Справа № 824/205/17-а
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

04 жовтня 2017 року м. Київ К/800/32061/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Чернівецької області, третя особа - Державна казначейська служба України, про визнання неправомірними рішень та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року, відмовлено в задоволенні позову про зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді.

Судами встановлено, що постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1515-VIII "Про звільнення суддів" ОСОБА_1 звільнена з посади судді Апеляційного суду Чернівецької області у зв'язку з поданням заяви про відставку відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України.

Наказом Апеляційного суду Чернівецької області від 26 вересня 2016 року №05-02/171-к ОСОБА_1 відраховано зі штату Апеляційного суду Чернівецької області.

26 вересня 2016 року позивач звернулась до в.о. голови Апеляційного суду Чернівецької області із заявою щодо виплатити вихідної допомоги у зв'язку із звільненням з посади судді Апеляційного суду Чернівецької області у відставку.

Листом від 04 жовтня 2016 року №01-91/с Апеляційний суд Чернівецької області повідомив позивача, що підстав для задоволення її заяви не вбачається, оскільки чинним на момент її звільнення Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачено нарахування та виплата їй вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку.

03 листопада 2016 року позивач звернулась із аналогічною заявою до Державної судової адміністрації України.

Листом від 18 листопада 2016 року №С1371-16-1504/16 Державна судова адміністрація України повідомила ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для нарахування та виплати їй вихідної допомоги, оскільки на суддів, звільнених з посади постановами прийнятими Верховною Радою України до 30 вересня 2016 року, не поширюються норми Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII.

Відмовляючи у задоволенні позову суди виходили з відсутності підстав для виплати позивачу вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку, оскільки на час звільнення позивача вказана допомога не передбачалась чинним законодавством.

Частиною першою статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI) було встановлено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Тобто виплата судді вихідної допомоги законом пов'язувалася із певною подією - виходом у відставку.

Водночас, Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VII (далі - Закон № 1166-VII), внесено зміни до Закону № 2453-VI та виключено статтю 136 Закону (пункт 28 розділу ІІ Закону № 1166-VII).

Згідно з Прикінцевими положеннями Закону № 1166-VII зміни, передбачені розділом II, набирають чинності з 01 квітня 2014 року.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Внесені Законом № 1166-VII зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в частині скасування положень статті 136 цього Закону є чинними, неконституційними не визнавались.

Таким чином, на час звільнення позивача виплата вихідної допомоги не передбачалась чинним законодавством України, оскільки в даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (08 вересня 2016 року).

Крім того, у рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів та не має постійного характеру.

Вини відповідача у незвільненні позивача до 01 квітня 2014 року, тобто до внесення змін у закон щодо виплати вихідної допомоги, немає, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції правильно виходив з відсутності підстав для задоволення позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Зазначає, що Закон №1166-VII не поширюється на позивача, оскільки звужує зміст та обсяг існуючих прав та позбавляє вже набутого права на отримання вихідної допомоги.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень, в яких надана відповідна оцінка доказам, у тому числі доводам касатора, які він зазначав також у судах попередніх інстанцій, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній аргументи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 червня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Чернівецької області, третя особа - Державна казначейська служба України, про визнання неправомірними рішень та зобов'язання вчинити дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.К. Черпак