Справа № 806/2095/17
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Попова О.Г.
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"09" жовтня 2017 р. Справа № 806/2095/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Іваненко Т.В.

Кузьменко Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "02" серпня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації щодо відмови у наданні їй довідки-рахунку з розрахунковою сумою для викупу автомобіля марки "ЗАЗ-110206-41" 2006 року виготовлення, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2 та дозволу на сплату його залишкової вартості та його переоформлення.

- зобов'язати Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації надати їй дозвіл на сплату залишкової вартості автомобіля марки "ЗАЗ-110206-41" 2006 року виготовлення, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2 та надати дозвіл (письмове розпорядження) на перереєстрацію автомобіля марки "ЗАЗ-110206-41" 2006 року виготовлення, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, на ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що її рідня сестра, ОСОБА_4, 1959 року народження, як інвалід I групи мала право на забезпечення автомобілем на пільгових умовах,незалежно від медичних показань. З листопада 2015 року ОСОБА_4 переселилася до неї у м. Київ та позивач здійснювала за нею догляд, проте ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 померла. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20.04.2017 року встановлено факт спільного проживання позивачки та ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 з грудня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року. 20.04.2017 року позивач, у визначений законодавством термін, звернулася до відповідача із вимогою щодо надання дозволу на перереєстрацію на її ім'я , як на іншого члена сім'ї, автомобіля марки "ЗАЗ-110206-41" 2006 року виготовлення, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2. За твердженнями позивача, їй було відмовлено з посиланням на те, що вона не була зареєстрована із ОСОБА_4 за однією адресою, що не відповідає п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №999 від 19.07.2006 року.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 02.08.2017 року позов задоволено частково.

Зобов'язано Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації надати ОСОБА_3 довідку-рахунок з розрахунковою сумою для викупу автомобіля марки "ЗАЗ-110206-41" 2006 року виготовлення, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_2.

Зобов'язано Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації надати ОСОБА_3 дозвіл на сплату залишкової вартості автомобіля марки "ЗАЗ-110206-41" 2006 року виготовлення, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 та надати дозвіл (письмове розпорядження) на перереєстрацію автомобіля марки "ЗАЗ-110206-41" 2006 року виготовлення, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2 на ОСОБА_3 У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою, відповідача подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та відмовити у задоволені позову. Відповідач вважає, що суд першої інстанції задовольняючи позов частково неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що рідна сестра позивачки - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 була інвалідом з дитинства першої групи та потребувала постійного догляду, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія 10 ААА №730703 від 29.09.2011.

Рішенням колегії Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації від 18.12. 2006 року №42 ОСОБА_4, як інваліду 1 групи з дитинства, яка проживає за адресою: АДРЕСА_6, видано автомобіль ЗАЗ-110206-41, на пільгових умовах (доплата 30% від вартості транспортного засобу) з правом керування члена сім'ї - ОСОБА_5. Автомобіль видано без права продажу, дарування і передачі іншій особі. (а.с. 15).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року у віці 57 років, про що 29 жовтня 2016 року складено актовий запис №16473 (а.с. 8).

20 квітня 2017 року позивач звернулася із заявою до Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністраціїпро надання дозволу на викуп автомобіля марки ЗАЗ модель 110206, 2006 року випуску, який був у використанні її сестри ОСОБА_4, що померла 26.10.2016 року. В обгрунтування своїх вимог, позивач посилалася на те, що після смерті матері, ОСОБА_5, яка мала право керувати автомобілем, проживала разом із сестрою та здійснювала за нею догляд.

Листом від 22.05.2017 року №2029/02 Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації повідомив позивачу про відмову у надані дозволу на переоформлення автомобіля "ЗАЗ 110206" 20006 року випуску, яким була забезпечена ОСОБА_4, з тих підстав, що вона не була зареєстрована на час смерті інваліда за місцем реєстрації інваліда (а.с.27 та зворот).

Не погоджуючись з рішенням Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації , позивач звернулась із позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновків щодо правомірності дій відповідача , водночас посилаючись на практику Європейського Суду та Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", суд дійшов висновку, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом покладення певних зобов'язань на відповідача.

Колегія суддів частково погоджується з висновки суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні" від 6 жовтня 2005 року №2961-IV (далі - Закон №2961-IV) визначено, що держава гарантує розробку, виробництво технічних та інших засобів реабілітації та закупівлю спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення та забезпечення ними інвалідів, дітей-інвалідів для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування інвалідів, дітей-інвалідів, поширює інформацію про таку продукцію.

Згідно ч. 9 ст.і 26 Закону №2961-IV перелік технічних та інших засобів реабілітації, порядок забезпечення ними інвалідів, дітей-інвалідів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 статті 38 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 року №875-XII, після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, у тому числі визнаний гуманітарною допомогою, за бажанням членів його сім'ї може бути переданий у їх власність безоплатно у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Технічні та інші засоби реабілітації можуть бути залишені у власності членів сім'ї померлого інваліда, дитини інваліда в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм забезпечення легковими автомобілями інвалідів, які мають право на їх отримання безоплатно або на пільгових умовах врегульовано Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року №999 (далі - Порядок).

Абзацом шостим пункту 16 Порядку передбачено, що іншому члену сім'ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом.

Відповідно до абзаців сьомого та восьмого пункту 16 Порядку визначено, що розрахункова сума для викупу автомобіля визначається головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції з урахуванням зносу автомобіля 0,84 відсотка за кожний повний місяць або 10 відсотків за кожний повний рік. Під час розрахунку неповний місяць користування автомобілем (незалежно від кількості днів) зараховується як повний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінсоцполітики. В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті.

Наданими позивачем суду першої інстанції доказами, а саме актом ЖРЕО №407 від 31.01.2015 року, довідкою Комунального концерну "Центр комунального сервісу" №839 від 22.03.2017 року, рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 квітня 2017 року у справі №295/3304/17 підтверджується, що позивач проживала спільно з ОСОБА_4 з грудня 2014 року по день її смерті -ІНФОРМАЦІЯ_4 року у АДРЕСА_2 та здійснювала за нею постійний догляд.

Проте, як встановлено судом, ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6, в той час як місцем реєстрації позивача визначено: АДРЕСА_3.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції погодився із доводами відповідача, що автомобіль надається іншому члену сім'ї померлого інваліда, лише у разі, якщо він зареєстрований за місцем реєстрації інваліда.

Таким чином, враховуючи наведені норми права, обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що відповідач відмовляючи позивачу у надані дозволу на сплату залишкової вартості автомобіля, яким користувався інвалід та у надані дозволу на його переоформлення діяв правомірно.

Водночас, встановивши правомірність дій відповідача, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що право позивача є порушеним та підлягає захисту шляхом зобов'язання відповідача надати ОСОБА_3 довідку-рахунок з розрахунковою сумою для викупу автомобіля та дозвіл на сплату його залишкової вартості і перереєстрацію автомобіля на позивача.

Задовольняючи позов у цій частині суд першої інстанції прийняв до уваги, що позивач спільно проживала з інвалідом дитинства ОСОБА_4 з грудня 2014 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року за адресою АДРЕСА_4 та здійснювала за нею догляду.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову у цій частині, оскільки судом першої інстанції встановлено, що відповідач відмовляючи у задоволені заяви позивача діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України , тобто діями відповідача не порушено права позивача.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму щодо такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

З огляду на наведене, апеляційна скарга підлягає до задоволення, а постанова суду першої інстанції скасуванню в частині задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації задовольнити, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "02" серпня 2017 р. в частині зобов'язання Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації надати ОСОБА_3 довідку-рахунок з розрахунковою сумою для викупу автомобіля марки "ЗАЗ-110206-41" 2006 року виготовлення, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, номер двигуна НОМЕР_2 та надати ОСОБА_3 дозвіл на сплату залишкової вартості автомобіля марки "ЗАЗ-110206-41" 2006 року виготовлення, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2 та дозвіл (письмове розпорядження) на перереєстрацію автомобіля марки "ЗАЗ-110206-41" 2006 року виготовлення, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2 на ОСОБА_3 , - скасувати та прийняти в цій частині нову постанову , якою у позові ОСОБА_3 відмовити.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: Т.В. Іваненко

Л.В. Кузьменко

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_5 152,02152

3- відповідачу/відповідачам: Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації вул.Чуднівська,105,м.Житомир,10005

- ,