Справа № 826/5577/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 жовтня 2017 року № 826/5577/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення атестаційної комісії, наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі -позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення атестаційної комісії ГУ Національної поліції в м. Києві від 15 грудня 2015 року про службову невідповідність позивача, яке оформлене протоколом засідання цієї ж комісії від 15 грудня 2015 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ Національної поліції у місті Києві №71о/с від 29 січня 2016 року в частині звільнення позивача за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність);

- поновити на посаді начальника відділення поліції Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві;

- зобов'язати відшкодувати позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- допустити негайне виконання постанови в частині поновлення на посаді.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 07 березня 2017 року задовольним частково касаційну скаргу позивача, скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направив на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

20.03.2017 року позивач звернувся до Окружного адміністративного суду з заявою про уточнення позовних в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в м.Києві від 15 грудня 2015 року про службову невідповідність старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, начальника відділення поліції Голосіївського управління поліції Головного управління національної поліції у м.Києві, яке оформлене протоколом засідання цієї ж комісії від 15 грудня 2015 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в м.Києві №71о/с від 29 січня 2016 року в частині звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, начальника відділення поліції Голосіївського управління поліції Головного управління національної поліції у м.Києві з займаної посади згідно з пунктом « 5» (через службову невідповідність) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- поновити позивача на посаді начальника відділення поліції Голосіївського управління Національної поліції у м.Києві з 30.01.2016 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в м.Києві на користь позивача суму середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в м.Києві на користь позивача суму сплаченого судового збору за розгляд справи у судах трьох інстанцій.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги з урахуванням уточнень до позовної заяви.

Вказали на те, що атестування позивача проводилось без законних на те підстав, оскільки Закон України «Про національну поліцію» передбачає альтернативу вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме: прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Крім того, зазначили, що самі по собі результати тестування не можуть бути підставою для звільнення поліцейського зі служби за службовою невідповідністю, оскільки критерій щодо рівня професійних знать це один із семи критеріїв, визначених пунктом 16 Інструкції про проведення атестування поліцейських від 17.11.2015 року №1465, які повинні досліджуватися комісією та враховуватися в сукупності з іншими критеріями та документами.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, вказавши на те, що позивача було прийнято на службу в поліцію без проведення конкурсу або атестування, що було обумовлено відсутністю порядку його проведення. У зв'язку з цим позивача було призначено на посаду поліцейського в тимчасових штатах без надання оцінки його професійним якостям та визначення відповідності посаді, а тому і було прийнято рішення про проведення атестування стосовно позивача.

У судовому засіданні 19.09.2017 року за участю представників сторін суд у відповідності до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, його представника та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що наказом від 29.01.2016 року №71 о/с «Щодо особового складу» згідно з пункту 5 (через службову невідповідність) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (М-229683), начальника відділення поліції Голосіївського управління поліції, 29.01.2016 року звільнено зі служби в поліції, установивши щомісячну премію за січень 2016 року в розмірі 00 відсотків.

З матеріалів справи вбачається, що стаж служби в поліції в календарному обчисленні складає 08 років 04 місяців 19 днів.

Підстава: атестаційний лист ОСОБА_1 з висновком атестаційної комісії від 15.12.2015 року.

Запис про звільнення згідно вказаного наказу занесено до трудової книжки позивача НОМЕР_1

При цьому прийнято позивача на службу до Національної поліції України, як встановлено судом, згідно наказу від 07.11.2015 року №31 о/с на підставі заяви ОСОБА_1 від 07.11.2015 року та у відповідності до пунктів 9 та 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» призначено (тобто без проведення конкурсу) як такого, що прибув з Головного управління МВС України в місті Києві, з присвоєнням спеціального звання поліції в порядку переатестування 07.11.2015 року.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 07.11.2015 року №2 оголошено тимчасові штати апарату, органів і підрозділів Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 15.12.2015 року №11 створено атестаційні комісії Головного управління Національної поліції у м. Києві №№1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, затверджено професійний склад цих комісій, проведення атестування поліцейських Головного управління Національної поліції у м. Києві призначено в період з 15 по 28 грудня 2015 року.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 18.03.2016 року №226 атестування поліцейських Головного управління Національної поліції у м. Києві продовжено по 31.03.2016 року.

Так, згідно відомості про результати проходження атестаційного тестування Національної академії внутрішніх справ ОСОБА_1 за результатами тестування загальних навичок набрав 22 бали, в той же час за результатом тестування знань основ законодавства про правоохоронну діяльність - 20 балів.

У справі також наявний атестаційний лист щодо позивача, у якому серед іншого зазначено про те, що за період служби в органах внутрішніх справ та на займаній посаді він зарекомендував себе позитивно, сумлінно відносить до виконання службових обов'язків, проявляє ініціативу та наполегливість. Знає накази МВС, статути, нормативні документи, які регламентують діяльність ОВС і правильно їх застосовує в повсякденній роботі.

За висновком прямого керівника позивач займаній посаді відповідає.

Разом з тим, у графі «Результати тестування» у атестаційному листі, підписаному 25.12.2015 р., містяться відомості: «тестування загальних навичок - 22», «професійне тестування - 20», у графі «результати атестування» - « 4 - зайнятій посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність».

Відповідно до наданої до суду копії протоколу Атестаційної комісії ГУНП м. Києва від 15.12.2015 року №1 затверджено перелік осіб, які проходять співбесіду 15.12.2015 р., серед яких і позивач ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.).

Згідно до протоколу Атестаційної комісії Київ-1 від 15.12.2015 року членами атестаційної комісії під час проведення атестування ОСОБА_1 було досліджено атестаційний лист та інші матеріали, які було зібрано на поліцейського, а саме: декларацію про доходи, послужний список, інформаційну довідку, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пункту 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», інформацію з відкритих джерел.

Так, за результатами розгляду матеріалів, проведеної співбесіди та обговорення Головою атестаційної комісії поставлено на голосування рішення, а саме - « 4 - зайнятій посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність», дане рішення прийнято одноголосно.

28.12.2015 року позивачем подано скаргу вх. №46/361 на висновок атестаційної комісії на адресу Голови апеляційної атестаційної комісії північного регіону Національної поліції України. Про оскарження даного висновку позивач доповів Заступнику голови Національної поліції України - начальнику Головного управління Національної поліції у м. Києві.

У протоколі від 12.01.2016 року Апеляційної атестаційної комісії північного регіону за результатами вивчення скарги позивача зазначено, що скаржником не набрано 60 і більше балів за професійний тест та тест на загальні здібності та навички, у зв'язку з чим подана скарга розгляду не підлягає.

Між тим, у справі наявна розписка позивача від 31.03.2016 року про отримання у відділі кадрів трудової книжки серії НОМЕР_2 приписного посвідчення, виписки з наказу про звільнення та обхідного листа.

У той же час позивач, не погодившись із рішеннями відповідача щодо його невідповідності займаній посаді та звільнення з ОВС, за захистом власних прав, свобод та інтересів звернувся із цим позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Так, відповідно до статті 58 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків. Строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту.

Крім того, згідно пункту 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» видання наказу про призначення є самостійною і достатньою підставою для призначення колишніх працівників міліції на посади, створені в структурі Національної поліції України.

Тобто, зазначений пункт Закону України «Про Національну поліцію» не передбачає процедури переатестування колишніх працівників міліції на предмет відповідності посаді як під час прийняття, так і після такого прийняття під час подальшого проходження служби в поліції.

Тоді як, відповідно до приписів частини першої статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Перелік підстав для атестування визначено у частині другій статті 57 Закону України «Про Національну поліцію», так, атестування поліцейських проводиться:

1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу;

2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність;

3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Кожна з зазначених підстав для проведення атестування повинна бути зв'язана з певними передумовами, зокрема, атестування яке призначається для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність повинне бути зумовлене існуванням реальних підстав до звільнення, як то неналежне виконання службових обов'язків, порушення установленого чинним законодавством порядку і правил несення служби тощо.

Разом з тим, на підставі особистої заяви ОСОБА_1 від 07.11.2015 року та у відповідності до пунктів 9 та 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» призначено (тобто без проведення конкурсу) як такого, що прибув з Головного управління МВС України в місті Києві, з присвоєнням спеціального звання поліції в порядку переатестування 07.11.2015 року.

Водночас, атестування позивача проведено у порядку атестації усіх поліцейських Національної поліції з метою оцінки їх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри, що відповідає положенням частини першої статті 57 Закону №580-VIII.

Крім того, рішення (висновок) атестаційної комісії, прийняте всупереч Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ від 17 листопада 2015 року №1465.

Наведене підтверджується відсутністю мотивів, якими комісія керувалась під час прийняття такого рішення, зокрема, в протоколі відсутні будь-які посилання на обставини, що свідчать про недостатній рівень теоретичних знань та професійних якостей позивача, чи інші дані, які б свідчили про його низький професійний потенціал; невідповідність позивача оновленим вимогам суспільства до професії поліцейського, інших обставин, що свідчать про невідповідність особи позивача посаді, яку він займає.

Враховуючи, що мета атестування, визначена у частині першій статті 57 Закону №580-VIII, не утворює самостійну підставу для проведення атестування і перебуває у системному взаємозв'язку з вичерпними підставами, визначеними у частині другій статті 57 Закону №580-VIII, тобто, цей Закон не передбачає проведення атестування без настання обставин, визначених частиною другою статті 57 цього Закону, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо включення позивача до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, оскільки правові підстави для проведення атестації позивача були відсутні.

Частиною першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, з боку відповідача відсутні доводи на підтвердження обґрунтованості та правомірності рішення (висновку) атестаційної комісії, як і не надано обґрунтованих доводів щодо неможливості прийняття відносно позивача іншого, ніж передбаченого підпунктом 4 пункту 15 Розділу ІV Інструкції №1465, висновку, зокрема, займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Слід також зазначити, що результати тестування обов'язково враховуються атестаційною комісією, однак вони не мають вирішального значення та мають оцінюватись разом з іншими матеріалами, що були подані до атестування, і відповідно, таке рішення, незалежно від форми його оформлення (протокол, окремий акт), повинно бути мотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мали вплив на його прийняття.

При цьому, відповідачем не доведено, що позивач під час проходження служби не дотримувався вимог присяги, нехтував інтересами служби, не виконував покладені на нього як на працівника органів внутрішніх справ обов'язки, мав не зняті дисциплінарні стягнення тощо для встановлення юридичних фактів, які могли призвести до висновків про невідповідність позивача займаній посаді.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що протягом служби в органах внутрішніх справ, позивач зарекомендував себе з позитивної сторони. До виконання службових обов'язків ставився добросовісно, старанно.

Протягом судового розгляду справи відповідачем не доведено, що при прийнятті рішення про невідповідність займаній посаді враховувалися обов'язкові критерії відповідно до пункту 16 розділу IV Інструкції №1465, а також, що за сукупністю оцінки усіх критеріїв позивач зарекомендував себе як некваліфікований працівник.

Відтак, висновок атестаційної комісії щодо невідповідності позивача займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність прийняті без урахування професійних якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів працівника, його фізичної підготовки, заохочень отриманих під час проходження служби, показників службової діяльності, повноти виконання функціональних обов'язків, результатів тестування.

З аналізу норм Закону №580-VIII вбачається, що визначення поняття «службова невідповідність» норми Закону не містять. Поряд з цим, виходячи із вимог та обмежень, що ставляться до поліцейського, та загального розуміння понять, можна дійти висновку, що під службовою відповідністю мається на увазі відповідність поліцейського встановленим вимогам, добросовісне виконання вимог законодавства та дисциплінованість. Тобто, службова невідповідність - це невідповідність займаній посаді в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку та правил несення служби тощо.

Оскільки, метою проведення атестації для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність є встановлення можливості залишення на службі та, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв'язку зі службовою невідповідністю, у контексті розуміння норм Закону №580-VIII та Інструкції №1465, звільнення через службову невідповідність може бути застосовано як вид дисциплінарного стягнення, про що зроблено висновок у постанові Верховного Суду України від 11.03.2014 року №21-13а14.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в м.Києві від 15 грудня 2015 року про службову невідповідність старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, начальника відділення поліції Голосіївського управління поліції Головного управління національної поліції у м.Києві, яке оформлене протоколом засідання цієї ж комісії від 15 грудня 2015 року підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги протиправність проведення атестації та безпідставність рішення атестаційної комісії, суд приходить до висновку, що звільнення позивача через службову невідповідність за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України №580-VІІ відбулося незаконно, тому оскаржуваний наказ в частині звільнення позивача, згідно якого позивач не відповідає займаній посаді та підлягає звільненню через службову невідповідність, суд вважає протиправним та, як наслідок, таким, що підлягає скасуванню, у зв'язку із чим позивача слід поновити на посаді начальника відділення поліції Голосіївського управління поліції Головного управління національної поліції у м.Києві з 29.01.2016 року.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з Головного управління Національної поліції в м.Києві на користь позивача суми середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

У відповідності до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно підпунктів 10.4 пункту 10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати. Період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення. Розмір грошових коштів, що підлягають стягненню, зазначається цифрами та у дужках словами.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до абзацу третього 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Тобто, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

У пункті 8 Порядку №100 зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Періодом вимушеного прогулу позивача є період з 30.01.2016 року по 09.10.2017 року, тобто день постановлення рішення у даній справі.

Вимушений прогул позивача з 30.01.2016 року (наступний робочий день за днем звільнення) по 09.10.2017 року (дата ухвалення судом рішення) становить: 426 дні (21+22+21+19+20+21+22+22+20+22+22+20+20+22+19+20+20+21+22+21+9).

Згідно довідки наданої позивачем, заробітна плата позивача за останні два місяці роботи грудень 2015 року - січень 2016 року складала 12521,63 грн. (за грудень 2015 року - 6518,40 грн., за січень 2016 року - 5444,51 грн.).

Розрахунок середньоденної заробітної плати: 12521,63 грн. (заробітна плата за грудень 2015 року - січень 2016 року) / 60 робочих дні (за грудень 2015 року - 31 роб.дні, за січень 2016 року - 29 роб.днів) = 208,69 грн. Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає 208,69 грн.

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, в даному випадку з 30 січня 2016 року по 09 жовтня 2017 року, що становить 426 дні.

Враховуючи, що кількість днів вимушеного прогулу складає 426 днів, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 88 901,94 грн., який підлягає стягненню на його користь з Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що негайному виконанню підлягає постанова суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції у м.Києві на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, що дорівнює 6052,01 грн. та поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділення поліції Голосіївського управління Національної поліції у м.Києві з 29.01.2016 року.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи, що докази, наведені відповідачами у запереченнях на позов, не спростовують доводи позивача, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним і скасувати рішення атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в м.Києві від 15 грудня 2015 року про службову невідповідність старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, начальника відділення поліції Голосіївського управління поліції Головного управління національної поліції у м.Києві, яке оформлене протоколом засідання цієї ж комісії від 15 грудня 2015 року.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в м.Києві №71о/с від 29 січня 2016 року в частині звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, начальника відділення поліції Голосіївського управління поліції Головного управління національної поліції у м.Києві з займаної посади згідно з пунктом « 5» (через службову невідповідність) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді посаді начальника відділення поліції Голосіївського управління Національної поліції у м.Києві з 29.01.2016 року.

5. Стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 88 901,94 грн.

Допустити негайне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділення поліції Голосіївського управління Національної поліції у м.Києві та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць.

Постанова, відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Є.В. Аблов