Справа № 317/1267/17(2-а/317/56/2017)
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 жовтня 2017 рокусправа № 317/1267/17(2-а/317/56/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Мельника В.В. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 14 липня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти 1 батальйону 3 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Охріменка Станіслава Георгійовича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

встановиВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:

- постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР №722313 від 13 квітня 2017 року визнати протиправною та скасувати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував на те, що він не є власником транспортного засобу, а відтак його не може бути притягнуто до адміністративної відповідальності. Зазначає про порушення процедури розгляду адміністративної справи, оскільки інспектор категорично відмовився від отримання пояснень та доказів щодо не порушення ПДД з боку позивача.

Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 14 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Постанова суду мотивована доведеністю вини позивача у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 122 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами викладеними в адміністративному позові, з урахуванням того, що інспектором патрульної поліції не було здійснено вимірів відстані транспортного засобу до посадкового майданчика та/або відповідного дорожнього знаком. Крім того вказує не те, що судом першої інстанції був проігнорований той факт, що автомобілем керувала жінка позивача, а притягнуто до адміністративної відповідальності саме позивача.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до ст. 41 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 13 квітня 2017 року інспектором 1 роти батальйону 3 Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Охріменком Станіславом Георгійовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №722313, згідно з якою позивач 13 квітня 2017 року о 12:55 в м. Запоріжжя, вул. Дніпровське шосе, 14, водій здійснив зупинку на посадковому майданчику для маршрутних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.15.9. (е) Правил дорожнього руху України.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду судового рішення колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до пп. "е" п. 15.9 ПДР зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП Кодекс України визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

При цьому згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема відеозаписом, яким підтверджено факт стоянки автомобіля позивача ближче 30 м від посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів в порушення п.15.9. (е) Правил дорожнього руху України.

При цьому колегія суддів акцентує увагу на наступному.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Як вбачається з візуальної інформації з відеозапису під час фіксування факту порушення позивачем п.15.9 (е) ПДР України відеокамера була закріплена на форменому одязі інспектора, що відповідає вимогам ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

Таким чином, відеофіксація правопорушення нагрудної камери працівника поліції є належним доказом.

Водночас з означеного відеозапису не вбачається ані заперечень щодо факту скоєння адміністративного правопорушення ані тверджень щодо здійснення адміністративного правопорушення іншою особою, яка керувала автомобілем НОМЕР_1.

Крім того, судом першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_3 яка начебто керувала означеним вище автомобілем та здійснила зупинку ближче 30 м від посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів, однак показання свідка щодо обставин скоєння адміністративного правопорушення різняться з твердженнями позивача, що вказує на намагання остання уникнути адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо доведеності вини позивача у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 14 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: С.В. Сафронова