Справа № 2а-29/08/0226
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 2а-29/08/0226

Головуючий у 1-й інстанції: Люлько В.В.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

03 жовтня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 січня 2008 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_19 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_12 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_101 , ОСОБА_102 , ОСОБА_103 , ОСОБА_104 , ОСОБА_105 , ОСОБА_106 , ОСОБА_107 , ОСОБА_108 , ОСОБА_109 , ОСОБА_110 , ОСОБА_111 , ОСОБА_112 , ОСОБА_113 , ОСОБА_114 , ОСОБА_115 , ОСОБА_116 , ОСОБА_117 , ОСОБА_118 , ОСОБА_119 , ОСОБА_120 , ОСОБА_121 , ОСОБА_122 , ОСОБА_123 , ОСОБА_124 , ОСОБА_125 , ОСОБА_126 , ОСОБА_127 , ОСОБА_128 , ОСОБА_129 , ОСОБА_130 , ОСОБА_131 , ОСОБА_132 , ОСОБА_133 , ОСОБА_134 , ОСОБА_135 , ОСОБА_136 , ОСОБА_137 , ОСОБА_138 , ОСОБА_139 , ОСОБА_140 , ОСОБА_141 , ОСОБА_142 , ОСОБА_143 , ОСОБА_144 , ОСОБА_145 , ОСОБА_146 , ОСОБА_147 , ОСОБА_148 , ОСОБА_149 , ОСОБА_150 , ОСОБА_151 , ОСОБА_152 , ОСОБА_153 , ОСОБА_154 , ОСОБА_155 , ОСОБА_156 , ОСОБА_157 , ОСОБА_158 , ОСОБА_159 , ОСОБА_160 , ОСОБА_161 , ОСОБА_162 , ОСОБА_163 , ОСОБА_164 , ОСОБА_165 , ОСОБА_166 , ОСОБА_167 , ОСОБА_168 , ОСОБА_169 , ОСОБА_170 , ОСОБА_171 , ОСОБА_172 , ОСОБА_173 , ОСОБА_174 , ОСОБА_175 , ОСОБА_176 , ОСОБА_177 , ОСОБА_178 , ОСОБА_179 , ОСОБА_180 , ОСОБА_181 , ОСОБА_182 , ОСОБА_183 , ОСОБА_184 , ОСОБА_185 , ОСОБА_186 (далі - позивачі) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області, ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач 1, 2) про визнання бездіяльності протиправною, спонукання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :
Позивачі 18.12.2007 звернулись до Тульчинського районного суду Вінницької області з адміністративним позовом в якому просили:

- визнати протиправною бездіяльність Вінницького ОВК у виконанні Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" в частині непідвищення та невиплаті пенсії позивачам;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 перерахувати суму пенсії позивачам, зазначеним у пункті 3 прохальної частини позову, з урахуванням: премії, в розмірі 33% всього обсягу грошового забезпечення військовослужбовців, встановлених Указами Президента України від 14.07.1995 №615/95 та від 04.10.1996 №923/96, а також постанови Кабінету Міністрів України від 22.05.2000 №829; щомісячної надбавки за служби в Збройних Силах України в розмірі до 40% посадового окладу, встановленої Указом Президента України від 14.07.1999 №847/99; щомісячної 100% надбавки, встановленої Указом Президента України від 23.02.2002 №173/2002; щомісячної надбавки за безперервну військову службу у Збройних Силах України, встановленої Указом Президента України від 05.05.2003 №389/2003;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 провести перерахунок пенсії з урахуванням підвищення на 50%, 75%, 150%, 200%, 350% та 400% мінімальної пенсії за віком особам, зазначеним у пункті 4 прохальної частини позову;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок суми пенсії з урахуванням надбавок, премії та підвищень, зазначених у пунктах 3 та 4 і протягом трьох місяців від дня набрання рішенням законної сили виплатити недоплачену суму пенсій спадкодавців спадкоємцям, з урахуванням перерахунку, за минулий час, починаючи з 01.09.1999 до дня смерті спадкодавців, зазначених у пункту 5 прохальної частини позову;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок суми пенсії з урахуванням надбавок та премії, зазначених у пункті 3 та протягом трьох місяців від дня набрання рішенням законної сили виплатити недоплачену суму пенсії з урахуванням перерахунку, за минулий час, починаючи з 01.09.1999 позивачам, зазначеним у пункті 6 прохальної частини позову;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 протягом трьох місяців від дня набрання рішенням законної сили виплатити різницю між нарахованою за рішенням суду та отриманою пенсією починаючи з 01.01.2006 позивачам, зазначеним у пункті 7 прохальної частини позову.

30.01.2008 постановою Тульчинського районного суду Вінницької області позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного адміністративного суду.

09.07.2008 ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу було залишено без руху, а Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області надано строк для усунення недоліків.

21.07.2008 у зв`язку з не усуненням апелянтом недоліків, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повернуто апелянту.

Не погоджуючись з ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2008, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою.

15.04.2010 за результатами розгляду зазначеної скарги Вищим адміністративним судом України постановлено ухвало, якою ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.07.2008 скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для належного виконання ухвали суду від 09.07.2008.

15.06.2010 відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справи, пов`язаних із соціальними виплатами" справу було направлено до Апеляційного суду Вінницької області.

06.12.2010 за результатами перевірки дотримання встановлених законом умов і порядку порушення апеляційного провадження у цивільних справах, Апеляційний суд Вінницької області постановив ухвалу, якою у зв`язку з визнанням неконституційними положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справи, пов`язаних із соціальними виплатами" та Цивільного процесуального кодексу України, відмовив у прийнятті адміністративної справи та повернув її до суду першої інстанції для направлення її для розгляду по суті адміністративному суду апеляційної інстанції в межах територіальної юрисдикції.

12.12.2013 Вінницьким апеляційним адміністративним судом постановлено ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду.

23.01.2014 за результатами розгляду апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 30.01.2008 Вінницьким апеляційним адміністративним судом постановлено ухвалу, якою апеляційне провадження закрито, а матеріали адміністративної справи направлено до Тульчинського районного суду Вінницької області на доопрацювання.

29.04.2014 на виконання зазначеної ухвали Тульчинським районним судом Вінницької області винесено постанову про відновлення втраченого провадження та направлено справу до розгляду до Вінницького апеляційного адміністративного суду.

21.05.2015 за результатами розгляду апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області Вінницьким апеляційним адміністративним судом постановлено ухвалу, якою постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 30.01.2008 скасовано в частині позовних вимог відносно здійснення перерахунку слідуючим позивачам по справі: ОСОБА_187 , ОСОБА_188 , ОСОБА_189 , ОСОБА_190 , ОСОБА_191 , ОСОБА_192 , ОСОБА_193 , ОСОБА_194 , ОСОБА_195 , ОСОБА_196 , ОСОБА_197 , ОСОБА_198 , ОСОБА_199 , ОСОБА_200 , ОСОБА_201 , ОСОБА_202 , ОСОБА_203 , ОСОБА_204 , ОСОБА_205 , ОСОБА_206 , ОСОБА_207 , ОСОБА_208 , ОСОБА_209 , ОСОБА_210 , ОСОБА_211 , ОСОБА_212 , ОСОБА_213 , ОСОБА_214 , ОСОБА_215 , ОСОБА_216 , ОСОБА_217 , ОСОБА_218 , ОСОБА_219 , ОСОБА_220 , ОСОБА_221 , ОСОБА_222 , ОСОБА_223 , ОСОБА_224 , ОСОБА_225 , ОСОБА_226 , ОСОБА_227 , ОСОБА_228 , ОСОБА_229 , ОСОБА_230 , ОСОБА_231 , ОСОБА_232 , ОСОБА_233 , ОСОБА_234 , ОСОБА_235 , ОСОБА_236 , ОСОБА_237 , ОСОБА_238 , ОСОБА_239 , ОСОБА_240 , ОСОБА_241 , ОСОБА_242 .

Прийнято в цій частині нову ухвалу, якою провадження у справі відносно зазначених позивачів закрито у зв`язку з їх смертю.

Також 21.05.2015 Вінницьким апеляційним адміністративним судом винесено постанову, якою постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 30.01.2008 скасовано, ухвалено нову про часткове задоволення позову.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо відмови підвищення та виплати пенсії позивача.

Зобов`язано Вінницький ОВК та ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату позивачам на 50% мінімальної пенсії за віком з 01.01.2002 по 28.04.2006 ОСОБА_20 , ОСОБА_40 , ОСОБА_28 , ОСОБА_27 , ОСОБА_29 , ОСОБА_41 , ОСОБА_31 , ОСОБА_19 , ОСОБА_83 , ОСОБА_122 , ОСОБА_133 , ОСОБА_188 , ОСОБА_149 , ОСОБА_184 , ОСОБА_160 , ОСОБА_171 , ОСОБА_22 , ОСОБА_207 , ОСОБА_41 , ОСОБА_33 .

На 75% мінімальної пенсії за віком з 01.01.2002 ОСОБА_21 , ОСОБА_33 , ОСОБА_112 , ОСОБА_147 .

На 150% мінімальної пенсії за віком з 28.07.2003 по 28.04.2006 - ОСОБА_95 ; з 01.11.2005 по 28.04.2006 ОСОБА_185 ; з 01.01.2002 по 28.04.2006 - ОСОБА_16 , ОСОБА_32 , ОСОБА_124 , ОСОБА_57 , ОСОБА_183 , ОСОБА_90 , ОСОБА_158 , ОСОБА_162 , ОСОБА_178 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_202 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_5 , ОСОБА_20 , ОСОБА_23 , ОСОБА_7 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_8 , ОСОБА_29 , ОСОБА_204 , ОСОБА_38 , ОСОБА_243 , ОСОБА_31 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_28 , ОСОБА_37 , ОСОБА_30 , ОСОБА_32 , ОСОБА_244 , ОСОБА_19 , ОСОБА_42 , ОСОБА_195 ; з 01.01.2002 по 28.04.2004 ОСОБА_103 ; з 01.01.2002 по 01.01.2004 ОСОБА_132 , ОСОБА_194 ; з 01.01.2002 по 01.07.2004 ОСОБА_161 ; з 01.01.2002 по 28.04.2004 - ОСОБА_197 ..

На 200% мінімальної пенсії за віком з 27.07.2004 по 28.04.2006 ОСОБА_63 ; з 01.01.2004 по 01.03.2004 ОСОБА_194 , з 01.07.2004 по 28.04.2006 ОСОБА_161 .

На 350% мінімальної пенсії за віком з 01.01.2002 по 28.04.2006 ОСОБА_5 , ОСОБА_119 ; з 01.01.2002 по 15.03.2006 - ОСОБА_75 ; з 01.01.2002 по 28.04.2004 ОСОБА_103 ; з 01.01.2002 по 01.01.2004 ОСОБА_132 ; з 01.01.2002 по 24.06.2005 ОСОБА_157 ; з 01.03.2004 по 28.04.2006 ОСОБА_194 ; з 28.04.2004 по 28.04.2006 ОСОБА_197 ; з 01.01.2002 по 28.04.2005 ОСОБА_198 ; з 01.01.2002 по 10.03.2005 ОСОБА_176 ; з 01.01.2002 по 01.12.2004 ОСОБА_180 ; з 01.01.2002 по 30.04.2003 ОСОБА_181 .

На 400% мінімальної пенсії за віком з 02.01.2002 по 15.03.2006 - ОСОБА_75 ; з 01.01.2002 по 24.06.2005 ОСОБА_157 ; з 28.04.2005 по 28.04.2006 ОСОБА_198 ; з 10.03.2005 по 28.04.2006 ОСОБА_176 ; з 01.12.2004 по 28.04.2006 ОСОБА_180 ; з 30.04.2003 по 28.04.2006 ОСОБА_181 .

В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивачі звернулись до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просили постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.05.2015 скасувати та залишити в силі постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 30.01.2008.

07.12.2016 ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу ОСОБА_245 залишено без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_34 , ОСОБА_5 , ОСОБА_36 , ОСОБА_35 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_42 , ОСОБА_26 , ОСОБА_8 , ОСОБА_40 , ОСОБА_90 , ОСОБА_28 , ОСОБА_37 , ОСОБА_30 , ОСОБА_119 , ОСОБА_12 , ОСОБА_124 , ОСОБА_157 , ОСОБА_31 , ОСОБА_158 , ОСОБА_164 , ОСОБА_39 , ОСОБА_171 , ОСОБА_185 , ОСОБА_29 , ОСОБА_183 , ОСОБА_112 , ОСОБА_103 задоволено частково.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.05.2015 у справі №2а-29/08/0226 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

03.10.2017 ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду провадження по апеляційній скарзі Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області в частині зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсій особам вказаним у пунктах 2, 3, 4, 5 резолютивної частини постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 січня 2008 року з урахуванням надбавок, премій, доплат, підвищень закрито.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З врахуванням наведеного апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про вчинення перерахунку та виплати пенсій позивачам з врахуванням підвищення грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, та виплату пенсій в подальшому в установленому судом розмірі (п. 6 резолютивної частини рішення суду першої інстанції).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу у вказаній частині необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, застосування відповідачем постанови Кабінету Міністрів України №1від 03.01.2002 "Про підвищення розмірів пенсії та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету" та Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції від 05.10.2005 є неправомірним та суперечить ст. 14 Європейської Конвенції з прав людини.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Частиною 3 ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII) вказано, що призначені військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей пенсії перераховуються з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Згідно ст. 15 Закону № 2262-XII, особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які є ветеранами війни, та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пенсії за вислугу років підвищуються в таких розмірах:

а) на 400 процентів мінімальної пенсії за віком - інвалідам війни I групи;

б) на 350 процентів мінімальної пенсії за віком - інвалідам війни II групи;

в) на 200 процентів мінімальної пенсії за віком - інвалідам війни III групи;

г) на 150 процентів мінімальної пенсії за віком - учасникам бойових дій, членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, які не одружилися вдруге;

д) на 75 процентів мінімальної пенсії за віком - учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни; на 50 процентів мінімальної пенсії за віком - іншим учасникам війни та дружинам (чоловікам) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, батькам і дружинам (чоловікам), які не одружилися вдруге, військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли або пропали безвісти в період проходження служби.

Згідно ст.116 Конституції України Кабінет Міністрів України розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженої Верховної Ради України Державного бюджету України.

Статтею 117 Конституції України уповноважено Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видавати постанови та розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

На реалізацію своїх повноважень Кабінетом Міністрів України було видано Постанову Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 "Про підвищення розмірів пенсії та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету", відповідно до п. "е" ч.2 , якої встановлено, що розрахунок підвищень, передбачених Законом України" Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлюється в розмірі 19 грн.91 коп.

Таким чином, в даному випадку для перерахунку пенсій зазначених позивачами, Закони України "Про прожитковий мінімум" та "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" не можуть бути застосовані, оскільки надбавка за інвалідність - це фіксована величина і від мінімального розміру пенсії не залежить.

Такаж ж правова позиція вказана в Постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 15.04.2005 "Про окремі питання застосування судами України законодавства про пенсійне забезпечення військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" у п. 13 де зазначено, що у ст. 15 Закону № 2262-XII передбачено підвищення пенсій за вислугу років. Зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом і є ветеранами війни або особами, на котрих поширюється дія Закону від 22 жовтня 1993 р. № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пенсії за вислугу років підвищуються у відповідних відсотках від розміру мінімальної пенсії за віком. Таке підвищення провадиться виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком - 19 грн. 91 коп., встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 р. № 1 "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету", дію якої з 1 жовтня 2003 р. поширено на вказаних осіб постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2003 р. № 1350 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб".

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що відмова відповідача у перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії позивачів, яка ними отримувалась до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ними прав та/або позбавленням їх права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При вирішенні спірних правовідносин колегією суддів також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. У п. 2.2 вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) (254к/96-ВР ). У Рішенні від 02.03.1999 № 2-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач 1 діяв в межах повноважень та на підставі норм чинного законодавства що підтверджується матеріалами справи.

Також, апеляційний суд погоджується і з твердженням відповідача 1, про те що судовому захисту підлягає тільки порушене право позивачів, а отже, вимоги про зобов`язання провести нарахування та виплату пенсій на майбутнє, задоволенню не підлягають.

Такий висновок ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права та відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах від 23.04.2012 № 21-239а11 та 19.03.2013 № 21-53а13, оскільки з самого визначення поняття "пенсія" випливає, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії. Тому виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії.

Клопотання відповідача 1 про закриття провадження в адміністративній справі щодо позовних вимог осіб, які після ухвалення рішення судом першої інстанції померли, не підлягає задоволенню, оскільки дані обставини виникли після вирішення справи в суді першої інстанції, і оскільки апеляційним судом дане рішення скасовується як незаконне, то в силу ч. 2 ст. 203 КАС України не мають значення для правової кваліфікації правовідносин.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийнята постанова не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової, про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області задовольнити повністю.

Постанову Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 січня 2008 року- скасувати та прийняти нову.

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Сторчак В. Ю.