Справа № 522/10998/17
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2017-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 522/10998/17

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції: Домусчі Л.В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 10.07.2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про скасування постанови №51-ДК-ДК/0002по/08/01/-17 від 09.06.2017 року про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що вважає себе належним та законним користувачем земельної ділянки, з приводу використання якої його притягнуто до адміністративної відповідальності. Також позивач зазначив, що використовую орендовану земельну ділянку виключно для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, як того вимагає п. 2.1. договору оренди, положень законодавства про охорону навколишнього природного середовища не порушую. До того ж, на земельній ділянці відсутні будь-які об'єкти, споруди та лісонасадження.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 10.07.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про накладення адміністративного стягнення №51-ДК-ДК/ 0002по/08/01/-17 від 09.06.2017 року.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв'язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позовних вимог.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень, щодо розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечували, тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст.197 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, 10.11.2003 року між позивачем та Біляївською районною державною адміністрацією був укладений договір оренди земельної ділянки, площею 30 га, розташованої на території Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області, строком на 5 років.

Земельна ділянка була передана позивачу згідно відповідного акту передачі-прийому та відповідно до ситуаційної схеми.

Цей договір був двічі подовжений - у 2006 році на 6 років (додаткова угода від 19.01.2006 року про винесення змін до договору оренди земельної ділянки від 26.11.2003 року №8) та у 2012 році - на 9 років (додаткова угода від 18.01.2012 року про винесення змін до договору оренди земельної ділянки від 26.11.2003 року №8). До суду були надані квитанції про сплату орендної плати за користування земельною ділянкою за період з січня по травень 2017 року.

Згідно п.2.1 Договору, земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку №1471/10/1702 від 04.02.2015 року, ФОП ОСОБА_1 здійснюється наступні види господарської діяльності: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; виробництво олії та тваринних жирів; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

Також встановлено, що 09 червня 2017 року Головне управління Держгеокадастру в Одеській області винесло постанову №51-ДК-ДК/0002по/08/01/-17 відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 53 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Згідно постанови від 09.06.2017 року вказано, що позивач порушив вимоги ст. 116 Земельного кодексу України, а саме: використовує земельну ділянку сільськогосподарського призначення, державної власності, яка не надана у власність, користування (оренду) на території Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області, без передбачених чинним законодавством правовстановлюючих документів. Також, відповідач дійшов висновку, що позивачем заподіяну матеріальну шкоду внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки у сумі 41 037, 36 грн.

Дана постанова була прийнята на підставі протоколу від 07.06.2017 року №51-дк-дк/0002п/07/01/-17 про адміністративне правопорушення, складеного державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель.

Того ж дня, 09.06.2017 року, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, винесено припис №51-ДК-ДК/0002пр/03/01/-17, за яким зобов'язано позивача усунути зазначені порушення у строк до 01.10.2017 року.

Задовольняючи позовні вимоги судом першої інстанції було зазначено, що порушення позивача кваліфіковано за ч.1 ст.53 КУпАП, при цьому жодне порушення передбачене цією статтею протоколом не зафіксовано. Крім того судом зазначено, що позивач користується земельною ділянкою на підставі укладеного договору оренди від 10.11.2013 року, який діяв на момент винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Судова колегія суду апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а висновки суду першої інстанції обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 Земельного кодексу України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом, зокрема проведення перевірок та розгляду звернень юридичних і фізичних осіб;

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, зокрема: давати обов'язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов'язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

Відповідно до ст. 53-1 КУпАП, самовільне зайняття земельної ділянки - тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як видно зі змісту приписів ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім того, у відповідності до ст. 278 КпАП України при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа), який розглядатиме справу, вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення: чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно зі ст. 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає, вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП і роз'яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом'якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов'язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач користується земельною ділянкою, площею 30 га, на території Василівської сільської ради, на підставі укладеного з Біляївською районною державною адміністрацією договору оренди від 10.11.2003 року. При цьому, строк дії договору оренди був продовжений додатковою угодою від 18.01.2012 року терміном на дев'ять років та оренда плата здійснюється позивачем регулярно.

Таким чином суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що органом владних повноважень, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України не доведено факту самовільного зайняття земельної ділянки, згідно якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Однак як вбачається з матеріалів справи, відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення про самовільне зайняття земельної ділянки, площею 30 га, на території Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області, у подальшому на підставі вказаного протоколу відповідачем винесено оскаржувану постанову №51-ДК-ДК/0002по/08/01/-17 від 09.06.2017 року.

Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення №51-дк-дк/0002п/07/01/-17 від 07.06.2017 року вбачається, що він був складений у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, якою у свою чергу були надані пояснення щодо своєї незгоди з формуванням самовільного зайняття земельної ділянки, площею 30 га, та зазначено про наявність договору оренду вказаної земельної ділянки.

Проте, дані обставини не були враховані відповідачем при винесені оскаржуваної постанови №51-ДК-ДК/0002по/08/01/-17 від 09.06.2017 року про накладення адміністративного стягнення.

Таким чином судова колегія суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду щодо задоволення позовних вимог та скасування постанови Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №51-ДК-ДК/ 0002по/08/01/-17 від 09 червня 2017 року про накладення адміністративного стягнення.

З огляду на викладене постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обгрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апелянта викладені у апеляційній скарзі за змістом ідентичні наданим в запереченнях до адміністративного позову, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195,197,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду м.Одеси від 10.07.2017 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик