Справа № 813/1494/17
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2017-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/9029/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 1 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

14.04.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, в якому, із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 22.03.2017р. №13-0;

поновити її на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з фізичних осіб Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області;

стягнути з відповідача на її користь заробіток з 23.03.2017р. за час вимушеного прогулу з відрахуванням податків, зборів та обов'язкових платежів;

стягнути з відповідача на її користь вихідну допомогу в розмірі 3572,06 грн., виплачену в порядку ст.44 КЗпП України при звільненні при скороченні, яка не підлягала поверненню і була безпідставно утримана із заробітку;

зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за щорічну відпустку за період з 29.04.2016р. по 26.12.2016р.;

у частині поновлення на публічній службі та стягнення заробітної плати в межах суми за один місяць звернути до негайного виконання.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 1 серпня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 22.03.2017р. №13-0. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з фізичних осіб Самбірської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області з 23 березня 2017 року. Стягнено з Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на користь ОСОБА_1 заробіток за час вимушеного прогулу з 23.03.2017р. по 01.08.2017р. в сумі 20 919 грн. 36 к. з відрахуванням податків, зборів та обов'язкових платежів. Стягнено з Самбірської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на користь ОСОБА_1 утриману при звільненні вихідну допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати 3 572 грн 06 к. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць в розмірі 4 754 грн 40 к. звернено до негайного виконання.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що нормами трудового законодавства на власника або уповноважений ним орган покладено обов'язок запропонувати працівнику, який підлягає звільненню у зв'язку з поновленням на посаді працівника, який раніше виконував цю роботу, іншу роботу. Звільнення можливе лише у разі відмови працівника від запропонованої роботи (посади). Наказом Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 22.03.2017р. №13-0 припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 з посади державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з фізичних осіб Самбірської ОДПІ у звязку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, п.6 ст.44 КЗпП України. Однак, відповідачем не пропонувалося ОСОБА_1 жодних посад, що свідчить про протиправність звільнення позивача.

За таких обставин оскаржуваний наказ підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позивач поновленню на посаді, з якої її було звільнено, з виплатою заробітної плат и за час вимушеного прогулу.

Щодо вимоги про стягнення з Самбірської ОДНІ утриманої з ОСОБА_1 при звільненні 22.03.2017р. вихідної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати 3572грн 06 к, то суд першої інстанції зазначає, що відповідач протиправно стягнув з ОСОБА_1 у березні 2017 року вказану вихідну допомогу виплачену при її звільненні 26.04.2016.

Стосовно позовної вимоги про нарахування та виплату компенсації щорічної відпустки за період з 29.04.2016р. по 26.12.2016р., то суд першої інстанції дійшов висновку, що така до задоволення не підлягає, оскільки у період з 29.04.2016р. по 26.12.2016р. ОСОБА_1 перебувала у вимушеному прогулі, який тривав з часу її незаконного звільнення до прийняття судом рішення про поновлення на посаді. Виходячи із вимог пункту 2 частини 1 статті 9 Закону України «Про відпустки» період вимушеного прогулу з 29.04.2016р. по 26.12.2016р. зараховується до стажу роботи, який дає право ОСОБА_1 право на щорічну основи) відпустку. Вказане спростовує твердження відповідача про те, що час перебування працівника у вимушеному прогулі не зараховується до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку.

Таким чином, грошова компенсація за невикористані дні відпустки є однією із гарантій при звільненні працівника. З огляду на висновок суду про протиправність наказу №13-0 від 22.03.2017. його скасування та поновлення на посаді ОСОБА_2, за позивачем зберігається право на використання щорічної відпустки за період роботи з 29.04.2016р. по 26.12.2016р., яким вона вправі скористатися у зручний для неї час.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що враховуючи те, що з дати звільнення позивача 22.03.2017р. до дати прийняття рішення у даній справі 01.08.2017 вимушений прогул становить 88 днів, стягненню з відповідача підлягає середній заробіток у сумі 20 919,36 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, Самбірська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 1 серпня 2017 року та прийняти нову постанову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що позивача звільнено відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 83, п. 1 ч. 1 ст. 88 Закону України «Про державну службу». Відповідно до наказу Самбірської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 23.12.2016 р. № 85-0 ОСОБА_1 поновлено (на виконання Постанови Львівського окружного адміністративного суду від 17.11.2016р. у справі № 813/1713/16) на посаді головного державного ревізора-інспектора сектору адміністрування єдиного внеску відділу доходів і зборів з фізичних осіб Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області (тобто виконано постанову суду). Оскільки, на момент поновлення ОСОБА_1Б сектор не був передбачений штатним розписом, пунктом 3 вищезазначеного наказу ОСОБА_1 з 26 грудня 2016 року переведено на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з фізичних осіб Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області. Позивач не оскаржувала наказ Самбірської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 23 грудня 2016 р. № 85-0, тобто погодилася з поновленням на державній службі та переведенням. Таким чином, даний наказ не є предметом оскарження та судового розгляду, однак зазначений наказ підтверджує факт переведення позивача на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з фізичних осіб Самбірської ОДПІ ГУ ДФС.

Посадова інструкція ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтверджують той факт, що позивач працювала на посаді поновленого за рішенням суду державного службовця ОСОБА_3, а тому позивача правомірно звільнили у зв'язку з цим.

Крім того, апелянт стверджує, що у період з 02 лютого 2015 року по даний час у Самбірській ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області наявна лише одна вакантна посада, а саме, заступника начальника начальника Старосамбірського відділення Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, яка відноситься до номенклатури ДФС України, призначення на яку здійснюється головою ДФС України (наказом ДФС України від 03.11.2014р. № 240 затверджено порядок призначення на посади та звільнення з посад працівників номенклатури ДФС України). Таким чином, крім того, що нормами законодавства не передбачено пропонувати працівнику нерівнозначну (вищу) посаду, єдина вакантна посада в Самбірській ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області це посада на яку призначення здійснюється головою ДФС України і, відповідно, відповідач не є субєктом призначення на дану посаду та вона не могла у звязку з цим бути запропонованою ОСОБА_1

Разом з тим, апелянт зазначає, що враховуючи, що наказ про звільнення позивача визнано незаконним та скасовано, відсутні правові підстави для виплати такому державному службовцю вихідної допомоги. Мінпраці у листі від 06.01.2011р. зазначає наступне: оскільки з поновленням на роботі працівник втрачає право на вихідну допомогу, то сума виплати має бути зменшена на суму вихідної допомоги, виплаченої працівнику (крім того, законодавством не передбачено повернення грошової компенсації за всі не використані дні щорічної відпустки в разі поновлення особи на роботі).

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що наказом від 26.04.2016р. №33-0 ОСОБА_1 було звільнено з 28.04.2016р. з посади головного державного ревізора-інспектора сектору адміністрування єдиного внеску відділу доходів і зборів з фізичних осіб Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області у зв'язку зі скороченням штатної чисельності (пункт 1 статті 40 КЗпП України).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.11.2016р. у справі №813/1713/16 позов ОСОБА_1 було задоволено.

Наказом Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 23.12.2016 №85-0, на виконання постанови суду від 17.11.2016р. у справі № 813/1713/16, ОСОБА_1 поновлено на посаді головного державного ревізора-інспектора сектору адміністрування єдиного внеску відділу доходів і зборів з фізичних осіб Самбірської ОДПІ з 29.04.2016р. Відповідно до пункту 3 цього наказу ОСОБА_1 з 26.12.2016р. переведено на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з фізичних осіб.

Одночасно з поновленням ОСОБА_1 наказом Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 23.12.2016 №84-0 звільнено з посади головного державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з фізичних осіб ОСОБА_3

Наказом Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 22.03.2017р. №13-0 припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 з посади державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з фізичних осіб Самбірської ОДПІ у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, п.6 ст.44 КЗпП України. Даний наказ видано відповідно до пункту 5 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 88 Закону України «Про державну службу» та на підставі постанови Львівського окружного адміністративного суду № 813/308/17 від 06.03.2017р..

Постановою Львівського окружного адміністративного суду № 813/308/17 від 06.03.2017р. скасовано наказ відповідача від 23.12.2016р. №84-0 та поновлено на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з фізичних осіб ОСОБА_3

Відповідно до пункту 3 наказу від 22.03.2017р. №13-0 ОСОБА_1 виплачено грошову компенсацію за невикористані відпустки за 9 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби за період роботи з 27.02.2017р. по 26.02.2018р. та за 1 календарний день щорічної відпустки за період роботи з 26.12.2016р. по 22.03.2017р..

Підстави для припинення державної служби визначено частиною 1 статті 83 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII).

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону).

Підставами для припинення державної служби у зв'язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 88 Закону № 889-VIII є поновлення на посаді державної служби особи, яка раніше її займала.

Разом з тим, згідно частин 1-3 статті 5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України, постановами Верховної ОСОБА_4 України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Оскільки у спеціальному законі, яким у спірних правовідносинах є Закон № 889-VIII, прямо вказано про поширення норм законодавства про працю на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом, до таких відносин застосовуються норми КЗпП України.

Встановлено, що ОСОБА_1 було звільнено у зв'язку із поновленням на займаній нею посаді ОСОБА_3 на підставі пункту 5 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 88 Закону № 889-VIII.

Законом № 889-VIII не врегульовано порядку звільнення державного службовця з посади з такої підстави.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що передбачені пунктом 5 частини 1 статті 83, пунктом 1 частини 1 статті 88 Закону № 889-VIII підстави для припинення державної служби тотожні підставі припинення трудового договору, передбаченої пунктом 6 частини 1 статті 40 КЗпП України, відповідно до якої трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Частиною другою цієї ж статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Отже, нормами трудового законодавства на власника або уповноважений ним орган покладено обов'язок запропонувати працівнику, який підлягає звільненню у зв'язку з поновленням на посаді працівника, який раніше виконував цю роботу, іншу роботу.

Звільнення можливе лише у разі відмови працівника від запропонованої роботи (посади).

Встановлено, що Самбірською ОДПІ не пропонувалося ОСОБА_1 жодних посад. Вказане свідчить про протиправність звільнення позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваного наказу.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що оскаржуваний наказ підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позивач поновленню на посаді, з якої її було звільнено, з виплатою заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Згідно частини 4 статті 87 Закону № 889-VIII, у разі звільнення з держаної служби на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 (скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу) державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Із матеріалів справи видно, що відповідно до наказу від 26.04.2016 №33-0 «Про звільнення у зв'язку із скороченням штатної чисельності» ОСОБА_1 виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку відповідно до статті 44 КЗпП України.

Статтею 44 КЗпП України визначено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Згідно довідки від 24.07.2017 № 449/10/13-10/05-00-22/209, виданої Самбірською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, у березні 2017 року (дата звільнення 22.03.2017р.), з ОСОБА_1 було утримано 3572,06 грн, виплачених як вихідна допомога (розмір середньомісячної заробітної плати позивача на час звільнення 26.04.2016р.), у зв'язку із виконанням рішення суду від 17.11.2016р. в частині скасування наказу відповідача від 26.04.2016р..

Відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності рахункової помилки зі сторони платника, недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач протиправно стягнув з ОСОБА_1 у березні 2017 року вихідну допомогу в сумі 3 572,06 грн, виплачену при її звільненні 26.04.2016р.

Щодо позовної вимоги про нарахування та виплату компенсації щорічної відпустки за період з 29.04.2016р. по 26.12.2016р. суд апеляційної інстанції зазначає.

Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров'я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлює Закон України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі Закон № 504/96-ВР).

Згідно пункту 2 частини 1 статті 9 Закону № 504/96-ВР до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, зараховуються час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу).

Встановлено, що у період з 29.04.2016р. по 26.12.2016р. ОСОБА_1 перебувала у вимушеному прогулі, який тривав з часу її незаконного звільнення до прийняття судом рішення про поновлення на посаді.

Виходячи із вимог пункту 2 частини 1 статті 9 Закону № 504/96-ВР, період вимушеного прогулу з 29.04.2016р. по 26.12.2016р. зараховується до стажу роботи, який дає право ОСОБА_1 право на щорічну основну відпустку.

В силу статті 24 Закону № 504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

З огляду на висновок суду про протиправність наказу №13-0 від 22.03.2017, його скасування та поновлення на посаді ОСОБА_1, за позивачем зберігається право на використання щорічної відпустки за період роботи з 29.04.2016р. по 26.12.2016р., яким вона вправі скористатися у зручний для неї час.

Відтак, позовна вимога про нарахування та виплату компенсації щорічної відпустки за період 29.04.2016р. по 26.12.2016р. є безпідставною, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволені такої.

Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

При визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд враховує положення постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р., якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати та наказ МВС України від 31.12.2007р. №499, яким затверджено Інструкцію про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Згідно довідки № 808/8/13-10/05-00-20/159 від 05.05.2017р., виданої Самбірською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, розмір середньомісячної заробітної плати позивача становить 4 754,40 грн, а середньоденної заробітної плати 237,72 грн.

Ураховуючи те, що з дати звільнення позивача 22.03.2017р. до дати прийняття рішення у даній справі 01.08.2017р. вимушений прогул становить 88 днів, стягненню з відповідача підлягає середній заробіток у сумі 20 919,36 грн (88х237,72=20 919,36), з якого слід з відрахувати податки, збори та обов'язкові платежі.

Пунктами 1 та 3 частини першої статті 256 КАС України встановлено, що негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянтів на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 1 серпня 2017 року у справі №813/1494/17 за позовом ОСОБА_1 до Самбірської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_4
ОСОБА_6

Повний текст судового рішення виготовлено 10.10.2017р.