Справа № 462/973/14-а
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" жовтня 2017 р. м. Київ К/800/23257/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Горбатюка С.А.,
Черпака Ю.К.,
розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Залізничного районного суду міста Львова від 25 листопада 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року,

в с т а н о в и в :

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив: визнати протиправними дії Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті йому пенсії з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням відповідно до частини 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII), чинного у редакції станом на 10 червня 2009 року; зобов`язати Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести нарахування та виплату йому пенсії з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням з врахуванням грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби відповідно до довідки про грошове забезпечення від 10 січня 2014 року № 29 з дня призначення пенсії.
Постановою Залізничного районного суду міста Львова від 25 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року, позов задоволено.
У касаційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Залізничного районного суду міста Львова від 25 листопада 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Згідно пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи те, що сторони у судове засідання не з`явились, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, то суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 10 червня 2009 року звільнився з військової служби і на час звільнення розмір його грошового забезпечення становив 2232,38 гривень, до складу якого входили наступні види грошового забезпечення: посадовий оклад у розмірі 870 гривень; оклад за військовим званням 125 гривень; надбавка за вислугу років (35%) 348,25 гривень; надбавка за виконання особливих важливих завдань (50%) 671,63 гривень; надбавка за роботу з таємними документами (15%) 130,50 гривень; премія (10%) 87 гривень.
Також у червні 2009 року позивачеві було виплачено грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби в сумі 23439,99 гривень.
Після звільнення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області призначено ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі Закону № 2262-ХІІ.
Пенсія позивачеві призначена у розмірі 53% грошового забезпечення, враховано: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премії за 24 останні календарні місяці служби перед звільненням.
ОСОБА_1 13 січня 2014 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перерахунок йому з 10 червня 2009 року пенсії відповідно до частини 3 статті 43 Закону № 2262-ХІІ, надавши довідку військової частини НОМЕР_1 від 10 січня 2014 року № 29 про його грошове забезпечення.
Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 23 січня 2014 року повідомило позивача, що йому пенсія призначена та виплачується у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому підстав для перерахунку та виплати різниці пенсії з дня її призначення немає.
Так, після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 29 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI (тобто на червень 2009 року дату звільнення позивача зі служби), діяла редакція частини 3 статті 43 Закону № 2262-ХІІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» від 4 квітня 2006 року № 3591-IV (далі Закон № 3591-IV), відповідно до якої пенсійне забезпечення військовослужбовців має здійснюватися виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням.
Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з того, що обчислення ОСОБА_1 пенсії має здійснюватися відповідно до частини 3 статті 43 Закону № 2262-ХІІ у редакції Закону № 3591-IV, виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством.
Суди дійшли висновку, що обчислення у період дії зазначеної норми Закону № 2262-ХІІ позивачеві пенсії з грошового забезпечення з урахуванням відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» від 17 липня 1992 року № 393 щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій за 24 останні календарні місяці перед звільненням не відповідало вимогам законодавства України, чинного на час призначення ОСОБА_1 пенсії, та є неправомірним, що є підставою для задоволення його позовних вимог.
Стаття 159 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зобов`язуючи Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням з врахуванням грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби відповідно до довідки про грошове забезпечення від 10 січня 2014 року № 29 з дня призначення пенсії, не звернув уваги на положення статей 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України, якими врегульовано строки звернення до адміністративного суду та наслідки його пропуску, на застосуванні яких наполягав відповідач.
З матеріалів справи видно, що пенсія призначена позивачеві у червні 2009 року, а з даним позовом щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії у зв`язку з її призначенням у розмірі меншому, ніж передбачено законодавством, ОСОБА_1 звернувся до суду тільки у лютому 2014 року.
Під час розгляду справи Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області неодноразово вказувало на пропуск позивачем строку звернення до суду, однак матеріали справи не містять відомостей про розгляд судом таких клопотань чи про вирішення питання поновлення ОСОБА_1 пропущеного строку звернення до суду з поважних причин.
Крім того, зобов`язуючи здійснити перерахунок та виплату позивачеві пенсії Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, суд першої інстанції не звернув уваги на доводи Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, що зазначений відповідач не є належним відповідачем у даній справі, оскільки не є юридичною особою.
Разом з тим, зобов`язуючи Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити позивачеві перерахунок та виплату пенсії з дня її призначення (червень 2009 року) на підставі довідки від 10 січня 2014 року, суди не з`ясували на підставі яких документів та довідок відповідач у червні 2009 року призначив ОСОБА_1 пенсію, та чи вправі він здійснити перерахунок і виплату позивачеві пенсії з червня 2009 року на підставі довідки, виданої військовою частиною НОМЕР_1 10 січня 2014 року.
Також судами попередніх інстанцій не з`ясовано належним чином з якого саме числа позивачеві призначено пенсію. Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зазначає, що з 11, а не 10 червня 2009 року.
Отже, вирішуючи даний спір суди першої та апеляційної інстанцій залишили поза увагою вимоги статей 11, 159 Кодексу адміністративного судочинства України, які зобов`язують суд до активного вжиття заходів щодо з`ясування обставин справи, та щодо законності і обґрунтованості ухваленого судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
З урахуванням наведеного колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у відповідності до приписів частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати обставини цієї справи та вирішити її згідно з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.
Постанову Залізничного районного суду міста Львова від 25 листопада 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Горбатюк С.А.

Черпак Ю.К.