Справа № 804/6494/16
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2017 р. Справа № 804/6494/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Чечелівському районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.04.2016 року №153-1701.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що Державною податковою інспекцією у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення-рішення від 28.04.2016 року №153-1701 про збільшення орендної плати за землю. Позивач вважає прийняте податкове повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягає скасуванню, оскільки без внесення змін до договору оренди землі позбавляє права відповідача нараховувати збільшений розмір орендної плати.
В подальшому судом здійснено заміну первинного відповідача на Державну податкову інспекцію у Чечелівському районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав,просив позов задовольнити,не заперечував щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився,повідомлений належним чином.
Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Таким чином, суд ухвалив розглянути справу без участі сторін відповідно до положень ст.128 КАС України в письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено,що 24.03.2005 року між Дніпропетровською міською радою та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі за адресою АДРЕСА_1
Згідно п.4.1 договору річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у грошовій формі у розмірі 1% від нормативної грошової оцінки та дорівнює розміру земельного податку.
Позивач в обгрунтування позову зазначив, що згідно правової позиції Верховного Суду України у справі №21-443а12 договір оренди землі є цивільно-правовим, а отже, йому притаманні такі ознаки, як свобода договору, обов'язковість його виконання сторонами тощо. Суб'єкт владних повноважень, який не є учасником договору, не може здійснювати владні управлінські функції шляхом втручання у відносини сторін договору, але має право контролювати належність виконання договору та відповідність його умов чинному законодавству України, зокрема стежити, щоб такі умови не суперечили інтересам суспільства. Якщо ж договір пов'язаний зі сплатою податків і, на думку суб'єкта владних повноважень, спрямований на ухилення від їх сплати, останній, за допомогою адміністративних заходів, уповноважений відновити публічний порядок.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції на момент винесення оскаржуваного рішення) плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно п.269.1 ст.269 названого Кодексу платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Підпунктом 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 названого Кодексу встановлено, що землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до пунктів 288.1, 288.2, 288.3 ст.288 названого Кодексу підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
Суд зазначає, що підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).
Водночас, з 01.04.2014 року набули чинності зміни до Податкового кодексу України внесені Законом України від 27.03.2014 року №1166VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", зокрема, до підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, згідно яких річна сума орендної плати не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.
Проаналізувавши вищенаведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що з набранням чинності змінами до Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI в частині зміни розміру орендної плати, річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.
Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.
Таким чином, незалежно від установленого договором розміру орендної плати, річна сума платежу не може бути меншою від розміру, встановленого чинним законодавством, що регулює дані правовідносини.
При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших законодавчих актів у разі їх суперечності, який закріплений у п.5.2 ст.5 названого Кодексу, до моменту внесення до такого договору оренди відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України.
Наведена позиція відповідає висновкам Верховного Суду України щодо застосування вказаних норм права, викладеним в постановах від 2 грудня 2014 року в адміністративній справі № 21-274а14, від 21 квітня 2015 року в адміністративній справі № 21-131а15 та від 14 липня 2015 року в адміністративній справі № 826/5560/14.
За таких обставин, річна сума орендної плати за орендовану позивачем земельну ділянку має становити з розрахунку 3% нормативної грошової оцінки.
Відповідно до витягу з технічної документації про номативну грошову оцінку земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 (кадастр.номер НОМЕР_1) номативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1008162,24грн.
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Таким чином, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

О.В. Єфанова