Справа № 573/1669/17
Суддя: Кліщ О. В.
Дата ухвалення: 2017-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 573/1669/17
Номер провадження 2-а/573/29/17
П О С Т А НО В А

і м е н е м У к р а ї н и

(повний текст )

06 жовтня 2017 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: Кліщ О.В.

з участю секретаря: Сітало Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій протиправними, стягнення суми заборгованості та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Зважаючи на складність справи, на підставі ч.3 ст.160 КАС України, суд відстрочує складення постанови у повному обсязі і проголошує її вступну та резолютивну частину.Повний текст постанови буде виготовлений протягом п'яти днів з дня проголошення вступної і резолютивної частини рішення. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Білопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій протиправними, стягнення суми заборгованості та моральної шкоди,- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Білопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо невиплати за січень- березень 2017 року пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ( місце реєстрації: АДРЕСА_1; місце проживання: АДРЕСА_2).

Зобов»язати Білопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області за січень-березень 2017 року поновити нарахування та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ( місце реєстрації: АДРЕСА_1; місце проживання: АДРЕСА_2).

В задоволенні іншої частини поовних вимог відмовити. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України постанова суду виконується негайно у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути з Білопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 640 ( шістсот сорок) грн.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня о тримання копії постанови. Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя:

Повний текст постанови буде виготовлений 10 жовтня 2017 року.

Справа № 573/1669/17

Номер провадження 2-а/573/29/17

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

(вступна і резолютивна частина)

06 жовтня 2017 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: Кліщ О.В.

з участю секретаря: Сітало Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій протиправними, стягнення суми заборгованості та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Білопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області - про визнання дій протиправними, стягнення суми заборгованості та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивував тим, що він є пенсіонером з вересня 2011 року. Восени 2014 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області і попросив відновити виплату його пенсії, не отримуваної з травня 2014 року. Співробітниці УПФ пояснили йому, що для того необхідно буде витребувати його аналогову ( на паперовиму носієві) пенсійну справу з Управління Пенсійного фонду Російської Федерації в Чорноморському районі і пообіцяли зробити такий запит. Наприкінці січня 2015 року він повторно звернувся з заявою до УПФ України в Білопільському районі з проханням про відновлення виплат його пенсії. Упродовж зими-весни 2015 року його співробітницями було направлено ряд звернень до УПФ РФ- 03.02.2015р., 20.04.2015 р., та 04.08.2015 р., проте його пенсійну справу не пересилали. Лише його візит до УПФ РФ в Чорноморському районі 2 серпня 2015 року з вимогою якнайшвидше переслати її до м.Білопілля привів до певних зрушень. Його пенсійна справа прийшла до м.Білопілля лише в листопаді 2015 року. Проте ігноруючи ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», його пенсійні виплати були поновлені УПФ України в Білопільському районі не з травня 2014 року, а лише з січня 2015 року. За поясненням начальника УПФ України в Білопільському районі про причини невиплати пенсії за зазначений період - згідно даних пенсійної справи пенсію за попереднім місцем мешкання ( в окупованому на той час Криму) він отримував до 31 грудня 2014 року.

В квітні 2017 року він звернувся до УПФ України в Білопільському районі з заявою про відновлення пенсійних виплат, та йому було пояснено, що його пенсійні виплати були припинені 7 вересня 2016 року на підставі рішення районної комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам і можуть бути поновлені після отримання нової довідки внутрішньо переміщеної особи лише з моменту подання відповідної заяви, оскільки постановою КМУ № 365 від 08 червня 2016 року « Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» пенсійні виплати внутрішньо переміщених осіб були прирівняні до інших соціальних виплат, а ті було прив»язано до обов»язкового перебування на підконтрольній українській владі території України не менше тридцяти днів за кожні дев»яносто днів.

Позивач зазначає, що він мешкає в місті Білопілля упродовж трьох місяців кожного півроку, відтак відповідач не має жодних законних підстав позбавляти його права отримувати мізерну щомісячну пенсію за місцем його мешкання незалежно від того, живе він безвиїздно в місті Білопілля, знімаючи пенсію зі свого карткового рахунку раз на місяць, чи подорожує світом і повертається до м.Білопілля, аби зняти пенсію, лише раз на рік.

Вважаючи дії відповідача незаконними, позивач оцінює моральну шкоду, завдану йому незаконними діями посадових осіб держави Україна в особі Пенсійного фонду Україна, його Управління в Білопільському районі в розмірі 50 000 ( п»ятдесят тисяч) гривень, пов»язану з тяжкими душевними стражданнями, внаслідок невиплати йому пенсії, так як він змушений витрачати дорогоцінний, не відновлюваний час на ганебну, глибоко принизливу судову тяганину з власною державою. Що довга затримка у виплаті пенсії руйнує ділову репутацію позивача, позбавляючи внутрішньої рівноваги, практично унеможливлює творчість. Глибоко принизливими для честі і гідності, дискримінаційними є намагання посадових осіб держави Україна протизаконно відслідковувати місцеперебування позивача, вимоги до проходження ідентифікації, яка згідно постанови уряду № 365 віж 8 червня 2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», висуваються однією з передумов виплати йому пенсії.

Посилаючись на вищезазначене, позивач просить суд визнати дії відповідача щодо невиплати призначеної йому довічної пенсії за період з травня по грудень 2014 року та з січня по березень 2017 року протиправними та стягнути з відповідача на його користь невиплачену йому пенсію за вісім місяців травень-грудень 2014 року в сумі 10 334, 72 грн. та невиплачену пенсію за січень-березень 2017 року в розмірі 3 875, 52 грн. та компенсацію моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., що разом складає 64 210 грн. 24 коп.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 уточнили позовні вимоги, просили поновити позивачу пропущений з поважних причин строк звернення до суду з зазначеним позовом, обґрунтувавши поважність пропуску строку звернення до суду з позовом хворобою дружини позивача та необхідністю здійснювати за нею догляд та складними життєвими обставинами, пов»язаними з анексією Криму Російською Федерацією, та просили повністю задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник відповідача Годованець О.О. не визнав позовні вимоги повністю та просив відмовити в їх задоволенні, подав до суду заперечення проти позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець м.Білопілля Сумської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, згідно довідки від 02.02.2015 року № Управління соціального захисту населення Білопільської РДА перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території( внутрішньо переміщена особа). Фактичне місце проживання позивача: АДРЕСА_2. Пенсія призначена за вислугу років. Пенсійне посвідчення № НОМЕР_2, НОМЕР_4, термін дії- довічно. Термін дії довідки продовжено до 11.03.2016 року ( а.с.15, 20).

Згідно довідки від 30.05.2016 року № Управління соціального захисту населення Білопільської РДА про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 взятий на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території (внутрішньо переміщена особа). Фактичне місце проживання позивача: АДРЕСА_2. Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ( а.с.21).

Рішенням районної комісії з питань призначення (відновлення) або відмови у призначенні соціальних виплат від 07.09.2016 року позивачу ОСОБА_1 припинено виплату пенсії відповідно до п. 4 ст. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (а.с.17).

Відповідно до довідки від 20 квітня 2017р. № ОСОБА_1 взятто на облік внутрішньо переміщеної особи ( а.с.22).

Пунктом 1 ст. 1 Закону України від 24.12.2015 року "Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи було вилучено з переліку документів, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, визначених Законом України від 11.12.2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Відповідно до п. 4 частини 2 розділу І Закону України від 24.12.2015 року "Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" доповнена частина 1статті 4 Закону України від 20.10.2014 року "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", яка наголошує, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Частина 1 статті 12 Закону надає вичерпний перелік підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб і такими є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості. Цей перелік є вичерпним.

Отже, з часу набрання чинності цим Законом, а саме з 13.01.2016 року, проставлення територіальними підрозділами Державної міграційної служби України відмітки про реєстрацію місця проживання осіб, зазначених у довідці, не є необхідним, саме Міністерство соціальної політики визначено відповідальним за забезпечення формування та ведення, а на структурні підрозділи з питань соціального захисту населення покладено завдання щодо вирішення питання стосовно видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, реєстрації та постановки її на облік в Єдиній інформаційній базі.

Такий висновок також випливає з того, що вносячи зміни Законом України від 24.12.2015 року "Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", законодавець виключив п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону, норма якого передбачала обов'язок внутрішньо переміщеної особи один раз на шість місяців з'являтися до відповідного структурного підрозділу уповноваженого органу міграційної політики.

Крім того, п. 2 розділу ІІ Перехідних положень Закону України від 24.12.2015 року "Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" визначено необхідність Кабінету Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Кабінетом Міністрів України 8 червня 2016 року прийнято Постанови №352 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509" та №365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам".

З метою запровадження єдиних підходів щодо виконання вищезазначених рішень Уряду та відповідно до пункту 4 протокольного рішення від 16 червня 2016 року Мінсоцполітики України, до органів соціального захисту населення був направлений лист № 9110/0/14-16/081 від 26.06.2016 року щодо організації роботи з питань соціального захисту внутрішньо переміщених осіб, за яким роз'яснено, що довідки, що були видані внутрішньо переміщеним особам з 13 січня 2016 року (включно) є дійсними та діють безстроково незважаючи на відсутність відповідної відмітки ДМС, крім довідок, дію яких було скасовано з підстав, передбаченихст.12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"(далі - Закон), а також довідок, в яких адресою місця проживання внутрішньо переміщеної особи вказано адресу місцезнаходження органу державної влади, органу місцевого самоврядування, юридичної особи публічного права, її підрозділу, будь-якого іншого приміщення, за якою внутрішньо переміщена особа фактично не проживає.

У випадках, коли скасування довідки з підстав, визначених у ст. 12 Закону, відбулося до набрання чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016р. № 365(14.06.2016 р.), норма щодо повторного призначення соціальних виплат лише через шість місяців не застосовується. Виплати таким особам відновлюються з дати звернення особи до органу, що здійснює відповідні соціальні виплати.

Відновлення соціальних виплат (в тому числі пенсій) за довідками, які були чинними станом на 13.01.2016 року, але в яких була відсутня відмітка ДМС, здійснюється відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016р. № 365 за рішенням Комісії з дня припинення виплати. До надходження у регіони доопрацьованого програмного забезпечення (орієнтовно - 30.06.2016р.) необхідні реквізити до форми довідки вносяться посадовою особою структурного підрозділу з питань соціального захисту населення в ручному режимі. При цьому, запис до довідки затверджується посадовою особою та скріплюється печаткою структурного підрозділу з питань соціального захисту населення.

Згідно п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365 " Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", соціальні виплати припиняються у разі: 1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати; 2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї; 3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат; 4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»; 5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

З огляду на зазначене, скасування довідки № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 управлінням соціального захисту населення Білопільської РДА від 05.09.2016 року не є підставою для припинення виплати пенсії позивачу, на чому наполягав представник відповідача, тим більше, що згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, фактично наведений порядок призначення та виплати пенсії за даними обліку, як внутрішньо переміщеним особам, почав діяти з 08.06.2016 року, з моменту прийняття відповідних постанов Кабінету Міністрів України, і саме з цього часу довідка, яка була видана позивачу, набула статусу безстрокової,( станом на 08.06.2016 року довідка не скасована), обставин для скасування такої довідки з підстав, визначених ст. 12 Закону, в ході розгляду справи не встановлено.

Крім того, відповідно до статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон) пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Стаття 5 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначає, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом.

Рішенням ЄСПЛ у справі "Пічкур проти України", зокрема ст. 53, встановлено, що "підвищення мобільності населення, більш високі рівні міжнародного співробітництва та інтеграції, а також розвиток банківського обслуговування та інформаційних технологій більше не виправдовують здебільшого технічних обмежень щодо осіб, які отримують соціальні виплати…".

У пункті 54 цього ж рішення ЄСПЛ також зазначив про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" ЄСПЛ визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем "Молдавської Республіки Придністров'я" (МРП).Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

У пункті 333 цього рішення ЄСПЛ зазначив: "Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратистський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Вона повинна усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією".

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" № 8 від 13.06.2007 року, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій протиправними, стягнення суми заборгованості та моральної шкоди, підлягають частковому задоволенню, а саме підлягають задоволенню позовні вимоги щодо визнання протиправними дії Білопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо невиплати за січень - березень 2017 року пенсії за вислугу років ОСОБА_1 та зобов»язання за січень-березень 2017 року поновити нарахування та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1.

Що стосується позовної вимоги про визнання дій відповідача неправомірними щодо невиплати пенсії з травня по грудень 2014 року, в цій частині суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог, так як із заявою про здійснення запиту пенсійної справи з УПФУ Чорноморського району АР Крим на ім»я начальника управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі ОСОБА_1 звернувся тільки 02 лютого 2015 року. Та згідно рішенню про припинення виплати пенсії від 28.08.2015 року ГУ-Управління ПФР в Чорноморському районі РК у зв»язку з переїздом в іншу державу ОСОБА_1 припинено виплату пенсії з 01.01.2015 року ( а.с.38, 40).

Вирішуючи питання щодо здійснення неотриманих позивачем виплат пенсії в грошовому виразі за січень-березень 2017 року в розмірі 3 875, 52 грн., суд зазначає, що питання щодо визначення суми виплат не належить до компетенції суду, а тому останній лише констатує право позивача на отримання суми встановленої пенсії за минулий час.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4, (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так, зазначаючи про завдання діями відповідача моральної шкоди, яку позивач оцінив у сумі 50 000 грн., позивач не наводить розрахунку моральної шкоди, тому суд не вбачає правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Судом було достовірно встановлено, що порушення права позивача на отримання пенсії відбулось з 01 січня 2017 року, у зв'язку з чим, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо припинення за січень - березень 2017 року виплати пенсії позивачу та зобов'язати відповідача поновити за січень-березень 2017 року нарахування та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1.

Відповідно до ч.1 ст. 102 Кодексу адміністративного судочинств України пропущений з поважних причин процесуальний строк встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Так як позивач з поважних причин пропустив строк на звернення до суду з адміністративним позовом, причини поважності пропуску строку позивачем не заперечуються відповідачем, тому суд вважає, що пропущений позивачем процесуальний строк підлягає поновленню.

Згідно статті 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Статтею 94 КАС України передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Матеріалами справи підтверджено, що позивач при поданні адміністративного позову до суду сплатив судовий збір у сумі 640 грн.( а. с.1).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Білопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання дій протиправними, стягнення суми заборгованості та моральної шкоди,- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Білопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо невиплати за січень- березень 2017 року пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ( місце реєстрації: АДРЕСА_1; місце проживання: АДРЕСА_2).

Зобов»язати Білопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області за січень-березень 2017 року поновити нарахування та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ( місце реєстрації: АДРЕСА_1; місце проживання: АДРЕСА_2).

В задоволенні іншої частини поовних вимог відмовити. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України постанова суду виконується негайно у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути з Білопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 640 ( шістсот сорок) грн.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня о тримання копії постанови. Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: