Справа № 461/3563/17
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/8353/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, з участю третьої особи - ОСОБА_2, про визнання протиправною бездіяльності та скасування ухвали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 12 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

22 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Галицького районного суду міста Львова з позовом до Львівської міської ради, третьої особи ОСОБА_2, про визнання бездіяльності щодо нерозгляду її заяви від 13.10.2014 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки протиправною, скасування ухвали від 06.04.2017 року №1856 «Про надання громадянину ОСОБА_2М дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Теребовлянській, 12» та зобов'язання Львівської міської ради належним чином розглянути проект ухвали про надання їй вказаної земельної ділянки.

Постановою Галицького районного суду міста Львова від 12 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Із цією постановою не погодилася ОСОБА_1 та оскаржила її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі зазначила, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права при вирішенні спору, також не дав належної оцінки встановленим фактам. Так, апелянт вказала, що вона у 2014 році звернулася до Львівської міської ради із заявою про надання їй земельної ділянки в місті Львові по вулиці Теребовлянській, 12 для будівництва та обслуговування житлового будинку. Однак, Львівська міська рада не розглянула це питання, попри обіцянки посадових осіб. Натомість їй було надіслано лист від 10.12.2014 року, яким фактично відмовлено у наданні земельної ділянки. Однак 06.04.2017 року Львівською міською радою незаконно було прийнято ухвалу №1856 «Про надання громадянину ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Теребовлянській, 12», в той час як питання щодо надання їй цієї земельної ділянки належним чином вирішено не було. Такі дії відповідача вважає неправомірними, адже вони, на думку апелянта, безпосередньо порушують її законні права та інтереси і не ґрунтуються на положеннях Закону. Просить скасувати постанову і задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені. Зауважила, що відповідач безпідставно не вирішив питання про надання їй як матері загиблого ОСОБА_3 Сотні земельної ділянки, чим порушив її права. Пояснила, що вона на особистому прийомі подала заяву про надання їй земельної ділянки в м. Львові по вулиці Теребовлянській, 12. Посадові особи пообіцяли передати це питання на розгляд сесії ради, чого зроблено не було. Однак, було надіслано лист, яким фактично було відмовлено у наданні земельної ділянки без законних підстав.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та дала пояснення, аналогічні викладеним доводам. Наголосила на тому, що позивач подала до Львівської міської ради заяву про надання їй земельної ділянки у власність й міський голова, отримавши таку заяву, зобовязаний був передати її на розгляд ради у встановленому порядку, чого не було зроблено, чим порушено законні права та інтереси ОСОБА_1 Тому Львівська міська рада, надавши третій особі дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, фактично позбавила позивача можливості отримати земельну ділянку, яка була вільною і позивач мала права на її приватизацію. Отже, висновок суду першої інстанції є неправильним і не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні не зазначила відношення до апеляційної скарги.

Представник третьої особи ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги позивача. Пояснив, що ОСОБА_1 не подала до Львівської міської ради заяви у відповідності до ст. 118 Земельного кодексу України. Рішення ради про надання ОСОБА_2 як учаснику АТО дозволу на виготовлення проекту землеустрою є законним і відповідає вимогам Земельного кодексу України. Тому суд правильно вирішив спір.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 12 Земельного Кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ОСОБА_7 вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно із статтею 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до статті 118 Земельного кодексу України ( у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна ОСОБА_7 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє ОСОБА_7 Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 13 жовтня 2014 року подала міському голові міста Львова ОСОБА_8 заяву про особистий прийом (реєстраційний номер З-К-26555). Згідно цього документу позивач просила прийняти її як маму загиблого з «ОСОБА_3 Сотні» щодо надання земельної ділянки в місті Львові по вулиці Теребовлянській, 12.

10 грудня 2014 року виконавчий комітет Львівської міської ради надіслав позивачу лист №2403-3 вих. 2761, яким було повідомлено що, у зв'язку з обмеженою кількістю земельних ділянок у м. Львові, відповідно до генерального плану міста, не передбачено нових кварталів для індивідуальної житлової забудови. Крім цього, вказано, що сім'я загиблого ОСОБА_9 (сина позивача) до кінця 2014 року буде забезпечена житлом та земельною ділянкою для індивідуального будівництва, адже ухвалою Новояворівської міської ради від 02.10.2014 року прийнято рішення про виділення земельної ділянки прощею 800 кв.м дружині загиблого сина позивача, також сім'ї загиблого видано сертифікат на 2-х кімнатну квартиру в місті Львові. Розяснено можливість отримання додаткової інформації.

21 листопада 2016 року ОСОБА_2 як учасник бойових дій подав до Львівської міської ради заяву про погодження вибору місця розташування земельної ділянки на вул. Теребовлянській, 12 в місті Львові для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Ухвалою Львівської міської ради №1856 від 6 квітня 2017 року ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки на вул. Теребовлянській, 12 в місті Львові.

Оскаржуючи бездіяльність відповідача щодо не вирішення її клопотання про надання земельної ділянки, позивач вказала, що подала заяву до Львівської міської ради про надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Однак, таке твердження спростовується письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи.

Так, згідно заяви від 18 вересня 2014 року, зареєстрованої 13 жовтня 2014 року, така адресована міському голові ОСОБА_8, і в ній позивач просить здійснити її особистий прийом, при цьому вказує питання щодо якого бажає бути прийнятою надання земельної ділянки в місті Львові по вул. Теребовлянській, 12.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Передумовою розгляду органом місцевого самоврядування питання про надання громадянину дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є висловлення відповідного наміру цим громадянином, що має бути викладений у відповідній заяві клопотанні.

Однак, позивач не подала до Львівської міської ради відповідної заяви про надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки згідно вимог ст. 118 Земельного кодексу України, а також будь-якої письмової заяви, де був би висловлений конкретний намір безоплатно отримати у власність земельну ділянку із земель комунальної власності.

Отже, без відповідної письмової заяви - клопотання Львівська міська рада не вправі була розглядати питання про надання позивачу дозволу на виготовлення проектної документації на земельну ділянку, яку вона бажала отримати у власність.

Тому відсутні підстави для визнання бездіяльності відповідача протиправною.

Доводи апелянта про висловлення нею наміру на прийомі у голови міста щодо одержання у власність конкретної земельної ділянки і обовязок відповідача розглянути таку заяву є безпідставними, адже відповідної письмової заяви у встановленому порядку подано не було.

При цьому лист виконавчого комітету Львівської міської ради від 10 грудня 2014 року за підписом в.о. міського голови, першого заступника ОСОБА_10 містить лише розяснювальну інформацію про те, що не передбачено нових кварталів для індивідуальної житлової забудови в місті Львові, щодо забезпечення родини загиблого житлом, а також про можливість отримання додаткової інформації у відділі землеустрою управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин.

Дії посадової особи щодо надання такої інформації про обмежену кількість земельних ділянок та неспроможність забезпечення в повній мірі потреб громадян позивачем не оскаржено і не є предметом розгляду у даному публічно-правовому спорі.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 вправі була подати заяву до міської ради, якщо вважала, що має право отримати спірну земельну ділянку у власність.

Отже, відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Львівської міської ради щодо не розгляду заяви від 13 жовтня 2014 року про надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування ухвали Львівської міської ради №1856 від 6 квітня 2017 року з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Як видно зі змісту оскаржуваного акта, такий стосується конкретно ОСОБА_2, відтак є актом індивідуальної дії та не стосується інтересів позивача, а винесення та введення в дію даної ухвали жодним чином не може порушити права, законні інтереси позивача чи породити обов'язок на вчинення певних дій.

Отже, оскаржуваною ухвалою міської ради права позивача не порушено, а відтак відсутні підстави для їх захисту та поновлення судом.

Така правова позиція висловлена ОСОБА_7 Судом України у справі №800/147/15/800/436/14 (рішення від 20.10.2015 року).

Колегія суддів зазначає, що у відносинах, які склалися між сторонами, Львівська міська рада, як власник землі, вільна у виборі суб'єкта якому надається дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а тому правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування рішення ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки прийняттям відповідачем оскаржуваного рішення не порушено прав та інтересів позивача.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_11 Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, враховуючи, що суд першої інстанції по суті правильно вирішив спір, підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За наведених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 12 липня 2017 року у справі № 461/3563/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

ОСОБА_12

Повний текст виготовлено 10 жовтня 2017 року.