Справа № 805/2297/17-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2017 р. Справа №805/2297/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 13год. 30 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Голубової Л.Б.,

за участі секретаря судового засідання Маковецької О.О.,

розглянувши в режимі відеоконференції в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Донецькій області

про визнання неправомірним та скасування наказу № 184 о/с від 14 квітня 2017 року, наказу № 722 від 14 квітня 2017 року «Про порушення службової дисципліни оперуповноваженим СКП Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_1 та його покарання», поновлення на роботі з дня звільнення, стягнення з Головного управління Національної поліції в Донецькій області середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 15 квітня 2017 року по день винесення рішення суду, визнання неправомірним та скасування наказу № 97 від 18 січня 2017 року

за участю:

представника позивача: ОСОБА_2, за дов. від 05.05.2017 року,

представника відповідача: Віціни О.О., за дов. від 09.12.2016 року,

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання неправомірним та скасування наказу № 184 о/с від 14 квітня 2017 року, наказу № 722 від 14 квітня 2017 року «Про порушення службової дисципліни оперуповноваженим СКП Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_1 та його покарання», поновлення на роботі з дня звільнення, стягнення з Головного управління Національної поліції в Донецькій області середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 15 квітня 2017 року по день винесення рішення суду, визнання неправомірним та скасування наказу № 97 від 18 січня 2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі наказів т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області № 184 о/с від 14 квітня 2017 року та № 722 від 14 квітня 2017 року позивача звільнено з займаної посади оперуповноваженого СКП Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області за особисту недисциплінованість, грубе порушення вимог статті 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, п.1, 3 ч. 1 ст. 18 , ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію», Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2017 № 1179, що виразилося у скоєнні вчинків, які несумісні з подальшим проходженням служби оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області. Підставою звільнення з займаної посади став висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни позивачем від 13 квітня 2017 року.

Позивач не згодний з оскаржуваними наказами відповідача, оскільки згідно Дисциплінарного статуту ОВС України звільнення є крайньою мірою дисциплінарного впливу. Вважає, що тексту наказу не вбачається відповіді, чому відповідач вирішив застосувати до нього крайню міру стягнення. В тексті наказу не вказана причина звільнення з роботи. Є лише посилання на п. 6 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», а сама причина звільнення не вказана, тобто, в наказі № 184 о/с від 14 квітня 2017 року взагалі відсутня інформація про випадок, який розцінено відповідачем як порушення службової дисципліни.

Зазначає, що зі слів дружини, його звільнення пов'язано з рекомендацією якогось начальника в поліції, що рекомендував спровокувати певну ситуацію та подати заяву про притягнення позивача до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України.

Позивач припускає, що причиною його звільнення є та обставина, що відносно нього було порушено кримінальне провадження за нанесення дружині легких тілесних ушкоджень. Але разом з тим, оскільки в тексті наказу причини звільнення не вказано, то є лише припущення з боку позивача. Отже, факт порушення кримінального провадження відносно позивача відповідачем розцінений як порушення службової дисципліни.

В судовому засіданні представник позивача припустила, що керівництво ГУНП в Донецькій області негативно ставиться до ОСОБА_1, оскільки останній вступив до профсоюзу.

Крім того, у відповідності до абз. 7 ст. 13 Дисциплінарного статуту ОВС України такі дисциплінарні стягнення як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження у спеціальному званні застосовуються начальниками, яким надано право прийому на службу в органи внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

Вважає, що накази підписані особою, що не мала такого права.

Як зазначає ОСОБА_1 в уточненому позові, лише після звернення до суду з даним позовом відповідач 01 червня 2017 року поштою направив позивачу лист, в якому знаходилася відповідь на його заяву від 16 травня 2017 року стосовно надання копії наказу № 722 від 14 квітня 2017 року (а.с. 20-25). Відповідач у відповіді від 29 травня 2017 року повідомив про звільнення позивача за вчинок, що є несумісним з подальшим проходженням служби. З тексту вказаної відповіді позивачу стало відомо про три кримінальних провадження, порушених відносно нього. Позивач зазначає, що знає лише про провадження, відкрите за заявою його дружини, а про інші два узнав тільки з наказу № 722 від 14 квітня 2017 року. Крім, того позивач в уточненні від 14.08.2017 року просить визнати неправомірним та скасувати наказ № 97 від 18 січня 2017 року, яким йому оголошено зауваження за незадовільний рівень службової підготовки. З вказаним наказом його під підпис не ознайомили, тому позивач збільшив позовні вимоги.

Позивач звертає увагу, що в тексті наказу № 722 вказано, що 19 січня 2017 року у відношенні нього було порушено кримінальну справу за ч. 1 ст. 296 КК України. З січня 2017 року по 26 квітня 2017 року пройшло понад 4 місяці, а виходячи з приписів ст. 16 Дисциплінарного статуту ОВС України, дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про вчинок стало відомо начальнику. У даному випадку пройшло більш одного місяця.

Позивач вважає неправомірними оскаржувані накази, в результаті яких його звільнили. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях від 22 серпня 2017 року (а.с. 81-85), зазначаючи, що наказ № 184 о/с від 14.04.2017 року про звільнення позивача прийнято відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Підставою для його видання став наказ ГУНП в Донецькій області від 14.04.2017 року № 722, яким прийнято рішення звільнити позивача за особисту недисциплінованість, грубе порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, п. 1, 3 ч. 1 ст. 18, ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію», Правил етичної поведінки, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, що виразилось у скоєнні вчинків, які є несумісними з подальшим проходженням служби.

Зазначеним наказам передував висновок службового розслідування, затверджений т.в.о. начальника ГУНП в Донецькій області 13.04.2017 року.

Стосовно ОСОБА_1 15 березня 2017 року слідчим відділенням Лівобережного відділення поліції Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області відкрито кримінальне провадження № 0000533 за ч. 1 ст. 125 КК України. На місце події за викликом дружини ОСОБА_1 виїжджав наряд патрульної поліції, та навіть у їх присутності позивач, грубо порушуючи чинне законодавство та морально-етичні норми, наносив жінці удари по обличчю, що підтверджується поясненнями, наданими працівниками під час службового розслідування.

Порушення службової дисципліни позивач допускав і раніше, що було причиною неодноразових скарг громадян до підрозділів поліції на неправомірні дії ОСОБА_1, про що свідчать відкриті 19.01.2017 року та 11.04.2017 року відносно позивача кримінальні провадження № 0000131 за ч. 1 ст. 296 КК України та № 0000747 за ч. 1 ст. 125 КК України.

Крім того, за незадовільний рівень службової підготовки позивачу наказом ГУНП в Донецькій області від 18.01.2017 року № 97 оголошено зауваження, що також є наслідком недотримання ним службової дисципліни.

Зазначає, що ГУНП в Донецькій області при звільненні позивача діяло виключно в межах Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту ОВС України та Правил етичної поведінки, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179.

З зазначених підстав представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 проходив службу на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області, має спеціальне звання лейтенанта поліції. Зазначене підтверджується послужним списком (а.с. 74-77) та трудовою книжкою (а.с. 14).

Як зазначає позивач, 22 березня 2017 року він був ознайомлений з наказом № 549 «Про призначення службового розслідування» з причин відкриття 15.03.2017 року відносно нього слідчим відділенням Лівобережного відділення поліції Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області кримінального провадження № 0000533 за ч. 1 ст. 125 КК України. (а.с. 52). Вказаним наказом оперуповноважений сектору кримінальної поліції Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_1 був відсторонений від виконання службових обов'язків на час проведення службового розслідування.

Висновком службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_1, затвердженого т.в.о. начальника ГУНП в Донецькій області ОСОБА_4 13.04.2017 року (а.с. 53-54) встановлено наступне.

14.03.2017 року до Лівобережного відділення поліції Центрального ВП ГУНП в Донецькій області від громадянки ОСОБА_5 надійшло повідомлення про те, що її чоловік - оперуповноважений сектору кримінальної поліції Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області лейтенант поліції ОСОБА_1 в ході конфлікту спричинив заявниці тілесні ушкодження.

В ході проведеного службового розслідування встановлено, що 15.03.2017 року слідчим відділенням Лівобережного відділення поліції Центрального ВП ГУНП в Донецькій області відкрите кримінальне провадження № 0000533 за ч. 1 ст. 125 КК України. Про даний факт свідчить відповідний витяг (а.с. 62).

Опитаний за даним фактом ОСОБА_1 пояснив, що 14.03.2017 року приблизно о 09-00 він змінився з добового чергування та пішов додому. Через деякий час він зателефонував своїй дружині ОСОБА_5, з якою останнім часом спільно не проживає та попросив погуляти з їх спільною донькою, проте дружина відмовила йому без будь-який причин та почала конфліктувати з ним. Через деякий час дружина зателефонувала йому та попросила щоб він купив ліки для дитини та приніс їй. Коли він приніс ліки, дружини дома не було. Пізніше ОСОБА_1 дізнався, що дружина пішла до Лівобережного відділення та написала заяву відносно словесного конфлікту між ними (ЄО № 3575 від 14.03.2017 року) (а.с. 55). Більше по даному факту ОСОБА_1 нічого не пояснив.

Опитана ОСОБА_5 пояснила, що протягом 10 місяців вона не проживає зі своїм чоловіком ОСОБА_1 весь цей час від нього на її адресу надходять погрози (а.с. 57). Кожен день ОСОБА_1 переслідує її, чекає на неї між поверхами у під'їзді та погрожує. Приходить зі зброєю. Дзвінки з погрозами надходять вдень та вночі. 19.01.2017 року близько о 04-00 ОСОБА_1 розбив вікно, навмисно кинувши цеглину. Погрожує спалити її майно. Після довгих погроз ОСОБА_1 побив її при працівниках поліції. Після чого заявив, що якщо ще один виклик надійде на номер 102, він зробить те, що обіцяв, тобто, вб'є її.

Факт побиття дружини позивачем в присутності поліцейських підтверджується поясненнями працівників патрульної поліції, що прибули на виклик дружини позивача: ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с. 59-60) та витягом з кримінального провадження від 15.03.2017 року № 0000533 (а.с. 62). У подальшому кримінальна справа стосовно позивача була закрита у зв'язку з примиренням сторін. З зазначених причин, фактично, дана ситуація вийшла за межі сімейного конфлікту, та стала відома суспільству, зокрема, представникам Нацполіції та суду.

Опитаний заступник начальника відділення поліції - начальник сектору кримінальної поліції Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області майор поліції ОСОБА_8, який пояснив, що ОСОБА_1 за час роботи не проявив себе як дисциплінований працівник (а.с. 58). Практичний результат роботи відсутній. В оперативно-розшуковій діяльності орієнтується слабо. Авторитетом серед колег не користується. Присутні випадки порушення службової дисципліни, а саме: запізнення на роботу. Також він додав, що у побуті ОСОБА_1 також здійснює вчинки та правопорушення стосовно своєї дружини, які на його погляд дискредитують ОСОБА_1 як працівника поліції. Дані факти були зафіксовані та внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зазначає, що відносно оперуповноваженого ОСОБА_1 неодноразово надходили скарги громадян. Так, 19.01.2017 року слідчим відділенням Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області відкрито кримінальне провадження № 0000131 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України відносно ОСОБА_1 Матеріали направлені до прокуратури Донецької області, слідство триває.

11.04.2017 року слідчим відділенням Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області відкрито кримінальне провадження № 0000747 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України відносно ОСОБА_1 Останній разом зі своїм братом спричинили тілесні ушкодження громадянину ОСОБА_9 Матеріали направлені до прокуратури Донецької області, слідство триває.

Однак в зазначеному кримінальному провадженні вказано, що воно відкрите стосовно брата позивача (а.с.61).

Крім того, за незадовільний рівень службової підготовки наказом ГУНП в Донецькій області від 18.01.2017 року № 97 ОСОБА_1 оголошено зауваження (а.с. 152-155).

Відповідно до службової характеристики ОСОБА_1 характеризується негативно (а.с. 63).

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 14.04.2017 року № 722 «Про порушення службової дисципліни оперуповноваженим СКП Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_1 та його покарання» за особисту недисциплінованість, грубе порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, п.1,3 ч. 1 ст. 18, ст. 64 Закону України «Про національну поліцію», Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, що виразилося у скоєння вчинків, які є несумісними з подальшим проходженням служби оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції (а.с. 72).

Наказом Головного Національної поліції в Донецькій області від 14.04.2017 року № 184о/с відповідно до розділу VII Закону України «Про національну поліцію» за п. 6. Ч. 1 ст. 77 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) лейтенанта поліції ОСОБА_1 - оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області звільнено зі служби в поліції (а.с. 73). Також даним наказом позивачу обчислено вислугу років - 07 років 11 місяців 29 днів. Даний наказ прийнято на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 14.04.2017 року № 722.

Обидва накази підписані т.в.о. начальника відповідача полковником поліції ОСОБА_4.

Щодо строку звернення позивача до суду з даним позовом, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. При цьому у відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративний позов, відповідно до ст. 99 КАС України, може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на момент звернення до суду - 18.05.2017 року був ознайомлений 18.04.2017 року лише з наказом по особовому складу від 14.04.2017 року № 184 о/с. З наказом від 14.04.2017 року № 722 та від 18.01.2017 року № 97 не був ознайомлений під підпис. Копію зазначеного наказу № 722 від 14.04.2017 року отримано позивачем у зв'язку із зверненням останнього до відповідача, про що свідчить супровідний лист відповідача від 25.05.2017 року та конверт (а.с. 26). Відповідно до рапорту начальника Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_10 позивач був ознайомлений з наказом № 97 від 18.01.2017 року в телефонному режимі, оскільки знаходився на лікарняному (а.с. 156). Дана обставина не спростовується сторонами.

З огляду на викладене, позивачем не пропущено встановлений КАС України місячний строк звернення до адміністративного суду.

Згідно статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Загальні засади діяльності, а також статус поліцейських, підстави дисциплінарної відповідальності встановлено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580- ІІІV (далі - Закон № 580- ІІІV), Дисциплінарним статутом Національної поліції України. До набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» на поліцейських поширено дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-ІV.

Статтею 19 Закону № 580-VIII встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

За приписами статей 1, 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), чинного відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 580-VIII, службова дисципліна дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, а дисциплінарний проступок невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Обов'язки осіб рядового і начальницького складу визначені статтею 7 Дисциплінарного статуту, відповідно до якої службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб.

Принципи етики для працівників Національної поліції визначають Правила етичної поведінки поліцейських (далі - Правила), затверджених наказом МВС України від 09.11.2006 року № 1179.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Правил, зокрема, під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен:

- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

- поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України;

- у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків;

- неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов'язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України;

- виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку;

- поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати;

- контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку.

Згідно зі статтею 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:

«Я, (прізвище, ім'я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов'язки».

При цьому, вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов'язків працівників органів внутрішніх справ, приймаючи присягу працівника Національної поліції України ОСОБА_1 склав присягу «поважати та охороняти права і свободи людини», тоді як вищезазначені обставини, встановлені відповідачем під час службового розслідування у відношенні ОСОБА_1, суперечать морально-етичним принципам, встановленим співробітникам Національної поліції.

Крім того, вчинення подібних дій призводить до встановлення негативної суспільної думки населення щодо органів Національної поліції, які у відповідності до своїх службових обов'язків повинні неупереджено дотримуватись законодавства України.

Недодержання працівником поліції наведених вище норм є безумовною підставою вважати його таким, що вчинив дисциплінарний проступок.

Згідно із частиною першою статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідачем надано у якості доказів неправомірної поведінки витяги з трьох кримінальних проваджень, відкритих за заявами дружини позивача та громадянина ОСОБА_9

Про дані кримінальні провадження зазначено у спірному наказі про звільнення від 14.04.2017 року № 722. При цьому, позивача звільнено не за вчинення кримінального правопорушення (пункт 10 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII), а у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (пункт 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII).

Суд зауважує, що само по собі відкриття кримінального провадження не може бути підставою для звільнення без наявності судового вироку, враховуючи принцип презумпції невинуватості, однак факти скарг громадян на неправомірну поведінку поліцейського негативним чином характеризують позивача. Факт побиття дружини у присутності патрульних поліцейських також свідчить про порушення позивачем морально-етичних норм. Поліцейському не мають бути притаманні такі риси, як агресія та нестриманість, оскільки поліцейський повинен бути взірцем для всіх інших громадян, інтереси яких він має захищати в силу своєї правозахисної діяльності. Якщо поліцейський не може стримувати власних емоцій у сім'ї чи при спілкуванні з іншими особами, він неспроможний підтримувати правопорядок на виконання своїх службових обов'язків, що також негативно впливає на авторитет правоохоронних органів з боку суспільства.

Про нанесення дружині позивача тілесних ушкоджень саме ОСОБА_1 зазначено в ухвалі Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області у кримінальній справі № 265/3005/17 (а.с. 88). Вказаною ухвалою ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України за нереабілітуючими обставинами - у зв'язку із примиренням з потерпілою ОСОБА_5 Однак, факт побиття дружини позивачем не спростований, а доведений вказаним судовим рішенням.

Згідно листа прокуратури Донецької області від 21.09.2017 року № 17/2-1357 вих. 17 зазначені вище кримінальні провадження стосовно позивача об'єднано до одного провадження за єдиним номером № 90000130 (а.с. 139). За матеріалами кримінального провадження № 0000130 щодо скоєння злочину ОСОБА_1 за ст. 125 ч. 1 КК України складено обвинувальний акт, який направлено до Іллічівського районного суду м. Маріуполя для розгляду по суті.

Також відповідачем надано низку рапортів заступника начальника Лівобережного ВП ЦВП ОСОБА_8 та актів, складених посадовими особами зазначеного підрозділу про відсутність на робочому місці позивача в період відсторонення від виконання службових обов'язків: 23.03.2017 року, 24.03.2017 року, 27.03.2017 року28.03.2017 року, 03.04.2017 року, 06.04.2017 року, 13.04.2017 року (а.с. 65-71). При цьому, в наказі від 22.03.2017 року № 549 при відстороненні ОСОБА_1 від виконання службових обов'язків на час проведення службового розслідування начальником ГУНП в Донецькій області не визначено способу виконання позивачем саме трудової дисципліни.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами пункту 8 статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися дисциплінарні стягнення у виді звільнення.

При цьому, Дисциплінарним статутом не передбачено застосування дисциплінарних стягнень в порядку послідовності, визначення виду стягнення вирішується начальником згідно його повноважень, з урахуванням висновків службового розслідування та при наявності підстав для його накладення.

Звільнення зі служби, як вид стягнення може провадитися як за систематичне порушення дисципліни, так і за вчинення проступку, несумісного з перебуванням на службі в органах поліції.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Підстави звільнення зі служби в поліції визначені частиною першою статті 77 Закону № 580-VIII, відповідно до якої, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема: у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (пункт 6).

Службовим розслідуванням було встановлено грубе порушення дисципліни, наявне дисциплінарне стягнення - зауваження, тому враховуючи характер проступку, обставини, за яких його скоєно, керівником відповідача було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1

Про незадовільний рівень службової підготовки позивача свідчить наказ ГУНП в Донецькій області від 18.01.2017 року № 97, яким ОСОБА_1 оголошено зауваження (а.с. 152-155), прийнятого на підставі висновку службового розслідування за фактом незадовільних оцінок зі службової підготовленості за результатами проведення підсумкової перевірки у 2016 навчальному році (а.с. 139).

Стосовно вимог позивача про визнання неправомірним та скасування наказу № 97 від 18 січня 2017 року, суд зазначає, що вказаний наказ стосується не лише позивача, а значної кількості посадових осіб Національної поліції Донецької області, стосовно яких було проведено службове розслідування за фактом незадовільних оцінок зі службової підготовленості за результатами проведення підсумкової перевірки у 2016 навчальному році. При цьому, жодних доводів неправомірності даного наказу позивачем не наведено.

Згідно пояснень позивача від 12.12.2016 року, наданих в ході проведеної службової перевірки, під час підсумкової перевірки зі службової підготовки він був хворий та втомлений після добового чергування, тому отримав незадовільну оцінку (а.с. 147).

Крім того, позивачем 12.12.2016 року підписано пам'ятку (витяг з Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в ОВС України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року № 230) (а.с. 148). Згідно пункту 6.3.6 Інструкції працівник поліції має право оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України. Позивач знав, що отримав незадовільну оцінку, оскільки надав відповідні пояснення, згідно яких фактично погодився з наданою оцінкою його службової підготовленості за 2016 рік.

При цьому, відповідно до пояснень службової особи, що проводила перевірку ОСОБА_11, працівники поліції зі скаргами на стан здоров'я та втомленість після добового чергування не зверталися (а.с. 151).

Згідно з частин 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Вказаний наказ стосується великої кількості працівників Національної поліції Донецької області. При цьому, позивач просить його скасувати в цілому, не зазначаючи конкретно, в чому полягає його протиправність, а отже, позивачем не доведено протиправності наказу № 97 від 18.01.2017 року.

Суд також не бере до уваги твердження позивача, що оспорюванні накази підписані особою, яка не мала на те повноважень, оскільки т.в.о. начальника ГУНП в Донецькій області виконував повноваження саме керівника поліції області.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку що відповідачем правомірно винесено накази № 722 від 14.04.2017 року та № 184 о/с від 14.04.2017 року про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за вчинки, несумісні з подальшим проходженням служби, а також наказ № 97 від 18.01.2017 року про результати проведення підсумкової перевірки у 2016 навчальному році та заходи реагування, оскільки позивач фактично погодився з незадовільною оцінкою перевірки його роботи за 2016 рік.

На підставі зазначеного, вимоги позивача про визнання неправомірним та скасування наказу № 184 о/с від 14 квітня 2017 року, наказу № 722 від 14 квітня 2017 року «Про порушення службової дисципліни оперуповноваженим СКП Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_1 та його покарання», поновлення на роботі з дня звільнення, стягнення з Головного управління Національної поліції в Донецькій області середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 15 квітня 2017 року по день винесення рішення суду, визнання неправомірним та скасування наказу № 97 від 18 січня 2017 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки судом в даній справі визнано правомірність прийнятих відповідачем наказів про звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції.

З огляду на зазначені норми законодавства та встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що при звільненні позивача зі служби в поліції відповідачем було враховано тяжкість вчиненого проступку, обставини, за яких його вчинено, шкоду, заподіяну авторитету поліції, відношення позивача до вчиненого, а також встановлено несумісність подальшого проходження позивачем служби в поліції, у зв'язку з чим вважає, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення з органів поліції є законним та обґрунтованим, а оскаржувані накази прийняті відповідачем у межах власних повноважень.

Керуючись Законом України «Про Національну поліцію», статтями 23, 94, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання неправомірним та скасування наказу № 184 о/с від 14 квітня 2017 року, наказу № 722 від 14 квітня 2017 року «Про порушення службової дисципліни оперуповноваженим СКП Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_1 та його покарання», поновлення на роботі з дня звільнення, стягнення з Головного управління Національної поліції в Донецькій області середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 15 квітня 2017 року по день винесення рішення суду, визнання неправомірним та скасування наказу № 97 від 18 січня 2017 року - відмовити.

Повний текст постанови виготовлено 10 жовтня 2017 року.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Голубова Л.Б.