Справа № 325/987/17 (2-а/325/14/2017)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"04" жовтня 2017 р. справа № 325/987/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Приморського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на постанову Приазовського районного суду Запорізької області від 21 липня 2017 року у справі №325/987/17

за позовом ОСОБА_1

до Приморського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

У липні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо призначення позивачу з 14 червня 2017 року як судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов'язати відповідача призначити та виплачувати з 14 жовтня 2017 року позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 84 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та із здійсненням перерахунку щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Постановою Приазовського районного суду Запорізької області від 21 липня 2017 року позов задоволено. Постанова мотивована тим, що призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснена відповідачем без врахування вимог законодавства, і відповідно до наявного трудового стажу, який враховується як стаж роботи на посаді судді, позивач має право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84% грошового утримання судді.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідач, зокрема, зазначив, що відповідно до ст.116 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Стаття 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" надає вичерпний перелік посад для зарахування до стажу роботи судді.

Пунктом 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VII від 02.06.2016р. передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаді судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010 р. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Для права на призначення щомісячного довічного грошового утримання позивачу включено весь стаж роботи судді - 20 роки 01 місяць 07 днів. Таким чином, при призначенні позивачу щомісячного грошового утримання було зараховано весь стаж, передбачений нормативно-правовими актами, які регулюють визначення права на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року №865 "Про оплату праці на щомісячне грошове утримання суддів" де передбачено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби, втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів №1097 від 01.12.2010 р.

Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, призначено відповідно до вимог законодавства.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач з 06 травня 1997 року по 22 квітня 2015 року обіймав посаду судді Жданівського міського суду Донецької області, а з 23 квітня 2015 року по 13 червня 2017 року - посаду судді Приазовського районного суду Запорізької області.

Рішенням Вищої ради правосуддя "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Приазовського районного суду Запорізької області" №1404/0/15-17 від 06 червня 2017 року, у зв'язку з поданням заяви про відставку, позивача звільнено з посади судді Приазовського районного суду Запорізької області та на підставі цього наказом Приазовського районного суду Запорізької області №30 від 13.06.2017 року позивача відраховано зі складу Приазовського районного суду Запорізької області.

Згідно з повідомленням Приморського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. При цьому, відповідачем зараховано до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного грошового утримання судді, роботу на посаді судді - 20 років 1 місяць 7 днів (з 07.05.1997 року по 13.06.2017 року) без урахування половини строку навчання на денному відділенні юридичного факультету Московського державного університету ім. М.В. Ломоносова з 05 серпня 1983 року по 22 червня 1988 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову, оскільки:

- в рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19- рп/2004 зазначено: "Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпеченням державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності ї недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів". Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить ОСОБА_2 України, також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013;

- відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010р. судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом;

- згідно з пунктом 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби. Таким чином, до стажу роботи на посаді судді, який дає право позивачу як на відставку, так і на отримання щомісячного довічного грошового утримання, має враховуватись трудовий стаж 22 роки 6 місяців 16 днів, що ґрунтується на вимогам діючого законодавства;

- відповідно ч.3 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010р., в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову на підставі наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу не зарахування відповідачем до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає йому право на щомісячне довічне грошове утримання, половини строку навчання вищому навчальному закладі, що вплинуло на визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до диплома про освіту, позивач з 05 серпня 1983 року по 22 червня 1988 року навчався на денному відділенні юридичного факультету Московського державного університету ім. М.В. Ломоносова, здобув кваліфікацію "юрист" за спеціальністю "правознавство", а зміна прізвища з "Савранської" на "Шеїну" відбулося у зв'язку з укладанням шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Зазначена обставина підтверджується записом у трудовій книжці, розрахунком стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, котрий наданий Приазовським районним судом Запорізької області.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ОСОБА_2 України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України.

Відповідно до ст. 22 ОСОБА_2 України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звужені змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Незалежність суддів гарантована статтею 126 ОСОБА_2 України. Однією зі складових елементів незалежності судової влади є матеріальне забезпечення судді, в тому числі і у випадку звільнення судді відставку.

Відповідно до п.25 Прикінцевих на перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" N1402-VIII від 02.06.2016р. право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст.529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Отже, у разі зарахування відповідачем половини строку навчання з 05 серпня 1983 року по 22 червня 1988 року на денному відділенні юридичного факультету Московського державного університету ім. М.В. Ломоносова грошове утримання позивача мало скласти 84% заробітної плати судді.

Відповідно до ч.1 ст.116 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Частиною 1 ст.137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" N1402-VIII від 02.06.2016 року, який набрав чинності 30.09.2016 року, а саме до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

З наведеного вбачається, що на час призначення позивачу довічного грошового утримання чинним законодавством не було передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді навчання у вищому навчальному закладі.

Проте, Законом України "Про Вищу раду правосуддя" 21 грудня 2016 року №1798-VIII, який набрав чинності 05.01.2017 року, пункт 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року №1402-VIII доповнено абзацом четвертим, відповідно до якого судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Пунктом 11 Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010р. № 2453-VI (в редакції до 28.03.2015р.) також було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Так, пунктом 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" було визначено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до ст.8 ОСОБА_2 України в Україні діє принцип верховенства права. ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

У ст.46 ОСОБА_2 України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами ст.21, 22 ОСОБА_2 України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 2 ст.19 ОСОБА_2 України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України.

Частинами 1-3 ст.8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006р. № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006р. Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, №44277/98, рішення від 24.04.2003 р.).

Отже, в розумінні ст.1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, працюючи суддею, мав законні сподівання на зарахування половини строку навчання вищому навчальному закладі, що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 84% суддівської винагороди.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України, а позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Приморського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Приазовського районного суду Запорізької області від 21 липня 2017 року у справі №325/987/17 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко