Справа № 554/3289/17
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 р.Справа № 554/3289/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 04.07.2017р. по справі № 554/3289/17

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Октябрського районного суду м. Полтава з адміністративним позовом до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якому просив: зобов'язати Полтавське об'єднане управління пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок їй пенсії з врахуванням страхового стажу та заробітку в сумі 228390,53 грн., нарахованого та виплаченого Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Полтавській області за час вимушеного прогулу, з якого сплачено внески до Пенсійного Фонду України, з 30.01.2008 року по 29.10.2008 року та з 01.01.2009 року по 30.09.2009 року, помісячно, згідно довідок Держспоживінспекції у Полтавській області від 28.06.2013 року №957 та від 01.08.2016 року №01-08/419 з додатками.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтава від 07.07.2017р. по справі № 554/3289/17 адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Відповідач посилається на те , що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуально права, із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, та з серпня 2015 року отримує пенсію, яка їй нарахована із заробітку за останнім місцем роботи в Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області.

Водночас, судом встановлено, що під час роботи в даній установі позивача звільнено з 30.01.2008 року та поновлено на посаді 29.10.2008 року.

Так, на виконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 15.04.2015 року (справа №2-а-942/15) та ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 07.12.2015 року за час вимушеного прогулу Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Полтавській області ОСОБА_1 нараховано та виплачено кошти в сумі 118389,83 грн.

З вказаної суми коштів утримані податки, в тому числі ЄСВ до Пенсійного фонду, та проведено нарахування на заробітну плату в розмірі 8,41%, як працюючому інваліду 2 групи на загальну суму 9956,58 грн.

Виплачені кошти виведені в окрему звітність про персоніфікацію з помісячною виплатою за 2008 рік, в якій відображені відрахування до всіх фондів, що дає змогу для зарахування трудового стажу періоду з 30.01.2008 року по 29.10.2008 року.

В 2009 році ОСОБА_1 знову було незаконно звільнено з роботи та час її вимушеного прогулу складав з 01.01.2009 року по 30.09.2009 року. За цей час їй нараховано та виплачено 110000 грн. 70 коп.

При розрахунку пенсії, позивачу, ОСОБА_1, не враховано страховий стаж та заробіток в сумі 228390,53 грн., нарахований та виплачений Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Полтавській області за час вимушеного прогулу, з якого сплачено внески до Пенсійного Фонду України, з 30.01.2008 року по 29.10.2008 року та з 01.01.2009 року по 30.09.2009 року, відповідно довідок Держспоживінспекції у Полтавській області від 28.06.2013 року №957 та від 01.08.2016 року №01-08/419.

Неврахування стажу позивач обґрунтовує відсутністю даних у системі персоніфікованого обліку та відсутностю технічної можливості.

Неврахування зазначених періодів роботи, відповідно, вплинуло на зменшення розміру середньомісячної заробітної плати, з якої обчислено пенсію.

Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, нарахована за рішеннями судів, позивачем отримана в порядку виконання судових рішень із відрахуванням з вказаної суми податків.

Наведені обставини не заперечуються відповідачем та підтверджуються відповідними довідками Держспоживінспекції у Полтавській області від 28.06.2013 року №957 та від 01.08.2016 року №01-08/419 з додатками.

Позивач звернулась до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії, в якій просила врахувати періоди вимушеного прогулу до стажу для обрахування пенсії, однак рішенням Полтавського об'єднаного управління пенсійного фонду України Полтавської області від 10.01.2017 року №13 ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії за відсутності технічної можливості.

Позивач оскаржила вказані дії та рішення відповідача.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з їх обґрунтованості та правомірності.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, яке гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій тощо.

За правилами ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Преамбулою Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

До принципів загальнообов'язкового державного пенсійного страхування з огляду на ст.7 цього Закону відносяться: законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; обов'язковості страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту); заінтересованості кожної працездатної особи у власному матеріальному забезпеченні після виходу на пенсію; рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'27>язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування; диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу); фінансування видатків на виплату пенсій, надання соціальних послуг за рахунок страхових внесків, бюджетних коштів і коштів цільових фондів; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; обов'язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов'язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом; відповідальності суб'єктів системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків.

Відповідно статті 16 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом і зобов'язана надавати на вимогу страхувальника, територіального органу Пенсійного фонду документи, що засвідчують відомості, які мають бути занесені або містяться в її персональній обліковій картці в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування і зобов'язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення, тощо.

В частинах 1, 2 статті 20 цього Закону зазначено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та на загальнообов'язкове державне соціальне страхування починаючи з 01.07.2000 року визначалися раніше чинною статтею 19 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а також Законами України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" та "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" , який набрав чинності з 01.01.2011 року, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, в тому числі, Інструкціями про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженими постановами правління Пенсійного фонду України від 03.07.1999 року №406 та від 19.10.2001 року №16-6.

Таким чином, страхові внески нараховуються на суми основної та додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат у межах максимальної величини загального оподатковуваного доходу, що дорівнюють розмірам прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також незалежно від того, чи були зазначені суми фактично виплачені після їх нарахування до сплати.

Розмір граничної суми заробітної плати, з якої справляються збори до Пенсійного фонду та порядок обчислення цієї суми для фізичних осіб регулювався постановами Кабінету Міністрів України від 13.07.1998 року №1064 "Про встановлення максимальної величини фактичних витрат суб'єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподаткованого доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів" із змінами та доповненнями, у період її чинності; від 07.03.2001року №225 "Про максимальну величину фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничну суму заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів" із змінами та доповненнями.

З моменту визначення граничної суми заробітної плати на місяць, з якої справляються збори до Пенсійного фонду її розмір постійно збільшувався.

Таким чином, страховий внесок (єдиний внесок) справлявся з граничної суми заробітної плати, яку застрахована особа отримувала незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання.

З огляду на вищезазначене, застрахована особа, яка сплатила страховий внесок (єдиний внесок) із різних сум місячного доходу в межах граничної суми, з якої утримані страховий (єдиний) внесок, має право на зарахування цих сум для обчислення пенсії.

Правильність ведення бухгалтерського обліку щодо утримання із заробітної плати застрахованої особи страхового (єдиного) внеску і вірне відображення розміру заробітку з якого справляються страхові внески у звіті для персоніфікованого обліку ПФУ покладено на страхувальника роботодавця, який відповідно до Закону №1058 зобов'язаний своєчасно перераховувати утримання страхового (єдиного) внеску до бюджету ПФУ, та на місцеві органи ПФУ, на які покладено функції контролю за дотриманням страхувальниками пенсійного законодавства з цих питань.

Виходячи із приписів статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року.

За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.

Також враховуються періоди, коли особа підлягала загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 8, 13 і 14 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців. Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 24 Закону №1058 , страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За змістом частини першої статті 1 Закону термін "страховий стаж" визначений як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески, а страховий стаж у солідарній системі визначений частиною першою статті 24 Закону як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

Страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами. Механізм обов'язкового пенсійного страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних прав.

Частиною 1 ст. 14 цього Закону визначено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є: роботодавці, підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.

Платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону. Страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду, а особи, визначені частиною першою статті 12 цього Закону, - з дня набрання чинності договором про їх добровільну участь.

Згідно із частинами першою, п'ятою статті 16 Закону, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обов'язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (пункт 6 частини другої статті 17 Закону), незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 20 Закону), які діяли на час виплати позивачці заробітної плати за час вимушеного прогулу за рішенням суду у 2003 році.

Крім того, пунктами 5, 6, 10 цієї статті Закону, передбачено, що страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць.

До страхувальників, які несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески органами Пенсійного фонду застосовуються фінансові санкції, а вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом (стаття 106 Закону).

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов'язковій сплаті.

Не врахування управлінням всіх сум доходу отриманого позивачем у страховий період, прийнятий до розрахунку пенсії призвело до порушення принципу справедливості сподівань позивача на отримання пенсії за віком при досягненні пенсійного віку у повному обсязі із зарахуванням усіх грошових сум отриманих нею в межах страхового стажу, з яких відбулось утримання страхового (єдиного) внеску.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції (Париж 20.11.1952 року) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правомірність висновків суду, оскільки дублюють заперечення на позов, які подавались суду першої інстанції, були враховані ним при вирішення справи по суті, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 04.07.2017р. по справі № 554/3289/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Подобайло З.Г. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 09.10.2017 р.