Справа № 802/2272/16-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2272/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: АльчукМ.П.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

04 жовтня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини та ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 29 червня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2016 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 29.06.2017 року вказаний позов задовольнив частково.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

В свою чергу, позивачем також подана апеляційна скарга в якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та представник відповідача підтримали доводи своїх апеляційних скарг у повному обсязі та заперечували проти апеляційних скарг один одного відповідно.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 17 липня 2014 року Європейським судом з прав людини прийнято рішення у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" (далі рішення Європейського суду), яким постановлено, що у справах, наведених у додатку 1 до рішення:

було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

було порушення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

(а) упродовж трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконанню та виплатити по 2000 (дві тисячі) євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у Додатку відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди та компенсацією судових та інших витрат плюс будь-які податки, що можуть нараховуватись заявникам на зазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу;

(b) із закінченням зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на цю суму нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої може бути додано три відсоткові пункти.

З зазначеного видно, що рішення Європейського суду з прав людини у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" має бути виконано у строк до 17 жовтня 2014 року.

Як встановлено судом, вказане рішення Європейського суду виконано частково, а саме:

- на користь ОСОБА_2 Міністерством юстиції України перераховано кошти у сумі 32603,10 грн. (еквівалент 2000 євро), що підтверджується платіжним дорученням №7141 від 02.10.2014 р.;

- по рішенню Замостянського районного суду м. Вінниці від 06.04.2007 р. № 2-160/07 перераховано заборгованість у сумі 6377,68 грн.;

- по рішенню Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.03.2006 р. № 2-3039/06 перераховано 3528,30 грн.;

- по рішенню Замостянського районного суду м. Вінниці від 16.10.2006 р. перераховано заборгованість у сумі 2481,30 грн.

- рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р. виконано в частині видання наказу про звільнення в 2015 р. та трудової книжки (а.с. 146), а саме змінено дату звільнення ОСОБА_2 з 08.05.2012 року на 01.12.2015 року. В частині проведення повного розрахунку (зарплата, компенсація за відпустку) не виконано.

Разом з тим, постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.05.2016 року № 127/3844/16-а включено до трудового стажу період роботи позивача в ДАК "Укрресурси" з 01.12.2015 року по 26.12.2015 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2017 року у справі № 127/25888/16-ц зобов'язано акціонерну компанію "Укрресурси" видати наказ про звільнення ОСОБА_2 з 26.12.2015 року, про що внести відповідний запис в трудову книжку.

Отже, фактично даний спір виник в звязку з невиконанням рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 р. в частині невиконання рішення національного суду, а саме: Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р. стосовно видачі нового наказу про звільнення позивача з акціонерної компанії "Укрресурси" та проведення повного розрахунку (зарплата, компенсація за відпустку).

Позивач, вважаючи, що відповідачем в порушення норм чинного законодавства України не вчинено координації щодо своєчасного виконання рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року в частині виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року в його невиконаній частині майнового та зобов'язального характеру звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до преамбули Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV ( далі Закон № 3477-IV), цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( 995_004 ) і протоколів ( 994_535, 994_059, 994_802, 994_804, 994_170, 994_171, 994_536, 994_537, 994_180, 994_527 ) до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.

В силу вимог статті 2 Закону № 3477-IV, рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції ( 995_004 ). Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження" ( 606-14 ), іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

За змістом абз. 5,8,9 ч.1 статті 1 Закону № 3477-IV:

- рішення це - а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( 995_004 ); б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України; в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України; г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України;

- виконання Рішення - а) виплата Стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру;

- орган представництва - орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень.

Отже, відповідно до зазначеного рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України є обов'язковими до виконання, здійснення якого зокрема координується відповідними представником, який забезпечує представництво України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання таких рішень.

На виконання вимог вказаного Закону, було прийнято Положення про Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2006 р. N 784 ( далі - Положення N 784).

За змістом п. 1 Положення N 784, уповноважений у справах Європейського суду з прав людини є посадовою особою Міністерства юстиції, на яку покладено повноваження щодо забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини (далі - Суд) під час розгляду справ про порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( 995_004 ) (далі - Конвенція), а також інформування Комітету міністрів Ради Європи про хід виконання рішень ОСОБА_4.

Пунктом 4 Положення N 784, основними завданнями Уповноваженої особи зокрема є:

- забезпечення представництва України в ОСОБА_4 під час розгляду справ про порушення нею Конвенції ( 995_004 ), справ за заявами України стосовно порушення Конвенції іншими Договірними Сторонами, а також як третьої сторони під час розгляду справ за заявами громадян України або юридичних осіб - резидентів України проти інших Договірних Сторін;

- координація роботи, пов'язаної з підготовкою матеріалів для розгляду справ у ОСОБА_4 та виконанням його рішень, співпраця з цією метою з іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями;

Згідно п.п. 3, 7-2, пункту 5 Положення N 784, уповноважена особа відповідно до покладених на неї завдань зокрема:

- надсилає до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій запити стосовно надання матеріалів та інформації у справах про порушення Конвенції ( 995_004 ), координує роботу з підготовки пропозицій з організаційно-правових, процедурних та інших питань, пов'язаних із забезпеченням представництва України в ОСОБА_4 та виконанням його рішень;

- вживає на будь-якій стадії розгляду справи Судом заходів для відновлення прав заявника, включаючи звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, якщо у справі вбачається порушення Конвенції ( 995_004 ).

Отже, положеннями вказаних норм чітко встановлено обов'язок уповноваженого з прав людини, здійснювати ряд дій спрямований на координація роботи, пов'язаної з виконанням рішень Європейського суду з прав людини, зокрема і звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій в рамках координації роботи з підготовки пропозицій з організаційно-правових, процедурних та інших питань пов'язаних із забезпечення рішень.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні постанова про відновлення виконавчого провадження ВП № 49014939 від 25.04.2017 року про зобов'язання ДАК "Укрресурси" змінити дату наказу про звільнення ОСОБА_2 та провести з ним повний розрахунок та постанова про відкриття виконавчого провадження від 29.03.2017 року ВП №53654408 щодо завершення виконання рішення Європейського суду у справі ОСОБА_2 та інші проти України у справі № 25663/02 в невиконаній частині рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року.

Незважаючи на вимоги чинного законодавства, вказане свідчить про не виконання частини рішення суду, що в свою чергу є порушенням.

При цьому, в матеріалах справи, відсутні докази вчинення відповідачем будь-яких дій спрямованих на реалізацію його повноважень (обов'язків), стосовно координації виконання рішення ЄСПЛ, тобто виконання покладених на нього стосовно цього обов'язків.

Разом з тим, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції стосовно безпідставності посилань відповідача на звернення із вказаними службовими записками та листом, оскільки такі дії вчинялися відповідачем до поновлення та відкриття відповідних виконавчих проваджень, що свідчить про відсутність вчинення відповідачем дій спрямованих на координацію виконання вказаного рішення.

Також вірними є висновки суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення судом контролю за виконанням рішення суду відповідно до статті 267 КАС України, у вигляді встановлення відповідачу строку для подачі звіту про виконання рішення, оскільки дійсно встановлення такого строку є правом суду і сама наявність такого клопотання не означає автоматичної наявності підстав для його задоволення.

Що стосується висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні частини позовних вимог, то колегія суддів вважає їх вірними з огляду на наступне.

Судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання. Воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин, а тому позовні вимоги, щодо зобов'язання відповідача вчинити певні дії, які він ще не вчинив, є безпідставними.

В даному випадку належним та допустимим способом захисту порушених прав позивача є саме визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов'язання його вчинити дії відповідно до наявних у нього повноважень та обов'язків, при цьому суд не вправі зобов'язувати відповідача вчиняти конкретні дії та конкретних шляхом, оскільки вирішення питань, в даному випадку координації виконання рішення, є виключними (дискреційними) повноваженнями відповідача.

Згідно статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про правомірність заявлених позивачем вимог, які підтверджуються належними доказами, а тому обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 29 червня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 09 жовтня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5