Справа № 1522/18896/12
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року м.Київ К/800/6953/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Мороз В.Ф.,

Швед Е.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, за участю прокуратури Приморського району м.Одеси, про визнання без діяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому просив визнати протиправними дії щодо виплати не в повному обсязі допомоги на оздоровлення та зобов'язати виплатити щорічну допомоги на оздоровлення за 2012 рік відповідно до ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 5145 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи; вважає відмову відповідача у виплаті одноразової компенсації відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірною та такою, що порушує його право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 30 січня 2013 року позов задоволено; визнано протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради в частині нарахування та виплати ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення у 2012 році не в повному обсязі; стягнуто з відповідача на користь позивача передбачену ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» одноразову щорічну допомогу на оздоровлення за 2012 рік в сумі 5245 грн.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог, оскільки Кабінетом Міністрів України у 2012 році не було встановлено розмір допомоги на оздоровлення, як це передбачено Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік», а тому її виплата має бути проведена у розмірі, встановленому ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року задоволено апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради; скасовано постанову Приморського районного суду м.Одеси від 30 січня 2013 року; ухвалено нову в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення, яка виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в розмірі, встановленому постановою КМ України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року та залишити в силі постанову Приморського районного суду м.Одеси від 30 січня 2013 року.

У касаційній скарзі та доповненнях до неї позивач зазначає про право на отримання одноразової компенсації відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вказує, що Конституційний Суд України у рішенні від 22 травня 2008 року зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, а норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» значно звузили соціальні гарантії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому не можуть бути застосовані.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 має статус особи, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії, 2 групи, що підтверджується посвідченнями серії НОМЕР_1, виданим 30 липня 2003 року, довідкою МСЕК АВ №000985, перебуває на обліку в Департаменті праці та соціальної політики Одеської міської ради, має право на пільги, передбачені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи».

У 2012 році позивачу виплачена щорічна допомога на оздоровлення в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в сумі 120 грн.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено виплату щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам І і ІІ групи у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет на 2012 рік» встановлено, що у 2012 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N13, ст.178 із наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» установлено громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи - інвалідам I і II групи, розмір щорічної допомоги на оздоровлення - 120 грн.

Вищезазначені положення Закону України «Про державний бюджет на 2012 рік», прийнятого пізніше ніж Закон № 796-XII, неконституційними не визнавалися, положення постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є чинними.

За вказаними обставинами колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про правомірність нарахування позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562.

Доводи касаційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді