Справа № 826/16197/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 жовтня 2017 року № 826/16197/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрянської Я.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції України у м. Києві

про визнання протиправними та скасування наказів №527 від 16.09.2016 року та №785 від 23.09.2016 року,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Національної поліції України у м. Києві, в якому, з урахуванням заяви про зміну (збільшення) позовних вимог просить:

- визнати протиправним і скасування наказу Головного Управління Національної поліції у м. Києві від 16.09.2016 року №527 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана поліції ОСОБА_1»;

- визнати протиправним і скасування наказу Головного Управління Національної поліції у м. Києві від 23.09.2016 року №785 о/с «Щодо особового складу» про звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1;

- зобов'язати відповідача - Головне управління Національної поліції у м. Києві вчинити певні дії - звільнити 15 грудня 2016 року капітана поліції ОСОБА_1 слідчого слідчого відділу Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві зі служби в поліції у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств та відомств;

- внести до трудової книжки запис про звільнення із зазначенням наступного змісту, а саме: « 2.2. Звільнено зі служби в поліції згідно з п.8 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій);

- стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 з дня винесення судом рішення про поновлення на посаду, суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з часу звільнення зі служби в поліції 30.09.2016 року та включно до 15.12.2016 року - призначення на посаду державної служби в Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку України.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що вищевказане дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади накладено на нього безпідставно, з порушенням порядку накладення дисциплінарних стягнень в органах внутрішніх справ, дисциплінарного проступку не вчиняв. Однак позивача звільнили зі служби виключно на підставі неявки на службу без поважних причин та не виконання доручення ГУ НП у м. Києві від 02.06.2016 року №2973/125/01-26-2016 «Про заборону виїзду на тимчасово окуповані території особового складу ГУ НП у м. Києві, без з'ясування усіх обставин нібито вчинення позивачем вчинку і без будь - яких доказів, що підтверджують його вину.

У судове засідання 13.07.2017 року ОСОБА_1 не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, натомість через канцелярію суду ОСОБА_1 подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, також подав письмові пояснення на заперечення відповідача у яких зазначив, що факт вчинення ним дисциплінарного проступку не доведений, члени комісії не забезпечили повне, всебічне і об'єктивне дослідження обставин подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, що на думку позивача, вказує на штучно створені умови про його зникнення і відсутність на роботі з метою подальшого безпідставного звільнення з роботи.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.07.2017 року проти позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях, а саме, відповідач вказував на те, що позивач покинув межі материкової частини України, виїхав на окуповану територію Автономної Республіки Крим, яка тимчасово не контролюється органами державної влади України, без погодження з безпосереднім керівництвом та керівництвом ГУ НП у м. Києві, чим грубо порушив службову дисципліну, що стало складовою дисциплінарного проступку. Відповідно до ст. ст. 13-16 Дисциплінарного статуту ОВС відповідачем чітко було дотримано порядки та строки накладання дисциплінарних стягнень. В передбачений законодавством термін проведено службове розслідування і видано накази ГУ НП від 16.09.2016 року №527 та від 23.09.2016 року №785 о/с. На думку відповідача, звільнення позивача зі служби відповідає тяжкості вчиненого позивачем проступку, який є грубим порушенням службової дисципліни. Просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному бсязі.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд, ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 наказом Головного управління Національної поліції України №9 о/с від 07.11.2015 року прийнятий на службу в Національну поліцію і призначений на посаду слідчого Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, з травня 2016 року призначений на посаду слідчого відділу Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

На підставі наказу начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві полковника поліції ОСОБА_2 № 721 від 19.08.2016 року «Про призначення та проведення службового розслідування» було проведено службове розслідування за фактом відсутності ОСОБА_1 на робочому місці з 15.08.2016 року по 19.08.2016 року без поважних причин.

Наказом №527 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана поліції ОСОБА_1» від 16.09.2016 року встановлено, що 15.08.2016 року керівництвом Подільського управління поліції виявлено відсутність на службі та на робочому місці з 15.08.2016 року по 19.08.2016 року без поважних причин слідчого слідчого відділу Подільського управління поліції капітана поліції ОСОБА_1 Крім цього, ОСОБА_1 15.08.2016 року покинув межі материкової частини України, виїхав на окуповану територію Автономної Республіки Крим, яка тимчасово не контролюється органами державної влади України, без погодження з безпосереднім керівництвом та керівництвом ГУ НП в м. Києві. Поважність причини відсутності на робочому місці з 15.08.2016 року по 19.08.2016 року не пояснив. Вказані дії капітана поліції ОСОБА_1 свідчать про свідоме ігнорування ним вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, доручення ГУ НП в м. Києві від 02.06.2016 року №2973/125/01/26-216 «Про заборону виїзду на тимчасово окуповані території особового складу Головного управління Національної поліції у м. Києві» та Присяги працівника поліції.

Унаслідок невиконання ОСОБА_1 абзаців другого, десятого частини першої ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та доручення ГУ НП у м. Києві від 02.06.2016 року №2973/125/01/26-216 «Про заборону виїзду на тимчасово окуповані території особового складу Головного управління Національної поліції у м. Києві», слідчого слідчого відділу Подільського управління поліції капітана поліції ОСОБА_1 наказано звільнити зі служби в поліції.

Наказом №758 від 23.09.2016 року «Щодо особового складу» відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» звільнено зі служби в поліції згідно з п.6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) - капітана поліції ОСОБА_1, номер жетону НОМЕР_1, слдчого слідчого відділу Подільського управління поліції з 30.09.216 року.

Позивач вважає, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади накладено на нього безпідставно, з порушенням порядку накладення дисциплінарних стягнень в органах внутрішніх справ, а саме Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та з порушенням процедури проведення службового розсліування.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зважуючи на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначається Законом України від 02.07.2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон №580).

Частиною першою статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п.1 ст.59 Закону України «Про Національну поліцію» - служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Положеннями ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський зобов'язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Як зазначено у статті 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» (надалі - Дисциплінарний статут) службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається, зокрема, забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності, дотриманням законності і статутного порядку, належним виконанням умов контракту про проходження служби.

У статті 2 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, а отже - невиконання чи неналежне виконання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Частиною 1 статті 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Частина друга ст. 5 Дисциплінарного статуту обумовлює можливість притягувати особу рядового і начальницького складу поряд з адміністративною, кримінальною чи матеріальною відповідальністю і до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу:

- дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників;

- захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави;

- поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики;

- берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб;

- стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою;

- постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку;

- виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету;

- з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють;

- берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Згідно п.4.1 розділу ІІІ Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених Наказом МВС України від 22.02.2012р. №155, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2012р. за № 628/20941, встановлено, що працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання: визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності; бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби; ставитися нетерпимо до будь-яких дій, які ображають та принижують людську гідність, заподіюють біль і страждання, являють собою тортури, жорстокість, нелюдське поводження з людьми; бути мужнім і безстрашним у небезпечних ситуаціях, які виникають під час припинення правопорушення, ліквідації наслідків аварій та стихійного лиха, проведення заходів щодо порятунку життя і збереження здоров'я людей; виявляти твердість і непримиренність у боротьбі зі злочинцями, застосовуючи для досягнення поставленої мети виключно законні і високоморальні принципи; зберігати і примножувати службові традиції органів внутрішніх справ.

За статтею 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

У разі повторного вчинення особою рядового або начальницького складу незначного проступку з урахуванням його нетяжкості, сумлінного ставлення цієї особи до виконання службових обов'язків, нетривалого перебування на посаді (до шести місяців) та з інших поважних причин начальник може обмежитися раніше накладеним на таку особу дисциплінарним стягненням.

Дисциплінарні стягнення у вигляді пониження в спеціальному званні на один ступінь на осіб, які мають перші спеціальні звання, і звільнення з посади на осіб, які обіймають посади найнижчого рівня, не накладаються.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в ОВС України, затвердженої наказом МВС України № 230 від 12.03.2013 року (далі - Інструкція №230), підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно з ч. 6 п. 1.2 Інструкції № 230 про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, службове розслідування - це комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок.

Судом встановлено, що позивач, з 07.11.2015 року проходив службу в Національній поліції, зокрема, з травня 2016 року на посаді слідчого слідчого відділу Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

У позовній заяві ОСОБА_1 наголошує, що спірні рішення були прийняті всупереч Конституції України та Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Суд вважає, що, в межах спірних правовідносин, твердження позивача про те, що доручення ГУ НП у м. Києві від 02.06.2016 року № 2973/125/01/26-2016 «Про заборону виїзду на тимчасово окуповані території особового складу Головного управління Національної поліції у м. Києві» суперечить вказаним приписам Основного закону України є необґрунтованим, оскільки вказане доручення не містить заборони на пересування на території України, а містить певні вимоги, які повинні виконати працівники Національної поліції.

Такої ж позиції дотримується Донецький апеляційний адміністративний суд у своїй постанові по справі №805/2171/16-а від 25 жовтня 2016 року.

Дорученням ГУ НП у м. Києві від 02.06.2016 року «Про заборону виїзду на тимчасово окуповані території особового складу Головного управління Національної поліції у м. Києві» особовому складу працівників Національної поліції заборонено в'їзд на тимчасово окуповану територію.

З вказаним дорученням працівники ГУ НП в м. Києві були ознайомлені під підпис.

Підпунктом 1.3 Доручення працівників було попереджено про те, що в разі виїзду на тимчасово окуповані території Автономної Республіки Крим, міста Севастополя, районів Донецької та Луганської областей, які тимчасово не контролюються органами державної влади України, без погодження із керівництвом ГУ НП у м. Києві будуть проведені службові розслідування, за результатами яких, винних осіб буде притягнуто до суворої дисциплінарної відповідальності.

Однак, позивач, всупереч вимогам, визначеним у Дорученні ГУ НП у м. Києві від 02.06.2016 року «Про заборону виїзду на тимчасово окуповані території особового складу Головного управління Національної поліції у м. Києві» виїхав на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим.

На підставі наведених вище обставин, відповідачем призначено і проведено службове розслідування, у результаті якого встановлено порушення позивачем службової дисципліни, вимог абзаців другого, десятого частини першої статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ та Доручення ГУ НП у м. Києві від 02.06.2016 року «Про заборону виїзду на тимчасово окуповані території особового складу Головного управління Національної поліції у м. Києві»

В подальшому, з огляду на встановлені службовим розслідуванням обставини, спірними наказами відповідача ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції згідно з п.6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»

Системний аналіз вищевикладених положень норм законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, в контексті встановлених судом обставин справи, дають підстави суду для висновку, що позивач допустив проступок, який необхідно кваліфікувати як порушення службової дисципліни, при цьому, спірні накази винесені відповідачем на основі встановлених висновком службового розслідування фактичних даних, а відтак ґрунтуються на дотриманні вимог закону і прав ОСОБА_1 не порушують.

Аналогічну позицію викладено в ухвалі Вищого адміністративного суду України № К/800/42816/15 від 22 грудня 2016 року.

Також судом встановлено, що позивачем не оскаржувався висновок службового розслідування про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, наказ про призначення службового розслідування, та наказ ГУНП у м. Києві від 23.09.2016 року № 785 о/с про звільнення його з посади. Доказів того, що позивачу було відмовлено у наданні для ознайомлення висновку службового розслідування суду не надано.

Оскільки, позивачем не доведено відповідними доказами неправомірність притягнення його до дисциплінарної відповідальності згідно Наказу від 16.09.2016 № 527, тому посилання позивача про те, що звільнення останнього наказом від 23.09.2016 р. № 785 зі служби в поліції є протиправним, суд вважає необґрунтованими та не доведеними належними доказами.

Слід зазначити, що вимога про внесення до трудової книжки запису про звільнення із зазначенням наступного змісту, а саме: « 2.2. Звільнено зі служби в поліції згідно з п.8 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) та вимога щодо стягнення з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про зобов'язання відповідача звільнити капітана поліції ОСОБА_1 слідчого слідчого відділу Подільського УП ГУ НП у м. Києві зі служби в поліції 15 грудня 2016 року у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших відомств і міністерств, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову і в цій частині.

Таким чином, суд дійшов висновку, що до позивача правомірно та співмірно застосовано заходи дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади, а відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст. ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Я.І. Добрянська