, що розпорядження про передачу квартири у власність №40901 від 03 березня 2002 року згідно рішення суду скасовано, погасити свідоцтво про право власності на житло №40901 неможливо у зв'язку з його відсутністю.

Як наслідок, позивач вважає, що державні реєстрації від 28 листопада 2005 року, 26 травня 2011 року та 02 серпня 2011 року є протиправними та вчинені з порушенням діючого законодавства, оскільки відбулися після скасування приватизації та свідоцтва на право власності на квартиру, в зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи у задоволенні заявлених позивачем вимог, суд першої інстанції виходив із того, що даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Із наведеного вище переліку обставин вбачається, що предметом спору у даній справі є реєстраційні дії із державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до п. 1 та 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За приписами п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Станом на дату звернення до суду та на момент розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції, квартира за адресою: АДРЕСА_3 належала на праві власності ОСОБА_4, що підтверджується наявними в матеріалах справи Договором купівлі-продажу квартири від 28.07.2011 та копією Витягу про державну реєстрацію прав та не заперечується сторонами по справі.

Аналіз зазначених фактичних обставин дає підстави вважати, що оспореним реєстраційним діям передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне, зокрема, про право на квартиру, і право власності на яку може бути визнане судом, якщо це не порушуватиме прав інших осіб.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі Суд) від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

При цьому, адміністративні суди правомочні розглядати спори щодо правомірності прийняття суб'єктами владних повноважень або їх посадовими особами рішень про державну реєстрацію права власності на відповідний об'єкт нерухомого майна, виключно за відсутності спору про права власності на такий об'єкт нерухомого майна.

Тобто, надати відповідну оцінку правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при здійсненні реєстрації права власності на нерухомість адміністративний суд може лише за умови, що право власності на таку нерухомість є визнаним, підтвердженим та ніким не оспорюється. В протилежному ж випадку, у разі наявності між сторонами спору про право власності на об'єкт нерухомого майна, який підлягає реєстрації, тобто спору про право цивільне, відповідна справа підлягає розгляду в порядку господарського або цивільного судочинства, в залежності від суб'єктного складу сторін.

За частиною четвертою статті 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Реєстрація права власності є необхідною умовою, з якою закон пов'язує виникнення речових прав на нерухоме майно. Водночас реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять права, зокрема, на майно і полягають саме в офіційному визнанні державою цих фактів.

Оскільки реєстраційні дії, які оскаржуються позивачем, здійснено на основі юридичних фактів, щодо яких існує спір про право цивільне, то захист таких прав має здійснюватися за правилами цивільного судочинства. В межах вирішення такого спору можуть бути розв'язані й питання, пов'язані з реєстрацією права власності на квартиру (за наявності для цього підстав).

Правову позицію аналогічного змісту висловив Верховний Суд України в постановах від 24 січня 2017 року (справа №21-1559а16), від 31 січня 2017 року (справа № 1237а16).

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України, зокрема, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

За таких обставин заявлені у справі позовні вимоги випливають із відносин, що мають приватноправовий характер.

Вчинення відповідачем оспорюваних реєстраційних дій не змінює правової природи спірних правовідносин і не перетворює спір на публічно-правовий.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Рішення про закриття справи не обмежує сторони у реалізації захисту свого речового права в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції розглянуто дану справу в порядку адміністративного судочинства без наявних на те повноважень в порушення норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року - скасувати, а провадження в адміністративній справі - закрити.

Керуючись ст. 157, 160, 196, 198, 203, 205, 206 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2017 року - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції, комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» про визнання дій протиправними - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Ухвалу в повному тексті виготовлено 06 жовтня 2017 року.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Федотов І.В.

Губська Л.В.