Справа № 308/6228/17
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/8389/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Запотічного І.І., Улицького В.З,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представника апелянта ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою громадянина ОСОБА_3 - ОСОБА_4 Юдінг на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 червня 2017 року у справі № 308/6228/17 за адміністративним позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_3 - ОСОБА_4 Юдінг про примусове видворення іноземця з України,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про примусове видворення іноземця з України.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач 28.06.2017 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом на ділянці відділу прикордонної служби «Великий Березний» на напрямку 138 прикордонного знаку при спробі незаконного перетинання державного кордону у складі групи осіб з України в Словацьку ОСОБА_5. Оскільки документів, які б надавали право відповідачеві офіційно перебувати в Україні немає, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надали допомогу у поверненні до країни походження, а також коштів достатніх для повернення до країни походження, або внесення застави немає, позивач вважає, що даний громадянин не в змозі самостійно залишити територію України, а тому просять про примусове видворення відповідача.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.06.2017 адміністративний позов задоволено.

Примусово видворено за межі території України громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 Юдінг, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постанова суду допущено до негайного виконання.

Вказану постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у поданій апеляційній скарзі покликається на неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції, що мають значення для справи, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що у відповідності до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні підстави для винесення судом першої інстанції постанови про примусове видворення його з України, а саме невиконання ним у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення та підстав, що він ухилятиметься від виконання такого рішення, оскільки він не міг жодним чином виконати неіснуючого рішення про примусове повернення будучи затриманим та перебуваючи увязненим в установі позивача.

У звязку зі заміною представника відповідача, було додано додаткові пояснення у справі. Так в цих поясненнях покликається на те, що відповідач перебував на території України на підставі тимчасової посвідки на проживання, а тому в разі розгляду питання про його примусове видворення така процедура видворення підлягала застосуванню з врахуванням визначених законодавством особливостей.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача заперечив щодо задоволення та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що 28.06.2017 відповідач, громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_4 Юдінг (ОСОБА_4 Уддін), ІНФОРМАЦІЯ_1 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом на ділянці відділу прикордонної служби «Великий Березний» на напрямку 138 прикордонного знаку при спробі незаконного перетинання державного кордону у складі групи осіб з України в Словацьку ОСОБА_5. Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України, у відповідача відсутні.

Дані обставини підтверджуються копіями протоколів про адміністративне затримання від 28.06.2017, особистого огляду, огляду речей та вилучених речей та документів від 28.06.2017.

Враховуючи те, що відповідач українською мовою не володіє, родичів на території України які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження немає, наявністю наміру будь яким шляхом потрапити до країн Західної Європи, з метою реалізації державної політики у сфері міграції начальником відділу по боротьбі з іноземцями та адміністративного штабу ОСОБА_6 було прийнято рішення від 30.06.2017, затверджене 30.06.2017 начальником Чопського прикордонного загону ОСОБА_7, про розміщення даного іноземця у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з одночасною подачею позову про примусове видворення.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що що відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підлягає видворенню, оскільки є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилятиметься від самостійного та добровільного залишення території України, так як документів, які б надавали право відповідачеві офіційно перебувати в Україні немає, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надали допомогу у поверненні до країни походження, а також коштів достатніх для повернення до країни походження та враховуючи його наміри потрапити до країн Європейського союзу, є підстави вважати, що він може повторити спробу незаконного перетину державного кордону.

Проте, колегія суддів вважає, що даний висновок суду першої інстанції не можна визнати обґрунтованим.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Разом з тим, варто зазначити, що до осіб, які потрапили на територію України незаконно та до осіб, які перебували на території України на підставі відповідного дозволу, який згодом був скасований застосовуються дещо різні заходи та послідовність дій, що спрямовані на залишення ними території України.

Відповідно до п. 18 ч. 1статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посвідка на тимчасове проживання це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до ч. 12 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Так згідно доданих додаткових пояснень, копій документів та пояснень представника апелянта колегією суддів встановлено, що на територію України ОСОБА_4 Юдінг (ОСОБА_4 Уддін) прибув 17.10.2016 маючи паспорт громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3 та діючу візу. Прибув до України з метою навчання у Сумському національному університеті на підставі відповідного запрошення вказаного університету (підстава перебування на території України передбачена ч. 12 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

17.11.2016 Управлінням ДМС України в Сумській області вказаний іноземний громадянин був документований посвідкою на тимчасове проживання ТР 188043 з терміном дії до 31.08.2020 (копія листа Управління державної міграційної служби України у Сумській області від 30.08.2017 № 05/5582 додається).

21.06.2017 на підставі наказу № 1119-111 ОСОБА_4 Юдінга (ОСОБА_4 Уддіна) було відраховано з числа студентів за порушення фінансових умов договору на навчання, оскільки останній навчався за рахунок юридичної особи ПП «Ексел Ішан», яка припинила свою діяльність та не здійснила оплату (копія листа Сумського державного університету від 05.09.2017 № 13/04-06/3665 додається).

06.07.2017 на підставі повідомлення Сумського державного університету про відрахування студента відповідачу було скасовано посвідку на тимчасове проживання (рішення Управління ДМС у Сумській області №93 від 06.07.2017р. додається).

Так ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначені підстави та порядок прийняття рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства у країну походження, вказаною статтею передбачено граничний (30-ти денний) строк, який може надаватися іноземцю для добровільного залишення території України.

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначені порядок та підстави примусового видворення іноземця.

З огляду на те, що відповідач перебував на території України на підставі тимчасової посвідки на проживання, то в разі розгляду питання про його примусове видворення така процедура видворення підлягала застосуванню з врахуванням визначених законодавством особливостей. Відповідно до пункту 3.16 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, що затверджений наказом МВС від 15.07.2013 № 681, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06.08.2013 за № 1335/23867, особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування раніше виданої посвідки на тимчасове проживання, повинна знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення. Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України.

Таким чином, рішення про видворення особи, яка мала право на тимчасове перебування на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання але згодом його втратила через її скасування не може бути прийнято раніше спливу місячного строку, який надається особі для добровільного залишення території України.

Колегія суддів зазначає, що дію виданої відповідачу посвідки було скасовано лише 06.07.2017 тобто після прийняття судом рішення про примусове видворення, під час перебування вже у Волинському пункті тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Враховуючи наведені обставини суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції помилково задоволено позовні вимоги, оскільки розгляд питання про примусове видворення іноземця з території України є передчасним тому, що на момент прийняття судом рішення 30.06.2017 відповідач був особою, яка законно перебуває на території України.

Крім цього потрібно зазначити, що 18.09.2017 ОСОБА_4 Юдінг (ОСОБА_4 Уддін) звернувся до Управління ДМС України у Волинській області із заявою про визнання його особою, яка потребує додаткового захисту про, що 28.09.2017 йому було видано довідку про звернення за захистом в Україні № 007566, яка дійсна до 28.10.2017.

За наданням додаткового захисту відповідач звернувся через загрозу, такого, що принижує гідність поводження та можливого покарання у країні його громадянства ОСОБА_3, внаслідок дискримінації за релігійними ознаками, повязаними із способом життя. Відповідач зазначив, що має обґрунтовані побоювання в тому, що в разі його повернення на батьківщину буде підданий насильницькому виконанню та слідуванню релігійної практики, оскільки 09.09.2017 громадянка України ОСОБА_8 народила від ОСОБА_4 Юдінга (ОСОБА_4 Уддін) дитину при цьому не перебуваючи з ним у шлюбі.

З огляду на це, додатково підтверджено законність перебування відповідача на території України включно до 28.10.2017 у звязку з розглядом його заяви відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Зважаючи на вище викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було частково неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_3 - ОСОБА_4 Юдінг задовольнити .

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 червня 2017 року у справі № 308/6228/17 скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_9
судді ОСОБА_10
ОСОБА_11
Повний текст постанови складено 05 жовтня 2017 року