Справа № 821/1047/17
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/1047/17
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» (далі - відповідач) у якому просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 76 921,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 1995 р. по 2015 р. проходив службу в органах внутрішніх справ та державній пенітенціарній службі України. Наказом управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі від 25.11.2015 р. №57 о/с був звільнений 30.11.2015 р. з Державної кримінально - виконавчої служби України у запас Збройних Сил України за п.64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Після звільнення одноразова грошова допомога виплачена не була у зв'язку з чим позивач звернувся до суду. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 08.11.2016 р. по справі №821/3762/15-а, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2017 р., стягнуто з відповідача на користь позивача одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 18765,00 грн., розрахунок з позивачем було проведено 06.07.2017 р. Вважає, що за період затримки виплати грошової дороги при звільненні склав з 01.12.2015 р. по 05.07.2017 р., що призвело до звернення з даним позовом до суду.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження без його участі. Позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених в позовній заяві та додаткових поясненнях. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений особисто, що підтверджується розпискою в матеріалах справи. Подав до суду письмові заперечення з яких вбачається, що проти задоволення позову заперечує з підстав викладених в таких запереченнях. Просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Частиною 6 статті 128 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, відповідно до наказу Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі від 25.11.2015 р. №57 о/с, був звільнений 30.11.2015 р. з Державної кримінально - виконавчої служби України у запас Збройних Сил України за п.64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 р. у справі №821/3852/15-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, третя особа- Північна виправна колонія Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі (№90) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення коштів, позовні вимоги задоволені частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 25.11.2015 № 57 о/с в частині звільнення з Державної кримінально-виконавчої служби України ОСОБА_1; поновлено ОСОБА_1 на службі в Державній кримінально-виконавчій службі України на посаді начальника оперативного відділу Північної виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі (№ 90); стягнуто з Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 8432 грн. 71 коп. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаної постанови, наказом від 27.05.2016 р. №22 о/с було скасовано наказ від 25.11.2015 р. №57 о/с про звільнення.

Наказом від 22.06.2016 р. №26 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби через хворобу.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2016 р. апеляційну скаргу Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, автономній Республіці Крим та місті Севастополі задоволено, постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 р. у справі №821/3852/15-а скасовано та прийнято нову постанову якою відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову до Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі.

Тому, наказом від 28.09.2016 р. №42 о/с були скасовані попередні накази відносно ОСОБА_1, а саме наказ від 27.05.2016 р.№22 о/с та наказ від 22.06.2016 р. №26 о/с.

Таким чином, дійсним залишився наказ Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі від 25.11.2015 р. №57 о/с.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 08.11.2016 р. у справі 3821/3762/15-а, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2017 р., адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Північної виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі (№ 90) щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні; стягнуто з Північної виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі (№ 90) () на користь ОСОБА_1 (ідент. код НОМЕР_1) одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 18765,00 грн.; стягнуто з відповідача на користь позивача одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 18765,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 18765,00 грн. було сплачено позивачу 06.07.2017 р.

У зв'язку з чим, відповідач безпідставно з 01.12.2015 р. по 05.07.2017 р. не виплачував ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні.

Відповідно до п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально- виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до ч. 7 ст. 9 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до ч. 7 ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації, закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (постанова Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 21-389а 13).

При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 вказаної Конвенції встановлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Таким чином, невиконання або неналежне виконання нормативних актів, якими передбачено певні соціальні гарантії, через законодавчо визначений статус не є підставою для виправдання дискримінуючої несвоєчасної виплати грошового забезпечення при звільненні з органів внутрішніх справ.

Отже, принцип верховенства права захищає право позивача на отримання в день звільнення грошового забезпечення.

У зв'язку з цим, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні.

Суд погоджується з позицією позивача щодо розрахунку суми, яка підлягає стягненню, виходячи з наступного.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 18 травня 2016 року по справі №821/3852/15-а та у постанові Херсонського окружного адміністративного суду від 08.11.2017 р. №821/3762/15-а, встановлено, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 131,94 грн.

Таким чином, суд при обрахунку ОСОБА_1 розміру середнього заробітку за час затримки виконання постанови суду виходить із одноденного заробітку в сумі 131,94 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, остаточний розрахунок з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні було здійснено 06.07.2017 р., що підтверджується банківською випискою по картковому рахунку.

Середньоденне грошове забезпечення позивача на день звільнення складало 131,94 грн.

Кількість календарних днів, протягом яких відповідач затримав ОСОБА_1 виплату одноразової грошової допомоги при звільненні складає 583 днів, а саме: з 01.12.2015 р. по 05.07.2017 р.

Отже, розрахунок суми, яка підлягає стягненню за затримку повного розрахунку складає: 131,94 грн. х 583 дні = 76 921,02 грн.

Крім цього, суд зазначає, що у постанові Верховного Суду України від 18.01.2017 № 6-2912цс16 зазначено: «Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняються від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум».

Таким чином, рішенням суду по справі № 821/3762/15-а встановлено порушення відповідача щодо не виплати ОСОБА_1 всіх сум при звільненні.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов є підставний та обґрунтований, а тому його слід задовольнити.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 128, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державної установи "Північна виправна колонія (№90) " на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 76 921,02 грн. (Сімдесят шість тисяч дев'ятсот двадцять одна гривня 02 коп.)

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Войтович І.І.

кат. 12.3