Справа № 303/4518/17
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/9413/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 серпня 2017 року у справі за адміністративним позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 про примусове видворення з України,

в с т а н о в и в:

Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України 10.08.2017 звернувся в суд з адміністративним позовом до громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3, в якому просив на підставі ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», примусово видворити з України громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено. Примусово видворено за межі території України громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до країни походження Індії.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідач не був затриманий при спробі незаконного перетину державного кордону, а був виявлений представниками позивача у м. Мукачево у приватному помешканні в м. Мукачево за 30 км від державного кордону. Вказане не може вважатися спробою фізичного переміщення через лінію розмежування (кордон). Вказує, що доводи позивача про умисел відповідача на незаконний перетин державного кордону не заслуговують на увагу та не підтверджуються належними доказами.

При апеляційному розгляді представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_3 був затриманий 07 серпня 2017 року о 21 год 30 хв спільною міжвідомчою групою від Мукачівського відділу національної поліції ГУНП в Закарпатській області, оперативно-розшукового відділу з м.д. н.п. Мукачево та мобільної прикордонної застави Мукачево Мукачівського прикордонного загону в тилу ділянки відділу прикордонної служби «Косино», в приватному помешканні в м. Мукачево по вул. Ужгородській, 62 разом з іншими пятьма громадянами ОСОБА_2, під час реалізації наміру та спроби незаконного, поза пунктами пропуску, перетину державного кордону України в країни Європейського Союзу у складі групи осіб, що стверджується протоколом про адміністративне затримання (а.с. 4-5).

09.08.2017 першим заступником начальника прикордонного загону - начальником штабу полковником ОСОБА_4 прийнято рішення про примусове повернення за межі України громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Окрім цього, прийнято рішення про подачу до суду позову про примусове видворення іноземця з України з одночасним клопотанням про його затримання з поміщенням в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на факт спроби незаконного перетину державного кордону та незаконного перебування на території України громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_3 підлягає примусовому видворенню за межі України.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Статтею 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному вїзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх вїзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено випадки коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.

Зокрема, передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені у статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоровя, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Тобто, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Обовязковим є попереднє прийняття компетентним органом рішення про примусове повернення.

Судом встановлено, що громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_3 був виявлений та затриманий спільною міжвідомчою групою Мукачівського ВП ГУНП України в Закарпатській області, ОРВ (м.д. н.п. Мукачево) ОРУ ЗхРУ та мобільної прикордонної застави «Мукачево» Мукачівського прикордонного загону в приватному помешканні в м. Мукачево по вул. Ужгородська, 62.

Представниками органів охорони державного кордону було зроблено висновок про те, що відповідач разом з іншими громадянами ОСОБА_2 мав намір незаконно, поза пунктами пропуску, перетнути державний кордон України в країни Європейського Союзу.

09.08.2017 першим заступником начальника Мукачівського прикордонного загону прийнято рішення про примусове повернення за межі України громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 та вирішено подати позов до суду про примусове видворення іноземця з України з одночасним клопотанням про його затримання з поміщенням в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», органи охорони державного кордону наділені повноваженнями звертатися з позовом до суду про примусове видворення щодо іноземців, які були ними затримані у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

У звязку з тим, що громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_3 був виявлений та затриманий представниками органів охорони державного кордону в приватному помешканні в м. Мукачево, а не під час спроби чи незаконного перетину державного кордону, а тому позовні вимоги Мукачівського прикордонного загону про примусове видворення відповідача є безпідставними, відтак задоволенню не підлягають.

При цьому, в даному випадку позивач не має права вимоги, оскільки перебрав на себе функції іншого субєкта владних повноважень, визначеного ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 183-7 КАС України.

Його рішення від 09.08.2017 про примусове повернення відповідача не є рішенням компетентного органу, за ухилення від виконання якого може бути застосовано примусове видворення іноземця.

Доводи позивача в частині того, що громадянин ОСОБА_2 ОСОБА_3 мав намір реалізувати спробу незаконного перетину кордону України в країни Європейського союзу (чи реалізовував такий намір) не є переконливими, оскільки жодних дій, які безпосередньо направлені на незаконний перетин державного кордону України відповідач не вчиняв.

Докази притягнення відповідача до відповідальності за ст. 204-1 КУпАП в справі відсутні.

Суд першої інстанції не врахував вказаних обставин, не надав їм належної оцінки та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню як така, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198 п. 3, 202 п. 4, 205 ч. 2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 серпня 2017 року у справі №303/4518/17 скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7
Повний текст судового рішення виготовлено 10.10.2017