Справа № 813/254/17
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/3131/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Попка Я.С.,

з участю секретаря судових засідань Мацьків М.С.,

представника позивача Ільків О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інко ЛТД» до Головного управління ДФС України у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

16 січня 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Інко ЛТД» (далі - ТОВ «Інко ЛТД») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення № від 2 листопада 2016 року Головного управління ДФС України у Львівській області (далі - ГУ ДФС), яким йому було збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на загальну суму 59118,75 грн., з яких 47295,00 грн. за основним платежем та 11823,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року у справі № 813/254/17 вказаний позов було задоволено.

У апеляційній скарзі відповідач ГУ ДФС просив зазначену постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалите рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «Інко ЛТД».

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ГУ ДФС було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Інко ЛТД» з питань дотримання вимог податкового законодавства України при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Металлсервіс Україна» за період з 1 січня 2014 року по 29 липня 2016 року, за результатами якої складено акт від 19 жовтня 2016 року № 259/13-01-14-06/37325948. За результатами перевірки ГУ ДФС було прийнято оспорювань податкове повідомлення-рішення від 02 листопада 2016 року № 000461406.

Під час перевірки було встановлено укладення ТОВ «Інко ЛТД» з ТОВ «Металлсервіс Україна» договору поставки металопрокату від 18 вересня 2014 року № 0980. На переконання податкового органу, вказана господарська операція носить безтоварний характер. Позивачем не представлено належних доказів отримання товару від контрагента ТОВ «Металлсервіс Україна», оскільки до перевірки не представлено товарно-транспортних накладних, які б підтверджували факт доставки металопродукції. Аналізом електронних баз даних ДФС України було встановлено відсутність товару по ланцюгу постачання.

Згідно з фінансовим звітом ТОВ «Металлсервіс Україна» станом на 31 грудня 2014 року балансова вартість основних засобів становила 0 грн. Остання звітність по ПДВ подана за липень 2015 року. Свідоцтво платника ПДВ анульоване за рішенням контролюючого органу 08 вересня 2015 року по причині внесення запису про відсутність за місцезнаходженням. Враховуючи наведене, апелянт наполягає на тому, що судом першої не враховано усіх наявних у матеріалах справи доказів поданих податковим органом на обґрунтування винесеного податкового повідомлення - рішення.

Представник позивача у ході апеляційного розгляду заперечила обґрунтованість доводів апелянта. Просила залишити постанову суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Представник відповідача на виклик апеляційного суду не прибув, що не перешкоджає розгляду справи згідно із приписами ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Інко ЛТД», суд першої інстанції виходив із того, що між ТОВ «Інко ЛТД» (Покупець) та ТОВ «Металлсервіс Україна» (Постачальник) укладено договір поставки металопрокату № 0980 від 18 вересня 2014 року.

На підтвердження виконання вказаних договірних зобов'язань позивачем подані копії рахунків на оплату, видаткових накладних, податкових накладних, платіжних доручень, рахунків, які є специфікацією до даного договору, що оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

24 вересня 2014 року ТОВ «Металлсервіс Україна» поставлено та передано у власність ТОВ «Інко ЛТД» товари, що підтверджується видатковими накладними № 293 та № 294 від 24 вересня 2016 року. Під час прийняття товару та після його фактичного зважування ТОВ «Інко ЛТД» встановлено факт недопоставки товару (металопрокату), що підтверджується актом про встановлення недостачі арматури від 24 вересня 2014 року.

03 жовтня 2014 року позивач звернувся до ТОВ «Металлсервіс Україна» з претензією № 3/10, на яку 09 жовтня 2014 року отримав відзив № 4/10, у якому ТОВ «Металлсервіс Україна» зазначило, що позивачем допущено помилку у підрахунках. ТОВ «Інко ЛТД» додатково скеровувало на адресу ТОВ «Металлсервіс Україна» листи від 07 жовтня 2014 року № 7/10 та від 10 жовтня 2014 року № 10/10.

22 грудня 2014 року позивач звертався з листом № 22/12 до ТОВ «Металлсервіс Україна» з вимогою надати відповідно до п. 3.4 договору № 0908 від 18 вересня 2014 року товарно-транспортні накладні до видаткових накладних № 293 від 24 вересня 2014 року, № 294 від 24 вересня 2014 року та № 314 від 29 вересня 2014 року.

Металопрокат, доставлений ТОВ «Металлсервіс Україна» на адресу ТОВ «Інко ЛТД», використаний позивачем на об'єкті будівництва «Логістичний центр Рясна-Руська», що підтверджується матеріальним звітом по надходженню та витратах матеріалів за вересень 2014 року, актом про списання товарів № 85 від 30 вересня 2014 року, оборотно-сальдовими відомостями по рахунках 201, 231 за вересень 2014 року.

Свідоцтво ТОВ «Металлсервіс Україна» анульоване 08 вересня 2015 року, тобто після того, як було здійснено поставку товару ТОВ «Інко ЛТД», і на момент вчинення правочину ТОВ «Металлсервіс Україна» було включеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та володіло свідоцтвом про реєстрацію платника ПДВ.

Твердження органу державної податкової служби, викладені в акті перевірки, не є достатньо обґрунтованими належними та допустимими доказами, а тому у суду відсутні правові підстави вважати податкове повідомлення-рішення, яким позивачу визначені податкові зобов'язання з ПДВ, правомірним.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

На переконання апеляційного суду, суть даного публічно-правового спору зводиться до обґрунтованості висновків податкового органу про нереальний характер господарських операцій між ТОВ «Інко ЛТД» та ТОВ «Металлсервіс Україна» на підставі договору поставки металопрокату № 0980 від 18 вересня 2014 року.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами та вимоги до таких документів передбачено приписами п. 1.2 ст. 1, п.п. 2.1, 2.4, 2.15, 2.16 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704, ст. 2, п. 3.2 ст. 3, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ПК України об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Згідно з п.п. 44.1 та 44.2 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до п. 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Як визначено у ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 ст. 201 ПК України).

Податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом (п. 201.6 ст. 201 ПК України).

Приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України заборонено включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, встановлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до матеріалів справи, ГУ ДФС було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Інко ЛТД» з питань дотримання вимог податкового законодавства України при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Металлсервіс Україна» за період з 1 січня 2014 року по 29 липня 2016 року (акт від 19 жовтня 2016 року № 259/13-01-14-06/37325948). Під час перевірки податковим органом зроблено висновок про те, що укладений ТОВ «Інко ЛТД» з ТОВ «Металлсервіс Україна» договір поставки металопрокату від 18 вересня 2014 року № 0980 носить безтоварний характер. Вказане стало підставою для прийняття ГУ ДФС 02 листопада 2016 року оспорюваного податкового повідомлення-рішення № 000461406.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 18 вересня 2014 року між ТОВ «Інко ЛТД» (Покупець) та ТОВ «Металлсервіс Україна» (Постачальник) було укладено договір поставки металопрокату № 0980, за умовами якого Постачальник зобов'язувався передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити металопрокат у кількості та асортименті, зазначених у рахунку-фактурі Постачальника.

На підтвердження виконання договірних зобов'язань позивачем до суду подані копії:

- рахунків на оплату № 2750 від 18 вересня 2014 року на суму 267066, 12 грн., № 2923 від 23 вересня 2014 року на суму 16703,58 грн.;

- видаткових накладних № 293 від 24 вересня 2014 року на суму 132561,00 грн., № 294 від 24 вересня 2014 року на суму 17022, 79 грн.;

- податкових накладних № 85 від 19 вересня 2014 року на суму 133533,06 грн.; № 99 від 23 вересня 2014 року на суму 16703,58 грн., № 113 від 25 вересня 2014 року на суму 133533,06 грн.;

- платіжних доручень № 860 від 19 вересня 2014 року, № 874 від 23 вересня 2014 року, № 881 від 25 вересня 2014 року;

- рахунків, які є специфікацією до даного договору;

- видаткових накладних № 293 та № 294 від 24 вересня 2016 року.

Товар було прийнято начальником відділу постачання позивача ОСОБА_3 на підставі довіреностей № АБ-637 від 19 вересня 2014 року та № АБ-646 від 23 вересня 2014 року, що підтверджується витягом з журналу виданих довіреностей, оригінал якого оглянуто у судовому засіданні апеляційним судом.

У ході прийняття товару та його зважування було встановлено факт недопоставки товару, що зафіксовано у акті від 24 вересня 2014 року. З метою врегулювання вказаної ситуації ТОВ «Інко ЛТД» 03 жовтня 2014 року звернулося до ТОВ «Металлсервіс Україна» з претензією № 3/10, на яку отримало відзив 09 жовтня 2014 року № 4/10 від ТОВ «Металлсервіс Україна».

Окрім того, ТОВ «Інко ЛТД» додатково зверталося до ТОВ «Металлсервіс Україна» листом від 22 грудня 2014 року № 22/12 з вимогою надати товарно-транспортні накладні до видаткових накладних № 293 від 24 вересня 2014 року, № 294 від 24 вересня 2014 року та № 314 від 29 вересня 2014 року, яка залишилася без відповіді.

Використання товару ТОВ «Інко ЛТД» у своїй господарській діяльності при будівництві об'єкту «Логістичний центр Рясна-Руська» позивачем підтверджується матеріальним звітом по надходженню та витратах матеріалів за вересень 2014 року, актом про списання товарів № 85 від 30 вересня 2014 року, оборотно-сальдовими відомостями по рахунках 201, 231 за вересень 2014 року.

Припускаючи, що певні матеріали могли бути передані ТОВ «Інко ЛТД» іншими його контрагентами за спірний період чи придбані в необлікованому порядку, відповідач не вказав якими саме суб'єктами господарювання здійснено таке постачання товарів, якими ідентичними по кількості, сумі і характеристиці бухгалтерськими документами із іншими постачальниками і контрагентами сформовано податковий облік позивача на спірну суму податкового кредиту з ПДВ і обліковано валові витрати.

При цьому жодних зауважень щодо правильності та повноти оформлення наданих ТОВ «Інко ЛТД» первинних документів податковий орган не мав ні у ході проведення перевірки, ні у ході судового розгляду справи.

Відповідач не звертався до суду із позовом про визнання недійсним правочину, укладеного позивачем з контрагентом, та не довів того, що правочин було вчинено позивачем з метою безпідставного отримання податкової вигоди.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що анулювання свідоцтва платника ПДВ ТОВ «Металлсервіс Україна» відбулось 08 вересня 2015 року, а отже на момент вчинення правочину з позивачем ТОВ «Металлсервіс Україна» було включеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та володіло свідоцтвом про реєстрацію платника ПДВ і було вправі видавати податкові накладні.

При цьому відповідно до п.п. 36.1, 36.5 ст. 36, п. 38.1 ст. 38, п. 44.1 ст. 44, п. 47.1 ст. 47, п. 49.2 ст. 49 ПК України обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку.

Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини.

Так, згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) платник податку не повинен нести наслідків невиконання його постачальником зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

У п.38 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Інтерсплав проти України» від 09.01.2007 року Суд вказав на те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності спірної господарської операції. За умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагента, для одержання незаконної податкової вигоди він не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу, з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин.

Окремі недоліки в оформленні первинних документів, а також наявність або відсутність окремих документів, не є підставою для висновків про нереальність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Відтак, на думку апеляційного суду, доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують на не містять правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з прийняттям нового про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Інко ЛТД».

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а отже апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДФС України у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року у справі № 813/254/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Я.С.Попко

Л.П.Іщук

Ухвала у повному обсязі складена 9 жовтня 2017 року.