Справа № 823/1293/17
Суддя: В.О. Гаврилюк
Дата ухвалення: 2017-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року справа № 823/1293/17

12 год. 40 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

секретар судового засідання - Попельнуха Ю.І.,

за участю:

позивача - не з'явився,

представника відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного закладу "Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України" про визнання дій незаконними та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 подав позов, в якому просить:

- визнати дії відповідача незаконними;

- скасувати рішення державного закладу "Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України" № 354/06 від 30.06.2017;

- зобов'язати державний заклад "Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України" прийняти рішення аналогічне рішенню Центральної військово-лікарській комісії № 1443 від 22.03.2017;

- відшкодувати шкоду у розмірі 6000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що ОСОБА_1 звернувся із заявою до Центральної військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв'язку по зору з інвалідністю І А групи війни, 22.03.2017 Центральна військово-лікарської комісія винесла рішення про те що причинний зв'язок вже був встановлений міжрайонною МСЕК № 2 м. Черкаси.

В подальшому позивач звернувся з аналогічною заявою до державного закладу "Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України". Відповідач 30.06.2017 виніс рішення № 354/06, яким повідомив, що законних підстав для визнання ОСОБА_1 інвалідом Великої Вітчизняної Війни І А групи не знайдено.

Додатково в адміністративному позові позивач просив розглянути справу без його участі.

В письмових поясненнях відповідач зазначив, що при повторному розгляді порушеного ОСОБА_1 питання, підстав для визнання його інвалідом Великої Вітчизняної Війни по зору не знайдено, оскільки військово-медичні документи і постанова ЦВЛК МО України про зв'язок патології органа зору з перебуванням на фронті відсутня.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду в судове засідання представника не направив, заява про розгляд справи за відсутності представника в матеріалах справи відсутня.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

ОСОБА_1 звернувся до державного закладу "Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України" щодо заміни причини його інвалідності.

30 червня 2017 року на засіданні ЦМСЕК МОЗ України в порядку заочної консультації розглянуто його медико-експертні документи та надало консультаційний висновок № 354/06 від 30.06.2017, яким повідомлено позивача, що у зв'язку з відсутністю військово-медичних документів про захворювання органу зору на фронті, під час Вітчизняної війни, законних підстав для визнання ОСОБА_1 інвалідом Великої Вітчизняної війни І А групи по зору не знайдено.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, гарантування їм рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 року № 875-XII (далі - Закон № 875-XII).

Відповідно до статті 3 Закону № 875-XII інвалідність як міра втрати здоров'я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій інвалідів.

Відповідно до пункту 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення) медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Згідно з пунктом 4 Положення лікарсько-консультативна комісія лікувального профілактичного закладу охорони здоров'я направляє осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, на огляд комісії за формою, затвердженою МОЗ.

Комісія приймає документи осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за наявності у них стійкого чи необоротного характеру захворювання, а також у разі безперервної тимчасової непрацездатності не пізніше ніж через чотири місяці з дня її настання чи у зв'язку з одним і тим самим захворюванням протягом п'яти місяців з перервою за останніх 12 місяців, а у разі захворювання на туберкульоз - протягом 10 місяців з дня настання непрацездатності.

Пунктом 5 Положення передбачено, що у разі коли особа, що звертається для встановлення інвалідності, не може прибути на огляд до комісії за станом здоров'я згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії у зв'язку з тим, що проживає у віддаленій місцевості, огляд проводиться за місцем проживання (вдома), у тому числі за місцем проживання у стаціонарних установах для громадян похилого віку та інвалідів, закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб або в закладах охорони здоров'я, в яких така особа перебуває на лікуванні.

У разі подання письмової заяви особою, що звертається для встановлення інвалідності (її законним представником), у якої наявні захворювання, дефекти, необоротні морфологічні стани, порушення функцій органів та систем організму, за яких група інвалідності встановлюється безстроково, перелік яких затверджується МОЗ, комісія може приймати рішення про встановлення інвалідності заочно на підставі направлення лікарсько-консультативної комісії.

Відповідно до пункту 12 Положення причинний зв'язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов'язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Згідно з пунктом 20 Положення комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України.

Пунктом 1.6 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05.09.2011 № 561 (далі - інструкція) документи, що використовуються для визначення причинного зв'язку інвалідності, подаються в оригіналі або копії, засвідчені в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 1.10 Інструкції при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об'єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Як свідчать матеріали справи, зокрема, пояснення відповідача від 07.09.2017 № 415/09, у зв'язку із зверненням позивача про заміну причини його інвалідності 30.06.2017 на засіданні ЦМСЕК МОЗ України в порядку заочної консультації відповідачем розглянуто його медико-експертні документи.

При їх вивченні встановлено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 визнається інвалідом Великої Вітчизняної війни І-А групи за наслідками поранення лівої верхньої кінцівки, отриманого на фронті в 1943 році, з урахуванням комплексу набутої важкості патології: серцево-судинної, центральної нервової та ендокринної систем, органів дихання та зору, що стало причиною підвищення групи інвалідності МСЕК області.

Законних підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 відповідачем не було знайдено, оскільки офіційних військово-медичних документів про захворювання органу зору у воєнні та перші повоєнні роки відсутні. В медико-експертній справі ОСОБА_1 відсутня постанова Центральної військо-лікарської комісії про причинний зв'язок захворювання органу зору з перебуванням на фронті.

Таким чином, відповідач позбавлений можливості змінити причину інвалідності ОСОБА_1, а саме "інвалід Великої вітчизняної війни" на "інвалід Великої Вітчизняної війни по зору", а тому підстави щодо визнання дій відповідача незаконними відсутні.

Щодо інших позовних вимог, суд зазначає, що вони є похідними від вимог, які описані вище, а тому підстави для їх задоволення також відсутні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 94, 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.О. Гаврилюк

Постанова складена у повному обсязі 03.10.2017.