Справа № 820/3131/17
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

26 вересня 2017 р. № 820/3131/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

при секретарі судового засідання - Принцевській Ю.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Ступіна В.В.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в якому просить суд:

- скасувати постанову Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ВП № 33253884 від 17.08.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та зняти арешт з земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_3;

- зобов'язати Ленінський відділ Державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, , зняти арешт та скасувати заборони з ОСОБА_3, що містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис від 17.08.2012 року за №12886749.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2017 р. здійснено заміну відповідача - Ленінський відділ державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області на правонаступника - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що скасувати постанову Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ВП №33253884 від 17.08.2012 року є незаконною та підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити.

Вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав.

Як вбачається з копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0907 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2(а.с.24).

Судом встановлено, що з метою укладання цивільно-правової угоди позивач звернувся до нотаріальної контори, де йому стало відомо про наявність арешту який накладено на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

У зв'язку з чим, позивач через адвоката звернувся з заявами до начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області та Головного територіального управління юстиції Харківській області, в яких просив провести службову перевірку та скасувати арешти накладені на майно ОСОБА_3(а.с.16).

За результатами розгляду вказаної заяви, відповідачем надіслано на адресу позивача та його адвоката лист від 12.06.2017 р., яким роз'яснено про право особи, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту(а.с.17).

Головним територіальним управлінням юстиції Харківській області також було розглянуто заяву та листом від 12.06.2017 р. повідомлено, що заяву позивача направлено для розгляду до Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області та запропоновано начальнику Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області розглянути вказану заяву та вжити заходів щодо поновлення прав та охоронюваних законом інтересів сторін виконавчого провадження(а.с.18).

Як встановлено з матеріалів справи, 16.06.2017 року позивач через адвоката повторно звернувся до начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області(а.с.19).

Листом від 29.06.2017 року повідомлено адвоката позивача, що Ленінський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області не має можливості надати завірені копії постанов про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження з огляду на те, що матеріали виконавчого провадження № 33253884 знищені відповідно до п. 9.9. наказу «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби»(а.с.20).

Не погоджуючись з правомірністю накладення арешту на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 яка належить позивачу, останній звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV, який був чинним на момент спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За правилами ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про виконавче провадження" учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання.

Сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник (ч. 1 ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження").

Положеннями пункту 5 ч. 3 ст. 11 Закону України від 21.04.1999 року №606-XIV визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Зі змісту ст. 57 "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Положеннями ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII ( що є чинним на даний час) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Судом встановлено, що постановою Ленінського виділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 20.06.2012 року відкрито виконавче провадження (ВП №33253884) з виконання постанови №008258 про стягнення з ОСОБА_3 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2., адреса: АДРЕСА_1) на користь Харківдержрибоохорона штраф у розмірі 68,0 грн.(а.с.54).

Згідно вказаної постанови, строк добровільного виконання боржником визначено до 27.06.2012 р.

У зв'язку з невиконанням у встановлений державним виконавцем термін виконавчого документу, 26.07.2012 року державним виконавцем Ленінського виділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на земельну ділянку №49 від 26.07.2007 р. по АДРЕСА_3, площею 0,1000 га, що належить боржнику ОСОБА_3(а.с.56).

Також, 17.08.2012 року державним виконавцем Ленінського виділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на земельну ділянку №85 від 24.11.2009 р. по АДРЕСА_2, площею 0,0900 га, що належить боржнику ОСОБА_3(а.с.57).

У свою чергу, 17.08.2012 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено запис за №12886749 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_3, накладені постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 17.08.2012 ВП № 33253884.

Як вбачається з копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 19.06.2017 р., власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_3, однак ідентифікаційний номер особи не вказано(а.с.15).

Крім того, суд зазначає, що датою народження позивача є ІНФОРМАЦІЯ_3 р.(а.с.21-22), тоді як відповідно до постанов державного виконавця датою народження боржника - ОСОБА_3 є ІНФОРМАЦІЯ_2.

Додатково суд вважає за необхідне відзначити, що адресою боржника - ОСОБА_3, згідно постанов відповідача, вказано АДРЕСА_1, проте, як встановлено судом з копії паспорту позивача, що виданий 22.11.1999 р., останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4(а.с.22).

Також, згідно наданих у судовому засіданні пояснень представником відповідача, на виконання вимог п. 9.9. наказу «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» строк матеріали виконавчого провадження №33253884 знищені.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що арешт та оголошення заборони на відчуження земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Комінтернівським РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області 22.11.1999 р., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4) накладено помилково.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що оскільки матеріалами справи підтверджено відсутність у відповідача на виконанні будь-яких виконавчих проваджень відносно ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_3, виданий Комінтернівським РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області 22.11.1999 р., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4) - як боржника, суд приходить до висновку, що застосовуючи приписи Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. № 606-XIV (в редакції Закону, що був чинний на момент накладення арешту) у поєднанні з вимогами Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (чинний на даний час) та, беручи до уваги відсутність підстав для накладення арешту на земельну ділянку по АДРЕСА_2, який обмежує права позивача, як власника нерухомого майна, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 86).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає вимоги позивача є правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження з земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_3, накладені постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 17.08.2012 ВП №33253884.

Зобов'язати Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області зняти арешт та скасувати заборони з ОСОБА_3, що містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис від 17.08.2012 року за №12886749.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 03 жовтня 2017 р.

Суддя Мар'єнко Л.М.