Справа № 823/1358/17
Суддя: В.О. Гаврилюк
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року справа № 823/1358/17

11 год. 30 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

секретар судового засідання Гордієнко Ю.П.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Черкаській області про скасування вимоги,

встановив:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 подав позов, в якому просить скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08 серпня 2017 року за № Ф-324-23 Головного управління ДФС у Черкаській області на суму 13315 грн 52 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08 серпня 2017 року за № Ф-324-23 Головного управління ДФС у Черкаській області на суму 13315 грн 52 коп. підлягає скасуванню, оскільки позивач хоч і займається підприємницькою діяльністю, проте 25 жовтня 2014 року позивачу виповнилося 60 років і таким чином він підпадає під дію Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. А отже, позивач вважає, що має право на звільнення від сплати єдиного внеску відповідно до Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Позивач в судовому засіданні адміністративний позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

В письмових запереченнях на адміністративний позов відповідач просив в його задоволенні відмовити повністю зазначивши при цьому, що на позивача не поширюються положення частини 4 статті 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, оскільки позивач отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, а факт досягнення позивачем пенсійного віку, передбаченого Законом України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, автоматично не надає позивачеві статусу пенсіонера за віком.

Представник відповідача в судовому засіданні просила в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, повно, всебічно, обєктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

ОСОБА_1, як фізична особа підприємець, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрований 20.09.2000.

08 серпня 2017 року відповідно до статті 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування Головним управління ДФС у Черкаській області сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-324-23, в якій зазначено, що у позивача обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 13315 грн 52 коп.

Зазначену вимогу позивач отримав 25.08.2017 та оскаржив її в судовому порядку.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування № 2464-VI від 8 липня 2010 року (далі Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 4 статті 4 Закон № 2464-VI передбачено, що особи, зазначені у пункті 4 частини 1 цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообовязкового державного соціального страхування.

Аналізуючи цю норму права, суд виходить з її буквального змісту, оскільки наведене регулювання не має очевидної алогічності, суперечності, двозначності.

Отже, право не сплачувати єдиний внесок поширюється лише на осіб, прямо перерахованих в аналізованій нормі ? пенсіонерів за віком або інвалідів, які отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Це право не поширюється на пенсіонерів за вислугою років, у тому числі на тих, які досягли пенсійного віку для пенсії за віком.

Стаття 1 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування № 1058-VI від 09.07.2003р. (далі по тексту Закон № 1058-VI) надає чітке визначення поняття пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сімї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 1 статті 26 Закону № 1058-VI визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Пенсія по інвалідності, в свою чергу, призначається згідно статті 30 Закону № 1058 в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не повязаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія за віком є одним із видів пенсійного страхування, яке здійснюється за рахунок коштів, що надходять від сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування до відповідних страхових фондів і не зараховуються до Державного бюджету України. Саме з цих фондів покриваються витрати на медичні профілактично-реабілітаційні заходи, допомогу на поховання пенсіонерів за віком тощо.

Пенсії за вислугу років відповідно до статті 51 Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788-XII від 05.11.1991р. (далі Закон № 1788) встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (стаття 7 Закону № 1788).

Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб № 2262-XII від 09 квітня 1992 року (далі Закон № 2262-XII), зокрема статтею 8 передбачено, що виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

За змістом статті 7 Закону № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Таким чином, зазначеним Законом фактично визнається той факт, що пенсії, передбачені Законом № 1058-VI та Законом № 2262-ХІІ, є різними державними пенсіями. Відмінність зумовлена юридичними та фактичними підставами призначення цих видів пенсій та джерелами фінансування.

Ураховуючи вищенаведене, суд на підставі аналізу зазначених норм права дійшов висновку, що положення частини 4 статті 4 Закону № 2464-VІ не поширюються на осіб, які отримують пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону № 2262-XII, незважаючи на досягнення ними загального пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії за віком.

Оскільки позивачеві призначена пенсія за вислугу років згідно Закону України Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органі внутрішніх справ, положення частини 4 статті 4 Закону № 2464 на нього не розповсюджуються.

Стосовно суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообовязкове державне соціальне страхування, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону № 2464-VІ 4 платник єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування зобовязаний, зокрема своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону № 2464-VІ).

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464, в тому числі обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, визнається недоїмкою.

Як свідчать матеріали справи та дані облікової картки платника єдиного внеску, станом на 31.07.2017 сума боргу позивача зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування становить 13315 грн 52 коп., а отже вимога Головного управління ДФС у Черкаській області № Ф-324-23 від 08.08.2017 про сплату боргу (недоїмки) сформована правомірно.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, в задоволенні яких слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 94, 159 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.О. Гаврилюк

Постанова складена в повному обсязі 10.10.2017.