Справа № 802/922/17-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 жовтня 2017 р. Справа № 802/922/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Р.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Макарової К.В.

представників відповідача: Галузінського О.Ю., Спиней Ю.А.

без участі позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: голови Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області Уткіна Владислава Анатолійовича, Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області

про: визнання протиправними та скасування розпоряджень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 з адміністративним позовом до голови Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області Уткіна Владислава Анатолійовича; Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання протиправними та скасування розпоряджень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що починаючи з 1995 року працює в Гайсинській районній державній адміністрації, з 2007 року на посаді керівника апарату Гайсинської РДА. В подальшому, 24.04.2017 заступник голови Гайсинської РДА Несвятий С. М. усно повідомив позивача про те, що посада керівника апарату скорочується, одночасно запропонувавши підписати лист ознайомлення. Однак, розпорядження, яким саме скорочено вказану посаду, для ознайомлення ОСОБА_3 не надано.

Позивач ознайомилась із розпорядженням лише після його опублікування на офіційному сайті. Згідно п. 1 розпорядження №116 від 24.04.2017 "Про упорядкування структури апарату районної державної адміністрації" затверджено з 01.07.2017 року перелік структурних підрозділів апарату районної державної адміністрації та їх граничну чисельність у новій редакції. Відповідно до Додатку до розпорядження №116 посаду "керівник апарату" виведено, в свою чергу введено посаду "заступник голови-керівник апарату районної державної адміністрації".

Із даним розпорядженням позивач не погоджується, вважає його протиправним з тих підстав, що воно прийнято в порушення Закону України "Про місцеві державні адміністрації" та постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 №15, за змістом якої передбачена посада керівника апарату місцевої державної адміністрації.

Крім того, позивач вказує, що відповідно до п. 3 Розпорядження №116 зобов'язано попередити про наступне вивільнення із займаної посади керівника апарату райдержадміністрації ОСОБА_3 з 30.06.2017р.

На виконання вказаного розпорядження 30 червня 2017 головою Гайсинської райдержадміністрації прийнято розпорядження №36-рк "Про звільнення ОСОБА_3", яке позивач також вважає протиправним.

За наведених обставин вище, згідно із заявою про зміну та доповнення позовних вимог від 05.07.2017 за вх.№14521 позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Розпорядження голови Гайсинської РДА "Про упорядкування структури апарату районної державної адміністрації" від 24.04.2017 за №116 в частині виведення з апарату райдержадміністрації посади керівника апарату райдержадміністрації та введення в апарат райдержадміністрації посади заступника голови райдержадміністрації - керівника апарату;

- зобов'язати голову Гайсинської районної державної адміністрації привести склад та структуру районної державної адміністрації відповідно до ст. 44 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" з посадою керівник апарату;

- скасувати розпорядження Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області "Про звільнення ОСОБА_3" від 30.06.2017 року за №36-рк;

- поновити ОСОБА_3 на посаді керівника апарату Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області із 30.06.2017 року.

- стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, натомість клопотанням за вх. №21054 представник позивача просить розгляд справи здійснювати без її участі та окремо зазначивши, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд адміністративний позов задовольнити.

Представники відповідача Гайсинської РДА щодо заявлених позовних вимог заперечували та просили суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідач голова Гайсинської РДА відповідно до клопотання просив розгляд справи здійснювати без його участі, із позовними вимогами не погоджується та вважає їх безпідставними.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково, з огляду на наступне.

24 квітня 2017 року головою районною державною адміністрацією Владиславом Уткіним винесено розпорядження №116 "Про упорядкування структури апарату районної державної адміністрації", згідно якого змінено структуру апарату РДА та затверджено з 01 липня 2017 року перелік структурних підрозділів апарату районної державної адміністрації та їх граничну чисельність у новій редакції згідно з додатком.

Відповідно до п. 3 розпорядження №116 визначено попередити про наступне вивільнення із займаної посади керівника апарату райдержадміністрації ОСОБА_3 з 30 червня 2017 року.

Згідно додатку до розпорядження №116 від 24.04.17 посада "Керівник апарату" виводиться натомість введено посаду "Заступник голови-керівник апарату районної державної адміністрації".

25 квітня 2017 року голова районної державної адміністрації Владислав Уткін попередженням повідомив керівника апарату райдержадміністрації ОСОБА_3, що відповідно до розпорядження №116 від 24.04.2017 "Про упорядкування структури апарату районної державної адміністрації" посада керівника апарату райдержадміністрації скорочується та з 30.06.2017 року ОСОБА_3 підлягає звільненню у відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Також, вказаним попередженням позивачу запропоновано в апараті райдержадміністрації відповідно до її фаху посаду завідувача сектору управління персоналом апарату райдержадміністрації.

25 квітня 2017 року головою районної державної адміністрації письмово надано керівнику апарату ОСОБА_3 пропозицію щодо іншої рівнозначної посади державної служби завідувача сектора управління персоналом апарату райдержадміністрації.

Однак, як слідує із пропозиції від 25.04.2017 підпис ОСОБА_3 відсутній у рядках "З пропозицією ознайомлена"; "Згодна"; "Від пропозиції відмовляюсь".

В подальшому, 03 травня 2017 року ОСОБА_3 звернулась із заявою до голови Гайсинської районної державної адміністрації про надання можливості ознайомитись із розпорядженням №116 від 24.04.2017 року "Про упорядкування структури апарату районної державної адміністрації".

Згідно матеріалів справи, 25.05.17 голова райдержадміністрації звернувся до голови Вінницької обласної державної адміністрація Коровія В.В. із погодження про звільнення ОСОБА_3 з посади керівника апарату Гайсинської РДА, в зв'язку із упорядкуванням структури апарату РДА відповідно до ст. 43 та п. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", п. 1 ст. 40 КЗпП.

Вінницька обласна державна адміністрація 01.06.2017 листом за №01.01-69/3203 повідомила Гайсинську РДА, що не заперечує щодо звільнення ОСОБА_3 з посади керівника апарату Гайсинської РДА.

30 червня 2017 року розпорядженням №36-рк звільнено ОСОБА_3 з посади керівника апарату Гайсинської районної державної адміністрації з 30 червня 2017, у зв'язку із реорганізацією та зміною структури апарату райдержадміністрації.

Також, розпорядженням №36-рк визначено виплатити ОСОБА_3 компенсацію за 59 календарних днів, а саме частину невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 14.04.2016 року по 13.04.2017 року у кількості 28 календарних днів, додаткову відпустку за 2017 рік у кількості 15 календарних днів, додаткову соціальну відпустку за 2017 рік 10 календарних днів та 6 календарних днів щорічної основної відпустки за період з 14.04.2017 року по 30.06.2017 року, відповідно до ст. 24 Закону України "Про відпустки". Крім того, виплатити ОСОБА_3 вихідну допомогу у розмірі її середньомісячного заробітку, відповідно до ст. 44 КЗпП України та п. 4 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" від 09.04.1999, №586-XIV (далі - Закон №586-XIV), місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.

Статтею 5 Закону №586-XIV визначено, що склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій. У межах бюджетних асигнувань, виділених на утримання відповідних місцевих державних адміністрацій, а також з урахуванням вимог статті 18 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", їх голови визначають структуру місцевих державних адміністрацій. Типове положення про структурні підрозділи місцевої державної адміністрації та рекомендаційний перелік її структурних підрозділів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.6 Закону №586-XIV, на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Статтею 8 Закону №586-XIV визначено, що місцеві державні адміністрації очолюють голови відповідних місцевих державних адміністрацій. Голови місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду Президентом України за поданням Кабінету Міністрів України на строк повноважень Президента України.

Згідно з ст.10 Закону №586-XIV, перший заступник та заступники голів місцевих державних адміністрацій виконують обов'язки, визначені головами відповідних державних адміністрацій, і несуть персональну відповідальність за стан справ на дорученій їм ділянці роботи. Перший заступник та заступники голови обласної, районної державної адміністрації призначаються на посаду головою відповідно обласної, районної державної адміністрації за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Статтею 39 Закону №586-XIV визначено, що голови місцевих державних адміністрацій: 1) очолюють відповідні місцеві державні адміністрації, здійснюють керівництво їх діяльністю, несуть відповідальність за виконання покладених на місцеві державні адміністрації завдань і за здійснення ними своїх повноважень; 2) представляють відповідні місцеві державні адміністрації у відносинах з іншими державними органами та органами місцевого самоврядування, політичними партіями, громадськими і релігійними організаціями, підприємствами, установами та організаціями, громадянами та іншими особами як в Україні, так і за її межами; 3) призначають на посади та звільняють з посад своїх заступників, керівників структурних підрозділів відповідно до статей 10 та 11 цього Закону; 4) призначають на посади та звільняють з посад керівників апаратів місцевих державних адміністрацій та керівників структурних підрозділів апаратів місцевих державних адміністрацій; 4 - 1) затверджують положення про апарат місцевої державної адміністрації та положення про її структурні підрозділи; 5) укладають та розривають контракти з керівниками підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління відповідної місцевої державної адміністрації, або уповноважують на це своїх заступників; 6) погоджують у встановленому порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників не підпорядкованих підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління органів виконавчої влади вищого рівня, крім керівників установ, підприємств і організацій Збройних Сил та інших військових формувань України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції; 7) в межах затверджених бюджетів виступають розпорядниками коштів відповідних державних адміністрацій, використовуючи їх лише за цільовим призначенням; 8) регулярно інформують населення про стан виконання повноважень, покладених на місцеву державну адміністрацію; 9) утворюють для сприяння здійсненню повноважень місцевих державних адміністрацій консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи, служби та комісії, члени яких виконують свої функції на громадських засадах, а також визначають їх завдання, функції та персональний склад; 10) здійснюють інші функції, передбачені Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, органів виконавчої влади вищого рівня. У разі відсутності голови місцевої державної адміністрації його функції і повноваження виконує перший заступник голови, а у разі відсутності останнього - один із заступників голови місцевої державної адміністрації.

Згідно з ст.40 Закону №586-XIV, перші заступники та заступники голови, інші посадові особи місцевих державних адміністрацій здійснюють функції і повноваження відповідно до розподілу обов'язків, визначених головами місцевих державних адміністрацій, і несуть відповідальність за стан справ у дорученій сфері перед головою місцевої державної адміністрації, органами виконавчої влади вищого рівня.

Відповідно до ст.41 Закону №586-XIV, голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством. Проекти розпоряджень нормативно-правового характеру погоджуються з керівниками відповідних структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій.

Статтею 44 Закону №586-XIV визначено, що для правового, організаційного, матеріально-технічного та іншого забезпечення діяльності місцевої державної адміністрації, підготовки аналітичних, інформаційних та інших матеріалів, систематичної перевірки виконання актів законодавства та розпоряджень місцевої державної адміністрації, подання методичної та іншої практичної допомоги місцевим державним адміністраціям та органам місцевого самоврядування головою місцевої державної адміністрації утворюється апарат місцевої державної адміністрації в межах виділених бюджетних коштів. Апарат місцевих державних адміністрацій очолює керівник, який призначається на посаду головою місцевої державної адміністрації. Голова місцевої державної адміністрації затверджує положення та визначає структуру апарату, призначає на посади і звільняє з посад керівників та інших працівників структурних підрозділів апарату.

Також, Постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.2012 року №606 "Про затвердження рекомендаційних переліків структурних підрозділів обласної, Київської та Севастопольської міської, районної, районної в мм. Києві та Севастополі державних адміністрацій" затверджено рекомендаційні переліки структурних одиниць та міститься вказівка щодо створення апарату, який має очолювати керівник.

Відтак, положеннями постанови КМУ від 18.04.2012 затверджено рекомендаційні переліки структурних одиниць, за приписами якої апарат очолює керівник.

Відповідно до Типового положення про службу управління персоналом державного органу, затвердженого наказом Нацдержслужби 03.03.2016 №47, чисельність служби управління персоналом визначається з розрахунку до 20 осіб на одного спеціаліста служби управління персоналом.

Виходячи із системного аналізу вказаних вище положень та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що оскаржуване розпорядження №116 від 24.04.2017 "Про упорядкування структури апарату районної державної адміністрації", яке підписано головою Гайсинської РДА прийняте у відповідності до положень Закону України "Про місцеві державні адміністраці" та в межах покладених на голову РДА повноважень, визначених статтею 39 Закону №586-XIV.

За наведених вище обставин, підстави для задоволення позовних вимог в часитині визнання протиправним та скасувати Розпорядження від 24.04.2017 за №116 щодо виведення з апарату райдержадміністрації посади керівника апарату райдержадміністрації та введення в апарат райдержадміністрації посади заступника голови райдержадміністрації - керівника апарату - відсутні.

Надаючи оцінку розпорядженню голови РДА про звільнення позивача з посади керівника апарату, суд виходить з наступного.

Так, 30 червня 2017 року розпорядженням №36-рк звільнено ОСОБА_3 з посади керівника апарату Гайсинської районної державної адміністрації з 30 червня 2017, у зв'язку із реорганізацією та зміною структури апарату райдержадміністрації.

Пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частини першої та другої статті 49-2 цього ж Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Частина третя статті 49-2 КЗпП України встановлює, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення наведених положень Кодексу законів про працю України, можливо дійти висновку, що власник або уповноважений ним орган зобов'язані повідомити працівника про наступне вивільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці не пізніше ніж за два місяці та одночасно запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади в цій же установі, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Цей процес, при якому працівникові повинні пропонувати усі вакантні посади, має тривати до закінчення цього двохмісячного строку, а саме ж звільнення працівника можливе лише у разі відмови останнього від зайняття будь-якої із запропонованих роботодавцем посад.

Досліджуючи підстави звільнення позивача за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, які відображені у оскаржуваному розпорядженні №36-рк від 30.06.2017, судом встановлено, що під зміною в організації виробництва і праці відповідач пов'язує реорганізацію шляхом об'єднання посад заступник голови та керівник апарату шляхом створення нової - заступник голови - керівник апарату. Також, відповідач зазначає, що новостворена посада належить до вищої групи оплати праці, а тому останній був не вправі запропонувати вказану посаду ОСОБА_3

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Слід відзначити, що розпорядженням №116 від 24.04.2017 року "Про упорядкування структури апарату районної державної адміністрації" не передбачено реорганізацію райдержадміністрації шляхом злиття або скорочення чисельності штату її працівників.

Також, згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України поняття "ліквідація", "реорганізація", "перепрофілювання", "банкрутство", "скорочення чисельності або штату працівників" - стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

Із матеріалів справи судом встановлено, що Гайсинська РДА як юридична особа ні ліквідована, ні реорганізована не була, відповідних відомостей Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не містить.

У свою чергу упорядкування структури апарату РДА, шляхом об'єднання посад заступник голови та керівник апарату та створення нової посади заступник голови - керівник апарату не є ліквідацією або реорганізацією Гайсинської РДА, а свідчить лише про зміну її внутрішньої (організаційної) структури. При цьому, відповідач самостійно в своїх запереченнях вказує на те, що скорочення посад та чисельність апарату Гайсинської РДА не відбулось. При цьому чисельна кількість установи до прийняття оскржуваного розпорядження та після становить 31 особу.

Відтак, на відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників структурних підрозділів апарату райдержадміністрації згідно з п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників.

Зазначений висновок узгоджується також із нормою ч. 3 ст. 36 КЗпП України, відповідно до якої в разі реорганізації підприємства, установи, організації (злиття, приєднання, поділ чи перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

Крім того, при звільненні позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відповідачем у повній мірі не дотримано положень частини другої цієї статті, та належним чином не виконано обов'язок, передбачений статтею 49-2 КЗпП України, запропонувати працівнику іншу роботу в Гайсинській РДА, що є порушенням вимог трудового законодавства та основоположних гарантій працівника на працю.

Вказане також узгоджується із думкою Верховного суду України, яка висвітлена у постанові від 01.04.2015р. по справі №6-40цс15.

Зокрема, як вбачається із матеріалів справи, а саме попередження від 25.04.17, яким повідомлено про можливе вивільнення та запропоновано ОСОБА_3 посаду завідувача сектору управління персоналом апарату райдержадміністрації, що відтворено аналогічно у пропозиції від 25.04.17.

На вказану пропозицію щодо посади завідувача сектору управління персоналом апарату райдержадміністрації ОСОБА_3 згоди або відмови не надала.

Водночас, як видно із довідки про перелік вакантних посад державних службовців в апараті Гайсинської РДА на момент звільнення позивача рахувались ряд вакантних посад в апараті райдержадміністрації, які позивачу запропоновані не були.

Дані обставини розцінюються судом як не виконання відповідачем обов"язку, який покладено на останнього згідно законодавства про працю.

Виходячи з аналізу норм КЗпП України, оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України, то роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Вищезазначене дає суду підстави для висновку, що в період між попередженням позивача про звільнення із займаної посади до самого звільнення, а саме з 25.04.2017 по 30.06.2016 року, в апараті райдержадміністрації існували вакантні посади, а відтак існувала можливість для працевлаштування позивача на нову посаду, яку роботодавець - відповідач, всупереч ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України не запропонував, а тому таке звільнення ОСОБА_3 в жодному разі не можна вважати законним.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскаржуване розпорядження від 30.06.2017 року №36-рк є протиправним та підлягає скасуванню, так як звільнення ОСОБА_3 здійснено з порушенням законодавства про працю.

Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Тобто, поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця. Виходячи із положень трудового законодавства незаконно звільнений працівник не поновлюється на попередній роботі лише тоді, коли повністю ліквідоване підприємство. Проте така підстава у нашому випадку відсутня.

Отже, при вирішенні питання щодо поновлення позивача на роботі суд виходить із того, що оскаржуване розпорядження від 30.06.2017 року №36-рк підлягає визнанню протиправним та скасуванню, відповідно, ОСОБА_3 повинна бути поновлена на посаді з якої вона незаконно звільнена, а саме на посаді керівника апарату райдержадміністрації з 01 липня 2017 року, тобто з наступного дня після звільнення. Оскільки днем звільнення є 30 червня 2017 року, він є останнім робочим днем для позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Ураховуючи, що звільнення ОСОБА_3 відбулося 30 червня 2017 року, тому середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме за травень-червень 2017 року.

Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

У відповідності до довідки Гайсинської РДА від 02.08.2016 року №02-17-2323 доходи позивача за два останні місяці роботи (травень та червень 2017 року) становлять 14484,75 грн., з відпрацьованих в травні 14 календарних днів та 17 календарних днів у червні.

Також, слід зазначити, що відповідачем в судовому засіданні повідомлено суд про те, що позивач перебуває на обліку в Центрі зайнятості та отримує допомогу по безробіттю в розмірі 70% від заробітної плати, оскільки має виплати по інвалідності. Проте, під час звернення до суду із адміністративним позовом ОСОБА_3 користуючись своїм правом та обов'язком не повідомила суд про перебування її на обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове соціальне страхування на випадок безробіття" загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

При цьому, слід врахувати, що відповідно до п. 32 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Відтак, з метою належного захисту прав позивача, а також враховуючи, що ні позивач, ні її представник в судове засідання не прибули, надавши клопотання про розгляд справи без їх участі, суд дійшов висновку, що належним правовим захистом є зобов"язання Гайсинської РДА нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.07.2017 року по 04.10.2017 року.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 256 КАС України постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Водночас визначаючись щодо позовних вимог в частині відшкодування завданої моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Так, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводить потерпіла особа, зазначаючи у позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Письмовими доказами на ствердження наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров'я у зв'язку з хвилюваннями, спричиненими посяганням на права потерпілого; висновки лікарів чи медичних комісій про ступінь втрати працездатності, про необхідність проведення хірургічної операції; довідки про відрахування з вузу тощо.

Згідно заяви позивача (а.с. 166) остання вказує, що через протиправні дії відповідача голови РДА у неї проявилась невилікавна аутоімунна хвороба.

Проте, в першу чергу слід зазначити, що позивачем дії голови РДА не оскаржуються. Натомість предметом спору є розпорядження голови РДА "Про упорядкування структури апарату районної державної адміністрації", яке, як установлено судом, прийнято відповідно до вимог Закону.

Крім того, відповідно до листа заступника голови РДА від 21.03.2017 №02-27-9/9 слідує, що позивач за період з 23.06.2016 по 21.03.2017 перебувала на лікарняних 211 календарних днів. 29.11.2016 позивачу обласною медико-соціальною експертною комісією оформлено групу інвалідності. При цьому, за іншими матеріалами справи (а.с. 134) судом установлено, що позивач має захворювання та приймає ліки, що пригнічують імунну систему задовго до прийняття спірного наказу №116 від 24.04.2017.

Відтак, суд відхиляє вимогу позивача про стягнення на її користь моральної шкоди, оскільки матеріали справи не містять належних доказів в підтвердження обставин заподіяння їй втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань оскаржуваними наказами.

Згідно із ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити частково.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Гайсинської РДА від 30.06.2017 №36-рк "Про звільнення ОСОБА_3".

Поновити ОСОБА_3 на посаді керівника апарату Гайсинської районної державної адміністрації з 01.07.2017 року.

Зобов'язати Гайсинську районну державну адміністрацію Вінницької області нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 01.07.2017 року по 04.10.2017 року.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді керівника апарату Гайсинської районної державної адміністрації та зобов'язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць звернути до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя /підпис/ Дмитришена Руслана Миколаївна

Згідно з оригіналом.

Суддя:

Секретар: