Справа № 809/974/17
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/8938/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Румянцевої О.І.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Ткачука А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року в адміністративній справі № 809/974/17 за позовом ОСОБА_4 до управління МВС України на Львівській залізниці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Міністерство внутрішніх справ України, про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила:

- скасувати наказ управління МВС України на Львівській залізниці № 5 о/с від 26 травня 2017 року про її звільнення;

- поновити її на посаді старшого інспектора з інформаційно-аналітичного забезпечення лінійного відділу на ст.Івано-Франківськ управління МВС України на Львівській залізниці з 07 листопада 2015 року.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що її звільнено неправомірно, так як на час звільнення вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятою постановою, її оскаржила ОСОБА_4, яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за невідповідності висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просила скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тим, що відповідач у спірних правовідносинах діяв всупереч приписам частини третьої статті 184 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_4 з 2001 року перебувала на службі в органах внутрішніх справ; з квітня 2004 року - на посаді старшого інспектора з інформаційно-аналітичного забезпечення лінійного відділу на ст.Івано-Франківськ управління МВС України на Львівській залізниці; спеціальне звання - капітан міліції.

Відповідно до наказу управління МВС України на Львівській залізниці № 61 о/с від 10.08.2014 позивач з 11.08.2014 по 04.08.2017 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

На підставі наказу управління МВС України на Львівській залізниці за № 72 о/с від 03.09.2015 позивача звільнено з органів внутрішніх справ на підставі пункту «г» статті 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ - через скорочення штатів.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.05.2017 у справі № 809/464/17, яка надалі була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2017, вищезазначений наказ управління МВС України на Львівській залізниці за № 72 о/с від 03.09.2015 скасовано, а позивача поновлено на посаді старшого інспектора з інформаційно-аналітичного забезпечення лінійного відділу на станції Івано-Франківськ УМВС на Львівській залізниці з 04.09.2015.

У порядку негайного виконання постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.05.2017 управління МВС України на Львівській залізниці наказом від 26.05.2017 № 4 о/с скасувало свій наказ за № 72 о/с від 03.09.2015 в частині звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ через скорочення штатів, залишивши її в раніше займаній посаді.

Того ж дня, 26.05.2017, відповідач прийняв наказ за № 5 о/с, яким, згідно з пунктами 9, 10 та 11 Розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнив ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ на підставі пункту «г» статті 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ - через скорочення штатів, з 06.11.2015.

Не погоджуючись із вказаним наказом, ОСОБА_4 оскаржила його до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції обгрунтовував його тим, що позивача правомірно звільнено зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів, оскільки позивач не виявила бажання на продовження служби в органах Національної поліції, а її перебування у відпустці по догляду за дитиною, відповідно до пункту 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», не є перешкодою для її звільнення з органів внутрішніх справ, при тому, що відносини з питань проходження служби в поліції регулюються нормами спеціального закону, яким є Закон України «Про Національну поліцію», і лише за відсутності такого врегулювання у спеціальному законі підлягають застосуванню норми трудового законодавства.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про міліцію» міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Тобто, належність до системи таких органів є державною службою.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про міліцію» визначено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї норми Закону Кабінет Міністрів Української РСР своєю постановою від 29.07.1991 за № 114 затвердив Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення).

Підпунктом «г» пункту 64 Положення визначено, що особи середнього, старшого і начальницького складу звільняються зі служби в запас через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання їх на службі.

07.11.2015 набрав чинності Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію», пунктами 8 - 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Відповідно до пункту 10 Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно з абзацом третім статті 184 КЗпП звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Зазначена норма надає гарантію щодо обмежень на звільнення для жінок, які мають дітей віком до трьох років. Так, звільнення жінок, зазначених у абзаці третьому статті 184 КЗпП має певні особливості, зокрема, таке звільнення можливе, проте власник зобов'яза-ний працевлаштувати жінку на цьому самому або іншому підприємстві відповідно до її спеціальності.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, звільнення ОСОБА_4 відбулося під час перебування її у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку; відповідач обов'язку щодо подальшого працевлаштування ОСОБА_4 не виконав, тобто не запропонував їй при звільненні іншої посади в органах внутрішніх справ.

Оскільки оскаржуваним наказом № 5 о/с від 26.05.2017 управління МВС України на Львівській залізниці порушило права та охоронювані законом інтереси позивача, передбачені абзацом третім статті 184 КЗпП, вказаний наказ в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач - поновленню на посаді старшого інспектора з інформаційно-аналітичного забезпечення лінійного відділу на ст.Івано-Франківськ управління МВС України на Львівській залізниці.

Крім того, враховуючи те, що відпустка позивача по догляду за дитиною закінчилася 04.09.2017, відповідно до приписів частини другої статті 235 КЗпП, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і прийняти рішення про виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу - з 05.08.2017 і по день постановлення судового рішення у цій справі.

Розмір середнього заробітку позивача за цей період, з урахування довідок про доходи, буде складати: (2361,98 грн + 2397,91 грн) : 43 дні х 42 дні (18 + 21 + 3) = 4649,19 грн.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно зі статтею 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 ч.1 п.3, 202, 205 ч.2, 207, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року в адміністративній справі № 809/974/17 скасувати.

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати наказ управління МВС України на Львівській залізниці № 5 о/с від 26 травня 2017 року про звільнення капітана міліції ОСОБА_4, старшого інспектора з інформаційно-аналітичного забезпечення лінійного відділу на ст.Івано-Франківськ управління МВС України на Львівській залізниці, з 06 листопада 2015 року.

Поновити капітана міліції ОСОБА_4 на посаді старшого інспектора з інформаційно-аналітичного забезпечення лінійного відділу на ст.Івано-Франківськ управління МВС України на Львівській залізниці з 07 листопада 2015 року.

Стягнути з управління МВС України на Львівській залізниці на користь ОСОБА_4 середній заробіток в сумі 4649 (чотири тисячі шістсот сорок дев'ять) грн 19 коп. за період з 05 серпня 2017 року по 04 жовтня 2017 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови у повному обсязі.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова складена у повному обсязі 09 жовтня 2017 року.