Справа № 233/681/17
Суддя: Олішевська B.В.
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2017 р. Справа №233/681/17

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 13 год. 00 хв.

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Олішевська В.В., при секретарі судового засідання Смаль О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 м. Костянтинівка

до відповідача: Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області

про: визнання бездіяльності Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо ненадання відповіді незаконною, зобов'язання Костянтинівського об'єдананого управління Пенсійного фонду України Донецькій області надати ОСОБА_1 відповідь на лист.

за участю

представників сторін:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - не з'явився,

В С Т А Н ОВ И В:

Позивач, ОСОБА_1 м. Костянтинівка, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльність Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо ненадання відповіді незаконною, зобов'язання Костянтинівського об'єдананого управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надати ОСОБА_1 відповідь на лист.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2017 року адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії передано на розгляд до Донецького окружного адміністративного суду, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 22 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2017 року у справі № 233/681/17 залишено без задоволення, ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 червня 2017 року залишено без змін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2017 року адміністративна справа № 233/681/17 за позовом ОСОБА_1 м. Костянтинівка до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо ненадання відповіді незаконною, зобов'язання Костянтинівського об'єдананого управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надати ОСОБА_1 відповідь на лист прийнята до провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у грудня 2016 року він звернувся до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з листом про надання копії паспорту та ідентифікаційного коду з особистої пенсійної справи. Позивач зазначає, що до теперішнього часу відповідь з Костянтинівського ОУПФУ в Донецькій області він не отримав. Позивач вважає, що це грубе порушення норм ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», та в зв'язку з чим, просить суд визнати незаконною бездіяльність Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо ненадання відповіді на лист, а також зобов'язати Костянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надати відповідь на лист.

Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач надав суду заперечення на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до управління 22 грудня 2016 року з заявою про надання копії паспорту та ідентифікаційного коду з його особистої справи. Відповідач посилається на те, що Костянтинівським ОУПФУ Донецької області була надана відповідь № 28870/03-09/17 від 29 грудня 2016 року в межах строків, передбачених ст. 20 Закону України «Про звернення громадян». Відповідач звертає увагу на те, що з метою надання всебічної, об'єктивної та вчасної відповіді на звернення ОСОБА_1 діяло в межах чинного законодавства України, та в зв'язку з чим не порушила права, свободи та інтереси позивача. З огляду на викладене відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду засобами електронного зв'язку направив клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України), неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи. Проте, за клопотанням сторони та з урахуванням обставин у справі суд може відкласти її розгляд.

З огляду на наведене, а також з метою дотримання вимог ч. 1 ст. 122 КАС України, суд не вбачає перешкод для розгляду справи по суті у даному судовому засіданні.

За умов ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом армії 2 групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1.

Судом встановлено, що 22 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся з листом до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, відповідно до якого просив надати копію паспорту та ідентифікаційного коду, які зберігаються у матеріалах його особистої справи (а.с. 50).

Зазначене звернення позивача було прийнято Костянтинівським ОУПФУ Донецької області 22 грудня 2016 року та зареєстровано за вх. № 5082, що підтверджується відповідною відміткою на листі позивача.

Судом встановлено, що 29 грудня 2016 року відповідачем складена письмова відповідь № 28870/03-09/17 на звернення позивача від 22 грудня 2016 року, відповідно до якої повідомлено позивача про неможливість надання копії паспорту та копії ідентифікаційного коду з особистої пенсійної справи останнього, оскільки згідно статті 76 Закону України «Про нотаріат» вірність копії з копії документа може бути засвідчена нотаріусом, посадовою особою органу місцевого самоврядування, якщо вірність копії засвідчена в нотаріальному порядку або якщо ця копія видана підприємством, установою, організацією, що видала оригінал документа. В останньому випадку копія повинна бути викладена на бланку даного підприємства, установи, організації з відміткою про те, що оригінал документа знаходиться на даному підприємстві, установі, організації. Суду надана копія відповіді (а.с. 51).

З матеріалів справи вбачається, що відповідь на звернення позивача була зареєстрована в журналі реєстрації вихідної кореспонденції за вихідним № 28870/03 та надіслав позивачу на його адресу засобами поштового зв'язку простою кореспонденцією. Копія витягу з зазначеного журналу надана до матеріалів справи (а.с. 96-98).

Не отримавши від Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області відповіді на лист від 22 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96 (далі по тексту - Закон № 393) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 393 громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Приписами статті 5 зазначеного Закону визначено, що Звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).

Звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв'язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв'язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз'ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Згідно статті 15 Закону № 393 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Статтею 19 Закону № 393 визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Судом встановлено, що 22 грудня 2016 року позивач звернувся до Костянтинівського ОУПФУ Донецької області з листом, відповідно до якого просив надати копію паспорту та ідентифікаційного коду, які зберігаються в особистій пенсійній справі останнього (а.с. 50).

З матеріалів справи вбачається, що Костянтинівським ОУПФУ Донецької області 29 грудня 2016 року була складена відповідь № 28870/03-09/17 на звернення позивача, відповідно до якої зазначено про неможливість надання копій паспорту та ідентифікаційного коду позивачу (а.с. 51).

Як зазначає позивач зазначена відповідь була зареєстрована у журналі реєстрації вихідної кореспонденції 29 грудня 2016 року за вих. № 28870/03 та відповідно відповідь була направлена на адресу позивача простою кореспонденцією, що підтверджено копією виписки з журналу реєстрації вихідної кореспонденції справа № 09-5/17 за 2016 рік (а.с. 96-98).

Суд ухвалою про прийняття справи до провадження від 11 вересня 2017 року та ухвалою про зупинення провадження по справі від 25 вересня 2017 року зобов'язував відповідача надати до суду докази направлення (вручення) позивачу відповіді на звернення від 29 грудня 2016 року № 28870/033-09/17, однак, крім копії витягу з журналу реєстрації вихідної кореспонденції справа № 09-5/17 за 2016 рік, інших доказів суду не надано.

Суд не приймає як доказ надання відповіді позивачу копію витягу з журналу реєстрації вихідної кореспонденції, оскільки по-перше, зазначене копія витягу з журналу реєстрації вихідної кореспонденції не прошита, не пронумерована та ніким не засвідчена; по - друге, з наданої копії журналу вбачається, що запис № 28870/03 від 29.12.2016 про направлення відповіді ОСОБА_1 зроблений іншою особою ніж заповнено інші графи в журналі з номеру 28841/04 по 28869/03 та з номеру 28872/06 по 28880/11.

З огляду на вищезазначене, наданий Костянтинівським об'єднаним УПФУ Донецької області як доказ направлення (вручення) ОСОБА_1 відповіді від 29 грудня 2016 року за вих. № 28870/03-09/17 витяг з журналу реєстрації вихідної кореспонденції справа № 09-5/17 не можна вважати належним та допустимим доказом надіслання документів позивачу.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України письмові докази, у тому числі протоколи їх огляду, складені за судовим дорученням або в порядку забезпечення доказів, оголошуються в судовому засіданні та пред'являються для ознайомлення особам, які беруть участь у справі, а в разі необхідності - також свідкам, експертам, спеціалістам чи перекладачам.

Особи, які беруть участь у справі, можуть задавати питання свідкам, експертам, спеціалістам з приводу письмових доказів.

Якщо доданий до справи або наданий суду особою, яка бере участь у справі, для ознайомлення документ викликає сумнів у його достовірності або є фальшивим, особа, яка бере участь у справі, може просити суд виключити його з числа доказів і вирішувати справу на підставі інших доказів або вимагати проведення експертизи.

Згідно ст. 144 Кодексу адміністративного судочинства України зміст особистих паперів, листів, записів телефонних розмов, телеграм та інших видів кореспонденції фізичних осіб може бути оголошений і досліджений у відкритому судовому засіданні тільки за згодою осіб, визначених Цивільним кодексом України.

Отже, суд під час дослідження доказів наданих сторонами по справі перевіряє їх достовірність.

З огляду на вищевикладене, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 м. Костянтинівка до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області про визнання бездіяльності Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо ненадання відповіді незаконною, зобов'язання Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області надати ОСОБА_1 відповідь на лист.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно приписів статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 м. Костянтинівка до Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо ненадання відповіді незаконною, зобов'язання Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області надати ОСОБА_1 відповідь на лист - задовольнити.

Визнати бездіяльності Костянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо ненадання відповіді ОСОБА_1 незаконною

Зобов'язати Костянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області надати ОСОБА_1 відповідь на лист від 22 грудня 2016 року.

Постанова постановлена у нарадчій кімнаті та проголошена вступна та резолютивна частини у судовому засіданні 02 жовтня 2017 року без участі сторін.

Повний текст постанови складено та підписано 09 жовтня 2017 року.

Постанова може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Олішевська B.В.