Справа № 826/18628/16
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2017-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

02 жовтня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Лічевецького І.О. Твердохліб В.А. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві звернувся до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, в якому просив стягнути з відповідача податковий борг із земельного податку в сумі 72 351,91 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь Державного бюджету України податковий борг із земельного податку у розмірі 72 351,91 грн.

Не погодившись з постановою суду, представник ФОП ОСОБА_5 - ОСОБА_6 звернулася з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який з'явився в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ФОП ОСОБА_5 зареєстрована Головним територіальним управлінням юстиції у м. Києві як суб'єкт підприємницької діяльності 27.11.2000р. та взята на податковий облік в ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві як платник податків 01.01.2000р. за № НОМЕР_1.

На обліку в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві перебуває як платник за неосновним місцем обліку.

За відповідачем рахується податковий борг із земельного податку в сумі 72 351,91 грн., який виник на підставі податкових повідомлень-рішень від 30 червня 2014 року № 1920-15, від 06 серпня 2015 року № 4936-17 та від 25 квітня 2016 року № 623-1305.

У зв'язку з наявністю у відповідача узгодженого грошового зобов'язання не сплаченого у встановлений законодавством строк, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом про стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

В свою чергу, у відповідності до норм абзацу 1 пункту 57.1, пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

За приписами норм пункту 42.2 статті 42 та пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна сума заборгованості виникла у зв'язку з несплатою ФОП ОСОБА_5 суми податкового зобов'язання із земельного податку, визначеного на підставі податкових повідомлень-рішень від 30 червня 2014 року № 1920-15, від 06 серпня 2015 року № 4936-17 та від 25 квітня 2016 року № 623-1305.

Так, відповідно до податкового повідомлення-рішення від 30 червня 2014 року № 1920-15, позивачу визначено суму податкового зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб у розмірі 6 114,46 грн. Вказане податкове повідомлення-рішення отримано відповідачем 22 серпня 2014 року, про що свідчить відповідна відмітка на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 06 серпня 2015 року № 4936-17, відповідачу визначено суму податкового зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб у розмірі 10 341,56 грн. Вказане податкове повідомлення-рішення отримано відповідачем 22 серпня 2015 року, про що свідчить відповідна відмітка на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 25 квітня 2016 року № 623-1305, відповідачу визначено суму податкового зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб у розмірі 55 895,89 грн. Вказане податкове повідомлення-рішення отримано відповідачем 27 червня 2016 року, про що свідчить відповідна відмітка на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Доказів сплати суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб або доказів скасування відповідного податкового повідомлення-рішення відповідачем надано не було, а відтак, спірна сума заборгованості вважається податковим боргом.

Доводи апелянта щодо неотримання податкових повідомлень-рішень колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи, а докази протилежного матеріали справи не містять.

Стосовно намірів оскарження податкових повідомлень-рішень про визначення суми податкового зобов'язання із земельного податку, то зазначена обставина не спростовує наявність у відповідача податкового боргу. При цьому, доказів адміністративного або судового оскарження податкових повідомлень-рішень від 30 червня 2014 року № 1920-15, від 06 серпня 2015 року № 4936-17 та від 25 квітня 2016 року № 623-1305 відповідачем не надано.

Крім цього, безпідставними є також доводи апелянта з приводу ненадання позивачем документів про належність відповідачу земельної ділянки, з якої нараховано податок та розрахунку по кожному податковому повідомленню-рішенню, оскільки правомірність податкових повідомлень-рішень та нарахування земельного податку не є предметом спору в даній справі.

Згідно пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається (вручається) коли платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.4 статті 59 цього Кодексу).

Підпунктом 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що «податкова вимога» - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

В силу норми пункту 59.3 статті 59 Податкового кодексу України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Також, у відповідності до пункту 3.1 Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міндоходів України від 10.10.2013р. № 576, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.10.2013р. за № 1840/24372, податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів.

Таким чином, право на формування податкової вимоги виникає у контролюючого органу у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання.

При цьому, нормами пунктів 95.1 та 95.2 статті 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі, однак не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем було надіслано відповідачу податкову вимогу від 25.12.2015р. № 24422-23, яка вручена їй 15.01.2016р. Доказів оскарження вказаної податкової вимоги в адміністративному чи судовому порядку відповідачем не надано, а тому вона є чинною та підлягає виконанню.

Таким чином, зважаючи на те, що ФОП ОСОБА_5 не надано доказів сплати узгодженої суми податкової заборгованості у добровільному порядку або її оскарження, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача податкового боргу із земельного податку в сумі 72 351,91 грн.

Доводи апелянта з приводу неможливості поєднання в одному позовній заяві вимог про стягнення коштів за податковим боргом, який виник з різних підстав, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 21 КАС України, позивач володіє диспозитивних правом заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов'язані між собою.

Разом з тим, посилання апелянта на норми ст. 183-3 КАС України є помилковими, оскільки положення вказаної статті встановлюють особливості провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів на підставі відповідного подання. Однак, у межах спору позивач звернувся до суду у порядку скороченого провадження.

З приводу посилань апелянта на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, колегія суддів зважає на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частина другою статті 99 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень щодо справ, зазначених у пункті 5 частини першої статті 183-2 цього Кодексу, встановлюється 15-денний строк, який обчислюється з дня виявлення суб'єктом владних повноважень підстав для звернення до адміністративного суду. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

В силу пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

При цьому, пунктом 102.2 статті 102 Податкового кодексу України визначено перелік випадків, коли грошове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного у частині першій цієї статті.

Відповідно до пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України, у разі, якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102. статті 102 Податкового кодексу України, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Отже, наведена законодавча норма встановлює строк примусового стягнення податкового боргу - 1095 днів з дня виникнення податкового боргу.

Системний аналіз пунктів 102.1, 102.2 та 102.4 статті 102 Податкового кодексу України свідчить про те, що застосування строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України, поширюється і на випадки порушення провадження у справі про стягнення відповідного податку.

Позовні вимоги в даній справі, пов'язані зі стягненням податкового боргу з платників податків та можуть бути пред'явлені протягом 1095 днів з дня виникнення податкового боргу.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у місті Києві звернулася до суду із позовом про стягнення із відповідача податкового боргу у межах 1095-денного строку звернення.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Лічевецький І.О. Твердохліб В.А.

Повний текст ухвали виготовлено 06.10.2017 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Твердохліб В.А.

Лічевецький І.О.