Справа № 2а-9181/11/1370
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2017-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" вересня 2017 р. м. Київ К/800/50457/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Веденяпіна О.А.,
Маринчак Н.Є.,

за участю секретаря судового засідання Савченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Приватного підприємства «ОККО-Нафтопродукт»

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2014 року

у справі № 2а-9181/11/1370

за позовом Приватного підприємства «ОККО-Нафтопродукт»

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Приватне підприємство «ОККО-Нафтопродукт» звернулось до суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові про скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27.09.2011 року у справі № 2а-9181/11/1370 позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Львові від 22.02.2011 року № .

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2014 року постанову суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідач з вимогами та доводами скаржника не погоджується, просить залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції.

В силу положень ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України судом замінено Спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у м. Львові правонаступником - Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби.

У судовому засіданні представник позивача касаційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Представник відповідача проти касаційної скарги заперечував та просив у її задоволенні відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами перевірки господарської одиниці АЗС, магазин, що розташована за адресою с. Софіївська Борщагівка, вул.Велика Кільцева, 54, яка належить ПП «ОККО-Нафтопродукт», 28.01.2011 року відповідачем складено акт (довідку) фактичної перевірки за дотриманням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності ліцензій, у якому зафіксовано порушення п.п. 1, 2, 8 ст. 3 Закону України «Про застосування розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.02.2011 року № , яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 202 687, 20 грн.

Підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення став висновок відповідача про реалізацію нафтопродуктів без застосування РРО на загальну суму 40 537, 44 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідні висновки ґрунтуються на суб'єктивних припущеннях перевіряючих та не підтверджені належними засобами доказування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, враховуючи таке.

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Статтею 6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку.

Відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв'язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України № 281/171/578/155 від 20.05.2008 року (далі - Інструкція), на підставі товарно-транспортних накладних (ТТН) та акта приймання (у разі його наявності) оператор АЗС повинен оприбуткувати прийняті нафтопродукти за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), зробивши при цьому відповідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою № 13-НП. Дані щодо оприбуткованих нафтопродуктів відображаються у змінному звіті АЗС за формою № 17-НП. Пунктом 10.3.1.1 цієї Інструкції визначено, що розрахунки під час відпуску нафтопродукту власникам автотранспорту за готівку здійснюються на АЗС з використанням РРО, які відповідають технічним вимогам до їх застосування та внесені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій згідно з Положенням про Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1315 від 29.08.2002 року. Відпуск нафтопродуктів за готівку, талони, платіжними картками відображається у змінному звіті АЗС за формою № 17-НП.

При цьому облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною АЗС, яка здійснює розрахунки із споживачами готівкою. Відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у змінному звіті АЗС за формою № 17-НП (пункт 10.3.1.3 Інструкції).

Порядок обліку нафтопродуктів на АЗС визначено пунктом 16 Інструкції, яким передбачено, що матеріально відповідальні особи АЗС ведуть облік руху нафтопродуктів за марками і видами (для дизельного палива в залежності від масової частки сірки) нафтопродуктів у змінному звіті за формою № 17-НП, який складається у двох примірниках. Перший примірник разом з первинними документами здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається у матеріально відповідальної особи.

Фактичні залишки нафтопродуктів на АЗС мають відповідати обліковим залишкам надходження нафтопродуктів за певний проміжок часу, що підтверджені відповідними документами (ТТН), змінного звіту АЗС за формою N17-НП, за вирахуванням кількості відпущених нафтопродуктів за сумарними показниками лічильників паливно-роздавальних колонок. Обсяг реалізації нафтопродуктів, що фіксується лічильником сумарного обліку паливно-роздавальних колонок за певний проміжок часу, має збігатися з обсягом реалізації, відображеним у звітних документах касових апаратів за всіма формами оплати за цей самий проміжок часу.

У судовому процесі встановлено, що суб'єктом господарювання складалися щоденні змінні звіти, в яких зазначалось про надходження та продаж паливно-мастильних матеріалів, а також обліковувалась нестача цих товарів у кількісному вимірі.

Висновок про реалізацію нафтопродуктів без застосування РРО зроблено податковим органом з посиланням на невідповідність між залишками запасів за даними обліку та фактичними залишками запасів.

Слід зазначити, що сам по собі факт нестачі палива не свідчить про порушення порядку реалізації нафтопродуктів, оскільки може бути наслідком інших обставин, зокрема природного убутку при зберіганні, втрат з технічних причин, розкрадання тощо.

Зокрема відповідно до п. 17.1 Інструкції загальні фактичні втрати нафти та нафтопродуктів уключають: природні втрати під час транспортування, приймання, зберігання та відпуску; разові втрати під час проведення планових робіт, пов'язаних з технічним обслуговуванням і ремонтом технологічного обладнання, зачищенням резервуарів і трубопроводів; разові втрати під час пошкоджень, аварій, порушень правил та технологій обслуговування обладнання та виконання робіт, пов'язаних з технічним обслуговуванням і ремонтом технологічного обладнання, зачищенням резервуарів і трубопроводів та від стихійного лиха (землетрусу, повені тощо).

Відповідно до пункту 14.7 вказаної Інструкції для оперативного контролювання за наявністю нафти і нафтопродуктів у резервуарах, з яких здійснювався відпуск нафтопродуктів, матеріально відповідальні особи повинні здійснювати вимірювання кількості нафтопродуктів щодоби, у інших резервуарах - за встановленим на підприємстві порядком.

Якщо в результаті перевірки між обліковим залишком і фактичним залишком нафти і нафтопродуктів виявлені розбіжності, які перевищують норми природних втрат та границі відносної похибки вимірювання, матеріально відповідальна особа повинна письмово повідомити про це керівника підприємства для прийняття рішення з визначення причин розбіжності. У разі потреби керівник підприємства своїм розпорядженням призначає вибіркову інвентаризацію.

Крім того, відповідно до листа ДПА України від 25.12.2009 року № 28896/7/23-7017/14591 порушенням установленого порядку ведення обліку нафтопродуктів є встановлення при проведенні перевірки факту незберігання (відсутності) другого примірника змінного звіту АЗС за формою № 17-НП.

Проте під час проведення перевірки факту такого порушення податковим органом зафіксовано не було.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуване податкове повідомленні-рішення прийнято із порушенням законодавства, чинного на час виникнення правовідносин та підлягає скасуванню, відповідає встановленим у справі обставинам та правильному застосуванню норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції прийшов до помилкового висновку щодо правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Отже, прийняте апеляційним судом нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову підлягає скасуванню, а постанова суду першої інстанції - залишенню в силі відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «ОККО-Нафтопродукт» задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2014 року у справі № 2а-9181/11/1370 скасувати.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.09.2011 року у справі № 2а-9181/11/1370 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді О.А.Веденяпін

Н.Є.Маринчак