Справа № 515/588/17
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 515/588/17

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Сивоконь Т.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Стас Л.В.

суддів Турецької І.О., Косцової І.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 13 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної допомоги як учаснику бойових дій,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся з позовом до Управління соціального захисту населення Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання відповідача здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, як учаснику бойових дій, відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, виходячи із ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2016 рік на момент проведення виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 13 липня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 13 липня 2017 року скасувати та постановити нову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1, згідно посвідчення серія АБ № 597949 має право на пільги, встановлені законодавством України, для ветеранів війни учасників бойових дій, зокрема, право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 05 травня як учаснику бойових дій, передбаченої Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту№3551-ХІІ.

У 2016 року позивачу була виплачена щорічна разова допомога до 5 травня у розмірі 920 грн., що на його думку є меншим ніж передбачений ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту розмір відповідної виплати.

15 березня 2017 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області із заявою про виплату недоплаченої частини разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016-й рік, посилаючись на ч. 5 ст. 12 «Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Листом від 27 березня 2017 року за № К-06-12/04 відповідачем повідомлено позивача, що виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік проведена у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», згідно якої виплата разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», здійснюється учасникам бойових дій у розмірі 920 грн.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що у 2016 році виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня Управлінням соцзахисту населення правомірно була здійснена в розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 141, а тому відмовляючи у донарахуванні виплати позивачу, відповідач діяв у межах чинного законодавства України.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком.

Згідно з ч.1 ст. 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Законом України від 28.12.2014 року N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набув чинності 01.01.2015 року, розділ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 року N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленої ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Частиною 2 ст.8 КАС України та ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При вирішенні справи апеляційний суд керується положеннями вказаного Закону № 79-VIII, оскільки такий прийнятий законодавчим органом акт є обов'язковим до виконання, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (Заяви №29458/04 та №29465/04) вказав: "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (п.23 рішення).

Європейський суд з прав людини, в ухвалі "Великода проти України" від 03.06.2014 р., зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України вирішував питання про те, чи має право держава змінювати порядок і розміри існуючих соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України та чи є обов'язковими для застосування судами України нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України з питань соціального захисту громадян, видані на виконання вимог Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

У рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зроблено висновок про те, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

З метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 02 березня 2016 року № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Вказаною Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141, встановлено, що грошова допомога до 05 травня, передбачена Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та про жертви нацистських переслідувань" учасникам бойових дій виплачується в розмірі 920 грн.

Враховуючи викладене, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір нарахованої та виплаченої позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік в розмірі 920 грн. відповідає вимогам законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції. Зазначені доводи ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 13 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної допомоги як учаснику бойових дій залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: