Справа № 816/629/17
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 р.Справа № 816/629/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10.07.2017р. по справі № 816/629/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області третя особа ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, третя особа ОСОБА_2, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 07.04.2017 №2 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну; зобов'язати управління Державної міграційної служби України в Полтавській області надати дозвіл на імміграцію в Україну ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на протиправність спірного рішення та зазначив, що відповідачем відмовлено Амірасланову Телману у наданні дозволу на імміграцію в Україну без конкретизації підстав такої відмови.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.07.2017 року у справі № 818/629/17 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Відповідач надав письмові заперечення, в яких вказав, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, позивач, громадянин Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець Лагодехі, перебуває на території України по паспортному документу НОМЕР_1, виданому Міністерством юстиції Грузії 31.05.2016, строк закінчення дії якого 31.05.2026 (а.с. 33-48).

11.01.2017 позивач звернувся до Лохвицького РВ УДМС України в Полтавській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну поза квотою імміграції у зв'язку з тим, що його батько, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином України (а.с. 31-32).

Того ж дня матеріали звернення спрямовані Лохвицьким РВ УДМС України в Полтавській області відповідачу та отримані останнім 13.01.2017 (а.с. 29).

Рішенням від 07.04.2017 позивачу відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини першої статті 10 Закону України "Про імміграцію" (а.с. 78, 79).

Не погодившись з даним рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у заяві про надання дозволу на імміграцію в Україну зазначив неправдиву інформацію про себе.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

За змістом статті 1 Закону України "Про імміграцію" імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

В силу положень пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 10 названого Закону, дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

Матеріалами справи встановлено, що позивач звернувся із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну поза встановленою квотою, оскільки його батько - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 прийнятий до громадянства України 07.11.2015.

У ході розгляду заяви позивача від 11.01.2017 УДМС України в Полтавській області надіслано запит до ГУПН в Запорізькій області про надання інформації щодо того, чи притягувався громадянин Грузії ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності на території України.

Відповідно до отриманої інформації (довідка від 23.02.2017 №107-22022017/53214 - а.с. 73) вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2008 у кримінальній справі за ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 296 КК України ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні злочину (а.с. 73). Крім того, ГУПН в Запорізькій області повідомлено, що постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2011 у кримінальній справі за ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 296 КК України змінено міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 на підписку про невиїзд.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2012 кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 296 КК України направлено прокурору Комунарського району м. Запоріжжя для здійснення додаткового розслідування (а.с. 125-126).

Постановою слідчого Комунарського РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 17.09.2012 кримінальну справу №7610706 щодо ОСОБА_1 припинено, міру запобіжного заходу - скасовано (а.с. 94-97).

Отже, матеріалами справи підтверджено, що у ході досудового розслідування у кримінальній справі №7610706 громадянину Грузії Амірасланову Телману було висунуто обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 296 КК України.

Водночас, у заяві від 11.01.2017 позивач у графі "Чи притягувалися до кримінальної відповідальності" власноручно зазначив: "Ні" (а.с. 31).

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 у справі №1-15/99м притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред'явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Крім того, форма заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну містить окремо такі запитання до заявника: 1) Чи притягувалися до кримінальної відповідальності?; 2) У разі наявності непогашеної (не знятої у встановленому законом порядку) судимості вказати підстави притягнення до кримінальної відповідальності (а.с. 31).

Отже, у особи заявника окремо запитується інформація про факти притягнення до кримінальної відповідальності, а також про засудження за вчинення злочинів (у разі наявності непогашеної/не знятої судимості).

Таким чином, у графі заяви "Чи притягувалися до кримінальної відповідальності" позивач мав зазначити інформацію щодо кримінальної справи №7610706.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 11 ч. 1 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач у заяві про надання дозволу на імміграцію в Україну не зазначив відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, тобто свідомо повідомив неправдиву інформацію про себе, що відповідно до наведених вище положень пункту 4 частини першої статті 10 Закону України "Про імміграцію" є підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 10.07.2017 року у справі № 818/629/17 відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10.07.2017р. по справі № 816/629/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калитка О.М.
Судді(підпис) (підпис) Кононенко З.О. Калиновський В.А.
Повний текст ухвали виготовлений 09.10.2017 р.