Справа № 461/3117/17
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/8321/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання дій протиправними, скасування постанови та закриття провадження за апеляційною скаргою Львівської митниці ДФС на постанову Галицького районного суду м. Львова від 10 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Галицького районного суду міста Львова з позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про визнання неправомірними дій в.о. начальника Львівської митниці ДФС щодо винесення постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності за порушення митних правил та скасування постанови №1152/20900/17 від 24 квітня 2017 року, закриття провадження у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою Галицького районного суду міста Львова від 10 липня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано неправомірними дії в.о. заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби України - начальника управління митними правопорушеннями ОСОБА_2 при винесенні постанови від 24 квітня 2017 року в справі про порушення митних правил №1152/20900/17. Скасовано постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в справі про порушення митних правил №1152/20900/17 від 24.04.2017 року. В решті позовних вимог відмовлено.

Із цією постановою не погодилася Львівська митниця ДФС та оскаржила її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі зазначила, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права при вирішенні спору, також не дав належної оцінки встановленим фактам. Так, апелянт вказав, що митним органом було встановлено невідповідність документів, на підставі яких здійснено митне оформлення товарів, ввезених на територію України на адресу ФОП «ОСОБА_1, зокрема виявлено, що фактурна вартість цих товарів, зазначена у рахунках-фактурах та експортних деклараціях, які подавались до митного органу відрізняється від надісланих митною адміністрацією Данії документів. Тому постановою в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС України від 24 квітня 2017 року у справі про порушення митних правил №1152/20900/17 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного Кодексу України та накладено штраф в розмірі 2346147,42 гривень. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення строку притягнення до відповідальності. Так, згідно ч. 1 ст. 467 Митного кодексу України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень. Оскільки правопорушення, вчинене позивачем, є триваючим, стягнення було накладено в межах встановленого законом строку, адже було встановлено заниження митної вартості товарів згідно листа митної адміністрації Данії, який надійшов 10 березня 2017 року. Також апелянт зауважив, що субєктивна сторона цього правопорушення характеризується прямим умислом. Просить скасувати постанову і відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник Львівської митниці ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив щодо задоволення апеляційної скарги позивача. Пояснив, що дане порушення не є триваючим, позивач самостійно не подавала до митниці документи. Тому суд правильно вирішив спір.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС України від 24 квітня 2017 року у справі про порушення митних правил №1152/20900/17 ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного Кодексу України, та накладеного штраф в розмірі 2346147,42 гривень (а.с. 7-8).

Згідно цієї постанови митним органом встановлено невідповідність документів, на підставі яких здійснено митне оформлення товарів, ввезених на територію України на адресу ФОП ОСОБА_1, зокрема виявлено, що фактурна вартість цих товарів, зазначена у рахунках-фактурах та експортних деклараціях, які подавались до митного органу відрізняється від надісланих митною адміністрацією Данії документів.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність цієї постанови з наступних мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач придбала в Данії товар, який був ввезений на територію України у вересні 2014 року. Товар було оплачено у серпні-вересні 2014 року.

Вантажно-митні декларації також було подано у вересні 2014 року.

6 березня 2017 року управління протидії митним правопорушенням Львівської митниці ДФС отримало лист Департаменту адміністрування митних платежів ДФС України стосовно перевірки автентичності документів, на підставі яких було здійснено митне оформлення товару «мясо свійських свиней», ввезеного на адресу ФОП ОСОБА_1 цим листом було скеровано на адресу митниці копії документів, наданих митною адміністрацією Данії стосовно здійснення оформлення товару на території Данії і саме за наслідками розгляду цих документів відповідач дійшов висновку про заниження позивачем митної вартості ввезеного мяса.

Відповідно до ст. 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно частини 1 статті 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Частиною 8 цієї статті встановлено, що митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів:

1) заявлений митний режим, тип декларації та відомості про особливості переміщення;

2) відомості про декларанта, уповноважену особу, яка склала декларацію, відправника, одержувача, перевізника товарів і сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або іншого документа, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), а в разі якщо зовнішньоекономічний договір (контракт) укладено на підставі посередницького договору, - також про іншу, крім сторони зовнішньоекономічного договору (контракту), сторону такого посередницького договору;

3) відомості про найменування країн відправлення та призначення;

4) відомості про транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для міжнародного перевезення товарів та/або їх перевезення митною територією України під митним контролем, та контейнери;

5) відомості про товари:

а) найменування;

б) звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар;

в) торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах);

г) код товару згідно з УКТ ЗЕД;

ґ) найменування країни походження товарів (за наявності);

д) опис упаковки (кількість, вид);

е) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру;

є) фактурна вартість товарів;

ж) митна вартість товарів та метод її визначення;

з) відомості про уповноважені банки декларанта;

и) статистична вартість товарів;

6) відомості про нарахування митних та інших платежів, а також про застосування заходів гарантування їх сплати:

а) ставки митних платежів;

б) застосування пільг зі сплати митних платежів;

в) суми митних платежів;

г) офіційний курс валюти України до іноземної валюти, у якій складені рахунки, визначений відповідно до статті 3-1 цього Кодексу;

ґ) спосіб і особливості нарахування та сплати митних платежів;

д) спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати);

7) відомості про зовнішньоекономічний договір (контракт) або інший документ, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), та його основні умови;

8) відомості, що підтверджують дотримання встановлених законодавством заборон та обмежень щодо переміщення товарів через митний кордон України;

9) відомості про документи, передбачені частиною третьою статті 335 цього Кодексу;

10) довідковий номер декларації (за бажанням декларанта).

Частиною 4 статті 264 Митного кодексу України встановлено, що з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Отже цією нормою чітко визначено момент, з якого особа несе відповідальність за зазначення неправдивих відомостей, при декларуванні товару прийняття митним органом декларації.

Згідно ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ст. 485 МК України порушенням вважається заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару і обраний метод її визначення.

Відповідач при оформленні документів на товар за деклараціями, які використовує як докази скоєння правопорушення, не звертався до позивача з вимогою надати додаткові документи, які передбачені ч. 3 ст. 53 МК України.

Статтею 54 МК України визначені обов'язки посадових осіб митного органу в частині перевірки і контролю правильності визначення митної вартості товару.

Відповідно до ч. 3 ст. 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визначає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до вимог ст. 55 цього Кодексу.

Слід зазначити, що письмового рішення щодо коригування митної вартості товару посадовими особами митниці не було прийнято.

Відповідно до ч. 1 ст. 467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Проте, в даному випадку постанова митного органу складена 24 квітня 2017 року, а ВМД подавались до відповідача 2 вересня 2014 року, 4 вересня 2014 року, 8 вересня 2014 року, 12 вересня 2014 року, 15 вересня 2014 року, 16 вересня 2014 року, 17 вересня 2014 року, і були прийняті митницею.

Тому рішення відповідача не відповідає митному законодавству щодо строку притягнення до відповідальності.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду України, що висловлена у постановах від 20 червня 2011 року у справі № 21-97а11, від 09 квітня 2012 року у справі №21-260а11, порушення митних правил, яке полягає в заявленні у вантажній митній декларації неправдивих відомостей, не можна вважати триваючим, оскільки воно припиняється із поданням декларації митному органу, тож заявлення будь-яких відомостей в митній декларації та надання митному органу документів здійснюється в певний час, а саме під час митного оформлення товарів, та повинне бути виявлене саме під час митного оформлення товару.

Тож, шестимісячний строк для притягнення позивача до адміністративної відповідальності повинен бути відрахований від дня здійснення дій та завершення митного оформлення, оскільки, виходячи з кваліфікації зазначеній в оскаржуваній постанові це є закінченим разовим правопорушенням, а не триваючим.

Тому, суд відхиляє твердження апелянта щодо правомірності строків притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, адже порушення було закінчено з дня зазначення у деклараціях неправдивих даних і прийняття митним органом таких декларацій.

Той факт, що законодавством передбачено можливість внесення змін до вже поданих декларацій, не свідчить про те, що порушення є триваючим, адже це право, а не обовязок субєкта декларування, в той час як зазначені ним відомості є підставою для сплати митних платежів і випуску товару у вільний обіг.

Суд першої інстанції при вирішенні спору правильно врахував правову позицію, викладену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

Отже, враховуючи, що суд першої інстанції по суті правильно вирішив спір, підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За наведених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 10 липня 2017 року у справі № 461/3117/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

ОСОБА_4

Повний текст виготовлено 10 жовтня 2017 року.