Справа № 804/887/17
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"04" жовтня 2017 р. справа № 804/887/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю:

представника позивача Зарвій Р.Л.,

представника відповідача Семенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Соборному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року у справі №804/887/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпульс»

до Державної податкової інспекції у Соборному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив:

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції із позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15 липня 2016 року № та №, прийняті відповідачем.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року у справі №804/887/17 адміністративний позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що матеріалами справи підтверджується рух активів позивача у процесі здійснення господарської операції та зв'язок між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що ТОВ «Дніпро-97» проводило діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам. Соняшник, реалізований ТОВ «ПВН «Стандарт» на адресу ТОВ «Імпульс», був придбаний у ФГ «Дніпро-97». Судом першої інстанції не було взято до уваги, що предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій,

що є підставою для формування валових витрат, виникнення права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування, добросовісність платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність всіх даних, наведених у документах.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без змін оскаржуване судове рішення.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до матеріалів справи між ТОВ «Імпульс» (покупець) та ТОВ «ПВП «Стандарт» (постачальник) було укладено договір поставки №25/07 від 17.07.2014 року, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити в обумовлені договором строки продукцію, а покупець зобов'язується прийняти продукцію та оплатити її вартість.

На виконання вищевказаного договору ТОВ «Імпульс» придбало нерафіновану соняшникову олію, про що свідчать видаткові накладні № 36 від 03.04.2015 року, № 38 від 06.04.2015 року, № 42 від 09.04.2015 року, № 53 від 14.04.2015 року, № 57 від 17.04.2015 року, № 61 від 20.04.2015 року, № 71 від 30.04.2015 року; податкові накладні № 1 від 03.04.2015 року, № 9 від 06.04.2015 року, №15 від 09.04.2015 року, № 16 від 14.04.2015 року, № 23 від 17.04.2015 року, № 24 від 20.04.2015 року, № 37 від 27.04.2015 року, № 42 від 30.04.2015 року. Оплата за договором здійснена грошовими коштами на розрахунковий рахунок у сумі 1 505 000,00 грн. та шляхом проведення взаємозаліку на загальну суму 490 900,50 грн.

Транспортування товару здійснювалось автомобільним транспортом згідно товарно-транспортних накладних № 36 від 03.04.2015 року, № 38 від 06.04.2015 року, № 42 від 09.04.2015 року, № 53 від 14.04.2015 року, № 57 від 17.04.2015 року, № 61 від 20.04.2015 року, № 71 від 30.04.2015 року.

За договором № 2816 від 01.04.2015 року, укладеним позивачем з ТОВ «ПВП «Стандарт», постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити соняшник - товар з метою його подальшого використання у власному виробництві олії соняшникової.

На виконання вищевказаного договору складено видаткові накладні № 43 від 07.04.2015 року, № 44 від 07.04.2015 року, № 45 від 07.04.2015 року, № 46 від 08.04.2015 року, № 47 від 08.04.2015 року, № 48 від 09.04.2015 року, № 49 від 09.04.2015 року, № 50 від 09.04.2015 року, № 51 від 10.04.2015 року, № 58 від 16.04.2015 року, № 59 від 16.04.2015 року, № 60 від 16.04.2015 року, № 66 від 22.04.2015 року; податкові накладні № 8 від 06.04.2015 року, № 22 від 16.06.2015 року.

Згідно товарно-транспортних накладних № 43 від 07.04.2015 року, № 44 від 07.04.2015 року, № 45 від 07.04.2015 року, № 46 від 08.04.2015 року, № 47 від 08.04.2015 року, № 48 від 09.04.2015 року, № 49 від 09.04.2015 року, № 50 від 09.04.2015 року, № 51 від 10.04.2015 року, № 58 від 16.04.2015 року, № 59 від 16.04.2015 року, № 60 від 16.04.2015 року, № 66 від 22.04.2015 року транспортування товару здійснювалось автомобільним транспортом.

Оплату за договором здійснено грошовими коштами через розрахунковий рахунок у сумі 1 425 000,00 грн.

Судом встановлено, що надані позивачем документи первинного обліку відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», оскільки містять всі необхідні реквізити, зокрема, назву документа, дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції, а також підписи та відбитки печаток кожної з юридичних осіб.

Як вбачається з акту перевірки № 1454/04-63-14-01/300012738 від 27.04.2016 року висновки щодо непідтвердження реальності здійснення господарських операцій зроблено контролюючим органом на підставі отриманого від ДПІ у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області акту від 12.02.2016 року № 214/1402/38868868/14 «Про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-виробниче підприємство «Стандарт» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 30.11.2015 року».

Разом з тим, межі юридичної відповідальності кожного платника податків, яка відповідно до статті 61 Конституції України має індивідуальних характер, поширюється на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником податків. Притягнення суб'єкта юридичної відповідальності за діяння, що були вчинені іншими особами, згідно з законом є неможливим.

Також у рішенні від 09 січня 2007 року по справі «Інтерсплав проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. При цьому Суд не прийняв зауваження Уряду щодо загальної практики відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Виходячи з наведеного, якщо податковим органом встановлено неналежне виконання контрагентом позивача своїх податкових обов'язків, відповідальність за таке невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку повинно нести саме це підприємство, а порушення, допущені одним платником податків і відображені в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

При цьому судом встановлено, що на момент укладення угод та вчинення господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований як юридична особа та як платник податку на додану вартість, відтак перешкод з приводу укладення, а також виконання будь-яких господарських договорів з ним, а надалі і включення до податкового обліку витрат по сплаті податку за такими договорами у позивача не було.

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано не було прийнято посилання відповідача на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.12.2015 року, винесену по кримінальному провадженню №0004455 від 20.08.2014 року, оскільки податковою інспекцією не було надано до суду вказане судове рішення. Матеріали справи також не містять інформації про обвинувальний вирок, що набрав законної сили, в якому встановлена несплата податкових зобов'язань контрагентом позивача, або винесена ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами з цього питання.

Посилання відповідача на окремі недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних є недостатніми для висновку про нереальність (фіктивність) господарських операцій, оскільки в даному випадку помилки в оформленні товарно-транспортних документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платників податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Щодо зауваження податкового органу про відсутність документів, які засвідчують якість товару, суд зазначає, що сертифікати якості товару видаються безпосередньо виробником товару на підтвердження відповідності продукції певним нормативним вимогам і стандартам якості та не можуть вважатись первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та бути підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вастберга таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» суд зазначив, що «… адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, у ході судового розгляду справи не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, з огляду на що останні підлягають скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Соборному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року у справі №804/887/17 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко