Справа № 331/4203/17 (2-а/331/163/2017)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"04" жовтня 2017 р. справа № 331/4203/17
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2017 року у справі №331/4203/17

за позовом ОСОБА_1

до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У червні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення позивачу розміру пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2007 рік;

- зобов'язати відповідача перерахувати та виплачувати позивачу пенсію за віком у розмірі, обчисленому із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачені страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2014, 2015, 2016р.р.) та у 2017 році становить 3 764 грн. 40 коп. та виплатити недоплачений її розмір, з "01" червня 2017 року, тобто з моменту призначення пенсії за віком;

- зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2017 року позов задоволено, а саме:

- визнано протиправними дії відповідача щодо обчислення пенсії за віком позивачу із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2007 рік;

- зобовязано відповідача призначити позивачу пенсію за віком у відповідності із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2014-2016 роки) та виплатити недоплачений її розмір з 01.06.2017 року;

- зобовязано відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій.

Постанова мотивована неправомірністю відмови позивача у перерахунку пенсії позивача

та відмови у нарахуванні та виплаті позивачу грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідач, зокрема, зазначив, що чинним законодавством передбачено такий вид пенсії, як пенсія за віком, яка призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", при цьому Законом України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" передбачено лише певні пільги щодо призначення вказаного виду пенсії залежно від наявності спеціального стажу роботи.

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Тільки у випадку, коли особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Враховуючи вищезазначене, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", є незмінним, тобто таким, який був на момент призначення пенсії.

Позивачу з 24.02.2017 р. призначено пенсію за віком у звязку з досягненням пенсійного віку відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням даних використаних при призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (страховий стаж, спеціальний стаж, заробітна плата), що не заперечується позивачем. Отже, в даному випадку не відбулося призначення пенсії чи переведення на інший вид пенсії, який було призначено за іншим законом, а тому законні підстави для перерахунку пенсії за віком з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, відсутні.

Таким чином, відсутні правові підстави для застосування показника середньої зарплати працівників зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, оскільки, позивачем було подано заяву про переведення з одного виду пенсії на інший відповідно до ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до п.7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, працювали в закладах та установах держаної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е"-"ж" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що грошова допомога у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплачується лише при первинному призначенні пенсії, але позивачу у звязку з досягненням віку, встановленого абз.2 ст.26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" та відповідно до наданої заяви був здійснений перехід на інший вид пенсії, а саме: на пенсію за віком, отже законні підстави для виплати даної грошової допомоги відсутні.

Враховуючи вказане, виплата грошової допомоги працівникам освіти при переході на інший вид пенсії є грубим порушенням чинного пенсійного законодавства України.

Також під час вирішення питання про розподіл судових витрат у сумі 640 грн. у даній справі судом не враховано, що відповідно до п.18 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" Пенсійний фонд України та його органи, органи Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального страхування України.

Відповідно до ст.5 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Такий же висновок викладений у постанові Верховного суду України від 30.11.2016 р. у справі.

Тобто, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд не може присудити всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, так як з 01.01.2017р. відповідача звільнено від сплати судового збору.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач перебуває на обліку у відповідача та з 14 листопада 2006 року позивачу призначено пенсію відповідно за вислугу років до п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" як працівнику освіти.

З 23 листопада 2006 року позивача прийнято на посаду вчителя географії Гімназії № 2 ім. Л. Українки, тому нарахування та виплату пенсії за віком позивачу було припинено.

Після досягненням пенсійного віку позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З 01.06.2017 року відповідач призначив позивачу пенсію за віком. При розрахунку пенсії позивачу використовувався показник середньої заробітної плати по Україні за 2007 рік.

На письмове звернення позивача відповідач листом №169/В-9 від 19.06.2017 року відмовив позивачу у застосуванні при розрахунку пенсії показника заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки (2014-2016 рр.) та у виплаті разової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій. Відмова мотивована тим, що оскільки пенсія за вислугу років була призначена та виплата її припинена у звязку з працевлаштуванням на посади, які дають право на пенсію за вислугу років, то при досягненні пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", особа має право на переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком. Згідно з ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку попереднього виду пенсії.

Згідно матеріалів пенсійної справи з 14.11.2006 р. позивачу було призначено пенсію за вислугу років, а з 23.11.2006 р. її виплату припинено у звязку з працевлаштуванням на посаду, яка дає право на пенсію за вислугу років.

Враховуючи викладене, згідно поданої заяви від 24.02.2017 р. позивача переведено на пенсію за віком, обчислену з урахуванням страхового стажу 40 років 6 місяців 14 днів (коефіцієнт страхового стажу з кратністю 1,35 - 0,54675) та із заробітної плати 2063,72 грн. (середня заробітна плата за 2007 рік - 1197,91 грн.*7,72277 - індивідуальний коефіцієнт заробітку), визначеної за період роботи з 01.07.2000 по 30.04.2017 р. і її розмір складає 1235.74 грн., де: 1128.34 грн. - основний розмір пенсії (2063.72грн.*0.54675); 107,40 грн. - доплата за 10 років понаднормативного стажу.

Стосовно виплати згідно п.7-1 Прикінцевих положень цього Закону, то особи, які на день досягнення пенсійного віку відповідно ст.26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", працювали в закладах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.55 п. е"-"ж і мають страховий стаж (для чоловіків-35 років, жінок - 30 років ) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Тому, на думку відповідача, позивач права на отримання грошової допомоги не має, оскільки був факт призначення пенсії за вислугою років.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову оскільки:

- застосування показника середньої заробітної плати за 2007 рік суперечить абзацу 2 ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", так як в ній йдеться про переведення з одного виду на інший вид, у разі застосування показника середньої заробітної плати при нарахуванні попередньої пенсії, тобто вказана норма застосовується до тих видів пенсій, які регулюються саме Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування";

- при призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах, показник середньої заробітної плати по галузях економіки не застосовувався. Отже, реалізація права позивача на пенсію на підставі Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" проводиться вперше. Подібна правова позиція була також висловлена Верховним Судом України у постанові від 31 березня 2015 року у справі №21-612а14, яка відповідно до приписів ст.244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів України;

- право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій повязується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (30 років для жінок) роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії;

- на день досягнення пенсійного віку позивач працював на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", має страховий стаж 40 років 6 місяці 14 днів та на момент виникнення у позивача права на пенсію, не отримував будь-якого іншого виду пенсій. Тому, відповідно до п.7-1 р. XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" позивач має право на грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення пенсії за віком;

- з огляду на зміст та обсяг заявлених вимог, які стосуються зобовязання відповідача здійснити перерахунок призначеної пенсії, то такий перерахунок має бути здійснений з 01 червня 2017 року, тобто з дати звернення із заявою про призначення пенсії.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно з приписами ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Частиною 3 ст.45 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

В постанові від 29 листопада 2016 року №133/476/15-а Верховний Суд України дійшов висновку, що "показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування". Водночас, ОСОБА_6 було призначено пенсію відповідно до Закону № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернувся вперше.

Крім того, після призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_6 продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

За таких обставин Вищий адміністративний суд України безпідставно погодився з висновком суду апеляційної інстанції про застосування у цій справі частини третьої статті 45 Закону № 1058-ІV."

До призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" позивачу було призначено та призупинено виплату пенсії за вислугу років відповідно до п."е" ст.52 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що не заперечується відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, з урахуванням висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 29 листопада 2016 року №133/476/15-а, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач з 01.06.2017 року мав здійснювати розрахунок та виплату позивачу пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки (2014-2016рр.), що передують року звернення за призначенням пенсії, як це передбачено ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" частини 1 статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення; виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України; порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011р. №1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Таким чином, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій повязується з наявністю у особи необхідного спеціального страхового стажу (30 років для жінок) роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також не отримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

Позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії досяг пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". На день досягнення пенсійного віку позивач працював на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", мав страховий стаж 40 років 6 місяці 14 днів.

Відповідач не надав суду доказів того, що позивач після призначення пенсії за вислугою років отримував її, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача також в частині зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, оскільки відповідач діяв з порушенням вимог чинного законодавства та не довів суду правомірність своєї відмови.

Щодо доводів відповідача стосовно відшкодування судового збору колегія суддів зазначає наступне.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з Державного бюджету України судових витрат позивача в сумі 640 грн., оскільки відповідно до п.18 ст.5 Закону України "Про судовий збір" Пенсійний фонд України та його органи звільнені.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.2 ст.87 КАС України).

Пунктом 18 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: Пенсійний фонд України та його органи, органи Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального страхування України.

Проте, ані Законом України "Про судовий збір", ані КАС України не передбачено звільнення органів Пенсійного фонду України від відшкодування судових витрат, понесених стороною, яка не є суб'єктом владних повноважень, якщо судове рішення ухвалене на її користь.

Отже, судові витрати позивача за подання позову в сумі 640 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині розподілу судових, з викладенням абзацу п'ятого постанови суду від 17 липня 2017 року наступним чином: "Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 640 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя".

Керуючись ст.ст.198, 201, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2017 року у справі №331/4203/17 змінити, виклавши абзац п'ятий постанови наступним чином: "Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 640 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя".

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.254 КАС України та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко