Справа № 819/1664/16
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/8681/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Сапіга В.П., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання Мацьків М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини та ОСОБА_3 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.07.2017 року у справі № 819/1664/16 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

20 грудня 2016 року ОСОБА_3-О. А. звернулася у Тернопільський окружний адміністративний суд з позовом до ОСОБА_1 Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини в якому просить:

- визнати неправомірною відмову відповідача у задоволенні її інформаційного запиту від 04 жовтня 2016 року;

- визнати неправомірною діяльність відповідача в частині неналежного розгляду її скарги відповідно до вимог ОСОБА_4 України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР) та визнання її необґрунтованою;

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача в частині не виявлення та не усунення причин та умов, які сприяли порушенням посадовими особами відповідача ОСОБА_4 України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI), та не вирішенні питання про відповідальність посадових осіб відповідача, з вини яких було допущено порушення ОСОБА_4 № 2939-VI щодо розгляду запиту;

- зобов'язати відповідача скласти протоколи про адміністративні правопорушення за клопотанням у скарзі та протоколу про адміністративне правопорушення посадовими особами відповідача, які допустили порушення ОСОБА_4 № 393/96-ВР при розгляді скарги;

- зобов'язати відповідача надати повну інформацію за запитом.

Позовні вимоги мотивує тим, що 04.10.2016 позивач звернулася до Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини із запитом на інформацію щодо надання реєстраційно - контрольної картки (далі - РКК) за її зверненням від 22.04.2016.

Однак, за результатами розгляду інформаційного запиту, Представник Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини з питань дотримання права на інформацію та представництва в Конституційному Суді України ОСОБА_5 листом № 11/16-001629.16/ЗІ-11 від 10.10.2016 відмовила позивачу у задоволенні зазначеного запиту на підставі пункту 2 частини першої ст. 22 ОСОБА_4 № 2939-VI, оскільки копія РКК за зверненням позивача є інформацією про останню, а тому доступ до неї обмежується положеннями ОСОБА_4 України "Про захист персональних даних" від 01.06.2010 № 2297-VI (далі - Закон № 2297-VI).

Не погодившись із такою відмовою, 13.10.2016 позивач звернулася зі скаргою до Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини в якій просила:

- розглянути скаргу невідкладно, оскільки термін її розгляду впливає на термін виконання інформаційного запиту від 04.10.2016;

- визнати відповідь № 11/16-001629.16/ЗІ-11 від 10.10.2016 такою, що порушує Закон № 2939-VI;

- надати їй копію РКК, запитуваної у запиті від 04.10.2016;

- визнати діяльність Представника Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини з питань дотримання права на інформацію та представництва в Конституційному Суді України ОСОБА_5 при розгляді запиту від 04.10.2016 такою, що порушує Закон № 2939-VI;

- скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статей 212-3 та 255 КУпАП.

За результатами розгляду скарги, листом № 2/15-Н276763.16/19-11 від 11.11.2016, керівник ОСОБА_1 Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини ОСОБА_6 повідомив позивача, що листом № 11/16-001629.16/ЗІ-11 від 10.10.2016 правомірно відмовлено позивачу у наданні копії зазначеної картки. Водночас, разом із відповіддю за результатами розгляду скарги, відповідач надав копію РКК з інформацією, доступ до якої не обмежений.

Проте, позивач вважає, що відповідь № 2/15-Н276763.16/19-11 від 11.11.2016 на зазначену скаргу є неповною та необґрунтованою, оскільки у наданій копії РКК відсутня інформація про прийняті рішення за зверненням, що є порушенням пункту 6 частини першої ст. 14 ОСОБА_4 № 2939-VI.

Водночас, наявність порушення права позивача на інформацію свідчить про відсутність об'єктивної перевірки на скаргу. Відсутність розгляду всіх клопотань у скарзі, в тому числі не наведення мотивів відмови у їх задоволенні, свідчать про відсутність повноти перевірки звернення.

Крім того, позивач зазначила, що відповідач порушив термін розгляду скарги позивача, чим порушив статтю 20 ОСОБА_4 № 393/96-ВР.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.07.2017 року у справі № 819/1664/16 позов задоволено частково, а саме: зобов'язано відповідача ОСОБА_1 Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини повторно розглянути інформаційний запит ОСОБА_3 від 04 жовтня 2017 року та надати їй повну відповідь відповідно до вимог ОСОБА_4 України "Про доступ до публічної інформації", в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржили позивач та відповідач, подавши на неї апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_1 Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначає, що судом першої інстанції задоволено позовні вимоги частково, а саме: зобов'язано відповідача ОСОБА_1 Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини повторно розглянути інформаційний запит позивача від 04 жовтня 2017 року та надати їй повну відповідь відповідно до вимог ОСОБА_4 України "Про доступ до публічної інформації", однак судом не було враховано, що запит позивачки від 04 жовтня 2017 року не може бути розглянутий відповідно до вимог ОСОБА_4 України «Про доступ до публічної інформації», оскільки при наданні відповіді на нього слід керуватися виключно нормами ОСОБА_4 України «Про захист персональних даних».

Просить скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.07.2017 року у справі № 819/1664/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_3-О. А. зазначає, що у запиті позивач запитувала інформацію про роботу відповідача в ході розгляду її звернення від 22.04.16 р.. вказує, що судом першої інстанції не вирішено чи надання відповідачем копій РКК з відповіддю на подану скаргу є обставиною задоволення третього пункту самої скарги. Разом з тим РКК за запитом була надана не в повному обсязі, чим відповідач порушив імперативний обовязок надати повну інформацію відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про доступ до публічної інформації». Також відповідачем порушено ст.. 14, 20 ЗУ «Про доступ до публічної інформації»

Апелянт зазначає, що відсутність правового висновку щодо надання 11.11.16 р. копії запитуваної РКК як передумови для прийняття рішення за позовом призвело до передчасних та невірних висновків у судовому рішенні. Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що обмеженню в доступі підлягає вся РКК, а не лише конфіденційна інформація РКК.

В оскаржуваному судовому рішенні неправильно встановлені обставини у справі та застосовані норми права, а сама є такою, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості судового рішення і підлягає скасуванню в частині відхилення вимог.

Просить скасувати постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.07.2017 року у справі № 819/1664/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_3-О. А не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 Уповноваженого ВРУ з прав людини підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 22.04.2016 на електронну адресу ОСОБА_1 Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини надійшло звернення позивача щодо порушення відокремленим підрозділом "Управління будівельно - монтажних робіт і цивільних споруд № 2" Державного галузевого об'єднання "Львівська залізниця" її права на доступ до публічної інформації.

04.10.2016 позивач звернулася до Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини із запитом на інформацію щодо надання РКК за її зверненням від 22.04.2016.

За результатами розгляду інформаційного запиту, Представник Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини з питань дотримання права на інформацію та представництва в Конституційному Суді України ОСОБА_5 листом № 11/16-001629.16/ЗІ-11 від 10.10.2016 відмовила позивачу у задоволенні зазначеного запиту на підставі пункту 2 частини першої ст. 22 ОСОБА_4 № 2939-VI, оскільки копія РКК за зверненням позивача є інформацією про останню, а тому доступ до неї обмежується положеннями ОСОБА_4 № 2297-VI.

Водночас, повідомлено позивача, що для отримання відповідної інформації остання може повторно звернутись до ОСОБА_1 Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини із запитом з дотриманням вимог статті 16 ОСОБА_4 № 2297-VI.

Не погодившись із такою відмовою, 13.10.2016 позивач звернулася зі скаргою до Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини в якій просила:

- розглянути скаргу невідкладно, оскільки термін її розгляду впливає на термін виконання інформаційного запиту від 04.10.2016;

- визнати відповідь № 11/16-001629.16/ЗІ-11 від 10.10.2016 такою, що порушує Закон № 2939-VI;

- надати їй копію РКК, запитуваної у запиті від 04.10.2016;

- визнати діяльність Представника Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини з питань дотримання права на інформацію та представництва в Конституційному Суді України ОСОБА_5 при розгляді запиту від 04.10.2016 такою, що порушує Закон № 2939-VI;

- скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статей 212-3 та 255 КУпАП.

За результатами розгляду скарги, листом № 2/15-Н276763.16/19-11 від 11.11.2016, керівник ОСОБА_1 Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини ОСОБА_6 повідомив позивача, що листом № 11/16-001629.16/ЗІ-11 від 10.10.2016 правомірно відмовлено позивачу у наданні копії зазначеної картки. Водночас, разом із відповіддю за результатами розгляду скарги, відповідач надав копію РКК з інформацією, доступ до якої не обмежений.

Не погодившись із такою відповіддю на скаргу, позивач звернулася з позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові відносини, пов'язані із захистом і обробкою персональних даних, а також захистом основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права невтручання в особисте життя, у зв'язку з обробкою персональних даних регулюються ОСОБА_4 № 2297-VI.

Відповідно до частини першої ст. 10 ОСОБА_4 № 393/96-ВР не допускається розголошення одержаних із звернень відомостей про особисте життя громадян без їх згоди чи відомостей, що становлять державну або іншу таємницю, яка охороняється законом, та іншої інформації, якщо це ущемлює права і законні інтереси громадян. Не допускається з'ясування даних про особу громадянина, які не стосуються звернення. На прохання громадянина, висловлене в усній формі або зазначене в тексті звернення, не підлягає розголошенню його прізвище, місце проживання та роботи.

Частиною другою статті 14 ОСОБА_4 України "Про Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини" від 23.12.1997 № 776/97-ВР (далі - Закон № 776/97-ВР) визначено, що Уповноважений зобов'язаний зберігати конфіденційну інформацію. Це зобов'язання діє і після припинення його повноважень.

Згідно зі статтею 2 ОСОБА_4 № 2297-VI персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що звернення особи до Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини та інформація, створена або отримана під час розгляду зазначеного звернення, є відомостями про особисте життя особи. Такі відомості є конфіденційною інформацією і можуть бути надані особі, якої вони стосуються, або іншій особі на підставі положень закону.

Відповідно до Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об'єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затвердженої постановою КМУ від 14.04.1997 № 348 інформація про звернення громадян (прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, суть порушеного питання, його категорія та соціальний стан, короткий зміст порушених питань) зазначаються у реєстраційно - контрольній картці звернення громадянина ОСОБА_1 Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини.

Таким чином, запитуваний позивачем документ підтверджує факт її звернення до Уповноваженого з прав людини, а отже містить інформацію про події та явища її особистого життя, а тому висновки, викладені позивачем у скарзі від 13.10.2016 про те, що РКК не стосується інформації про особу, є необґрунтованими.

Водночас, посилання позивача на положення ОСОБА_4 № 2939-VI є хибним, оскільки є незастосовними до розгляду запиту позивача від 04.10.2016, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої ст. 2 ОСОБА_4 № 2939-VI цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб'єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

У випадку, коли особа запитує інформацію про себе (свої персональні дані), застосовним є Закон № 2297-VI як такий, що визначає спеціальний порядок звернення.

Так, частиною першою ст. 16 ОСОБА_4 № 2297-VI визначено, що порядок доступу третіх осіб до персональних даних, які знаходяться у володінні розпорядника публічної інформації, визначається ОСОБА_4 України "Про доступ до публічної інформації". При цьому, порядок доступу до таких персональних даних самого суб'єкта персональних даних врегульовано положеннями зазначеної статті ОСОБА_4 № 2297-VI.

Відповідно до частин третьої - шостої ст. 16 ОСОБА_4 № 2297-VI суб'єкт відносин, пов'язаних з персональними даними, подає запит щодо доступу до персональних даних володільцю персональних даних.

У запиті зазначаються:

1) прізвище, ім'я та по батькові, місце проживання (місце перебування) і реквізити документа, що посвідчує фізичну особу, яка подає запит (для фізичної особи - заявника);

2) найменування, місцезнаходження юридичної особи, яка подає запит, посада, прізвище, ім'я та по батькові особи, яка засвідчує запит; підтвердження того, що зміст запиту відповідає повноваженням юридичної особи (для юридичної особи - заявника);

3) прізвище, ім'я та по батькові, а також інші відомості, що дають змогу ідентифікувати фізичну особу, стосовно якої робиться запит;

4) відомості про базу персональних даних, стосовно якої подається запит, чи відомості про володільця чи розпорядника персональних даних;

5) перелік персональних даних, що запитуються;

6) мета та/або правові підстави для запиту.

Строк вивчення запиту на предмет його задоволення не може перевищувати десяти робочих днів з дня його надходження.

Протягом цього строку володілець персональних даних доводить до відома особи, яка подає запит, що запит буде задоволено або відповідні персональні дані не підлягають наданню, із зазначенням підстави, визначеної у відповідному нормативно-правовому акті.

Запит задовольняється протягом тридцяти календарних днів з дня його надходження, якщо інше не передбачено законом.

Суб'єкт персональних даних має право на одержання будь-яких відомостей про себе у будь-якого суб'єкта відносин, пов'язаних з персональними даними, за умови надання інформації, визначеної у пункті 1 частини четвертої цієї статті, крім випадків, установлених законом.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що Закон № 2297-VI встановлює спеціальний порядок звернення та отримання інформації, що містить персональні дані, самим суб'єктом персональних даних, зокрема, встановлено інші, ніж в ОСОБА_4 № 2939-VI, вимоги до оформлення запиту, строки розгляду запиту тощо.

Водночас, відповідно до загальних принципів права у випадку конкуренції загального та спеціальної норми законодавства пріоритет в застосуванні має надаватися спеціальній нормі. Так, Закон № 2297-VI в частині доступу особи до інформації про себе є спеціальною нормою по відношенню до ОСОБА_4 № 2939-VI. Така правова позиція підтверджена судовими рішеннями, зокрема, рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11.12.2015 у справі № 756/12877/15-п.

Таким чином, враховуючи те, що у запиті від 04.10.2016 позивач запитувала копію документа, який підтверджує факт її звернення до ОСОБА_1, а не звернень інших осіб, суд дійшов висновку, що застосуванню підлягали саме положення ОСОБА_4 № 2297-VI.

Як випливає із запиту позивача від 04.10.2016, що зазначений запит не відповідав вимогам ОСОБА_4 № 2297-VI, а саме не містив реквізитів документа, що посвідчує її особу.

Також, суд звертає увагу на те, що надання позивачу анонімізованої РКК не призводить до уникнення поширення інформації про особу, оскільки позивач запитувала не форму (бланк) зазначеної карки або картку, створену у результаті звернення іншої особи до Уповноваженого, а власне картку, що була створена саме за її зверненням.

Отже, навіть анонімізація РКК призводить до поширення інформації про особу, а саме факт її звернення до Уповноваженого, оскільки законодавчий обов'язок розпорядника надавати достовірну інформацію вказував би на те, що це картка саме за зверненням відповідної особи.

З огляду на зазначене, у зв'язку з неналежним оформленням запиту на доступ до інформації про себе, позивачу було рекомендовано повторно звернутися до ОСОБА_1 з запитом з дотриманням вимог статті 16 ОСОБА_4 № 2297-VI.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині визнання неправомірною відмову відповідача у задоволенні запиту від 04.10.2016 слід відмовити, оскільки Представник Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини з питань дотримання права на інформацію та представництва в Конституційному Суді України ОСОБА_5, відмовляючи позивачу у наданні запитуваної інформації, діяла на підставі вимог ОСОБА_4 № 2297-VI.

Відповідно до ст. 17 ОСОБА_4 № 776/97-ВР Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до ОСОБА_4 України "Про звернення громадян".

Згідно зі статтею 20 ОСОБА_4 № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Статтею 5 ОСОБА_4 № 393/96-ВР визначено, що у зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв'язку з ним.

Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення).

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що для звернення, направленого з використанням мережі Інтернет, діють ті ж вимоги, що і до всіх письмових звернень, в тому числі щодо підпису особи, яка з ним звертається.

Відповідно до ст. 8 ОСОБА_4 № 393/96-ВР письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.

Як випливає з матеріалів справи, що скарга позивача від 13.10.2016 на дії Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини, яка направлена на електронну адресу ОСОБА_1 Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини, не містила підпису позивача.

Однак, з метою сприяння реалізації її права на звернення вона була розглянута та листом № 2/15-Н276763.16/19-11 від 11.11.2016, керівник ОСОБА_1 Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини ОСОБА_6 повідомив позивача, що листом № 11/16-001629.16/ЗІ-11 від 10.10.2016 правомірно відмовлено позивачу у наданні копії зазначеної картки та повторно було роз'яснено, що умови надання інформації про особу, якої вона стосується, регулюється ОСОБА_4 № 2297-VI, який визначає інший порядок доступу запитувачів до відповідної інформації та її надання розпорядниками, ніж Закон № 2939-VI.

Водночас, разом із відповіддю за результатами розгляду скарги, відповідач надав копію РКК з інформацією, доступ до якої не обмежений.

Таким чином, розглядаючи зазначену скаргу позивача, ОСОБА_1 Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини діяв на підставі та з дотриманням встановленого законами України порядку, використавши свої повноваження з метою, з якою такі повноваження надані. Відповідь ОСОБА_1 Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини за № 2/15-Н276763.16/19-11 від 11.11.2016 була надіслана на адресу позивача у встановлений законодавством термін відповідно до ст. 20 ОСОБА_4 № 393/96-ВР, а саме розглянута у термін не більше одного місяця від дня їх надходження.

За таких обставин, суд першої інстанції критично ставиться до твердження позивача про те, що відповідач порушив термін розгляду скарги позивача.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог щодо визнання неправомірною діяльність відповідача в частині неналежного розгляду скарги також слід відмовити.

Водночас, враховуючи те, що розглядаючи скаргу позивача, ОСОБА_1 Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини діяв на підставі та з дотриманням встановленого законами України порядку, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов'язання відповідача скласти протоколи про адміністративні правопорушення за клопотанням у скарзі та протокол про адміністративне правопорушення посадовими особами відповідача при розгляді скарги.

Однак, суд першої інстанції встановив, що розглядаючи інформаційний запит від 04.10.2017, ОСОБА_1 Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини не надав позивачу повну відповідь відповідно до вимог ОСОБА_4 України "Про доступ до публічної інформації", а тому зазначений інформаційний запит потребує повторного розгляду.

Відповідно до статей 11, 71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком та аргументами суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини другої ст. 2 ОСОБА_4 № 2939-VI цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб'єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Правові відносини, пов'язані із захистом і обробкою персональних даних, а також захистом основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права невтручання в особисте життя, у зв'язку з обробкою персональних даних регулюються ОСОБА_4 № 2297-VI.

У випадку, коли особа запитує інформацію про себе (свої персональні дані), застосовним є Закон № 2297-VI як такий, що визначає спеціальний порядок звернення.

Так, частиною першою ст. 16 ОСОБА_4 № 2297-VI визначено, що порядок доступу третіх осіб до персональних даних, які знаходяться у володінні розпорядника публічної інформації, визначається ОСОБА_4 України "Про доступ до публічної інформації". При цьому, порядок доступу до таких персональних даних самого суб'єкта персональних даних врегульовано положеннями зазначеної статті ОСОБА_4 № 2297-VI.

Відповідно до частин третьої - шостої ст. 16 ОСОБА_4 № 2297-VI суб'єкт відносин, пов'язаних з персональними даними, подає запит щодо доступу до персональних даних володільцю персональних даних.

У запиті зазначаються:

1) прізвище, ім'я та по батькові, місце проживання (місце перебування) і реквізити документа, що посвідчує фізичну особу, яка подає запит (для фізичної особи - заявника);

2) найменування, місцезнаходження юридичної особи, яка подає запит, посада, прізвище, ім'я та по батькові особи, яка засвідчує запит; підтвердження того, що зміст запиту відповідає повноваженням юридичної особи (для юридичної особи - заявника);

3) прізвище, ім'я та по батькові, а також інші відомості, що дають змогу ідентифікувати фізичну особу, стосовно якої робиться запит;

4) відомості про базу персональних даних, стосовно якої подається запит, чи відомості про володільця чи розпорядника персональних даних;

5) перелік персональних даних, що запитуються;

6) мета та/або правові підстави для запиту.

Строк вивчення запиту на предмет його задоволення не може перевищувати десяти робочих днів з дня його надходження.

Протягом цього строку володілець персональних даних доводить до відома особи, яка подає запит, що запит буде задоволено або відповідні персональні дані не підлягають наданню, із зазначенням підстави, визначеної у відповідному нормативно-правовому акті.

Запит задовольняється протягом тридцяти календарних днів з дня його надходження, якщо інше не передбачено законом.

Суб'єкт персональних даних має право на одержання будь-яких відомостей про себе у будь-якого суб'єкта відносин, пов'язаних з персональними даними, за умови надання інформації, визначеної у пункті 1 частини четвертої цієї статті, крім випадків, установлених законом.

Колегією суддів встановлено, що 04.10.2016 року позивач подала інформаційний запит про надання їй копії реєстраційно-контрольної картки за її зверненням від 22.04.2016 року, листом від 10.10.2016 року №11/16-001629.16/ЗІ-11 відповідачем надано відповідь на зазначений інформаційний запит про відмову у наданні позивачці запитуваної інформації з огляду на не зазначення у вказаному запиті реквізитів документа, що посвідчує її особу, як того вимагає Закон України «Про захист персональних даних» та вказано, що позивач може отримати інформацію усунувши вказані недоліки.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що у вказаному запиті позивачка не просила надати інформацію або пояснення стосовно здійснених ОСОБА_1 у рамках відповідного провадження дій, а просила надати копію РКК, створену за її власним запитом до Уповноваженого з прав людини.

Згідно ч. 6 ст. 16 ОСОБА_4 України «Про Захист персональних даних» суб'єкт персональних даних має право на одержання будь-яких відомостей про себе у будь-якого суб'єкта відносин, пов'язаних з персональними даними, за умови надання інформації щодо прізвища, ім'я та по батькові, місця проживання (місце перебування) і реквізитів документа, що посвідчує фізичну особу, яка подає запит.

Колегія апеляційного суду вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що відповідачем правомірно було відмовлено у наданні інформації, так як у запиті від 04.10.2016 року були відсутні реквізити документів,що посвідчують особу позивача, а апеляційна скарга ОСОБА_3-О. А. жодним чином не спростовує встановлених апеляційним судом обставин та доводів.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позову.

В судовому засідання позивачем було подано клопотання про розподіл судових витрат, що підлягають компенсації в сумі 2964, 56 грн.

Розподіл судових витрат регулюється статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 6 ст. 94 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

З огляду на зазначене, колегія суддів звертає увагу, що вирішення питання про розподіл витрат на користь позивача відбувається лише при задоволенні чи частковому задоволенні позовних вимог, тобто витрати, що понесла сторона, не на користь якої ухвалено судове рішення, їй не компенсуються, а від так колегія суддів приходить до висновку, що у клопотанні позивача про розподіл судових витрат слід відмовити.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Уповноваженого Верховної ОСОБА_2 України з прав людини - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.07.2017 року у справі № 819/1664/16 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог - відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про розподіл судових витрат відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_7
ОСОБА_8
Повний текст судового рішення виготовлено 10.10.2017 року