Справа № 452/3209/16-а
Суддя: Кунцік О. С.
Дата ухвалення: 2017-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 452/3209/16-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 вересня 2017 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючої-судді Кунцік О.С.,

з участю секретаря Янушевич І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ФОП ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Львівській області, Головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів, Сироїжко Ольга Євстахівна про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення протиправною,

встановив:

ФОП ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області, Головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів, Сироїжко Ольги Євстахівни про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення протиправною.

В підтвердження позовних вимог посилається на те, що 03 грудня 2016 року ним було отримано постанову №13/01/101/0606 - 0129 про закладення адміністративного стягнення відповідно до статті 188'6 КУпАП від 21 листопада 2016 року, в якому головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно правових актів Сироїжко О.Є., розглянувши протокол про адміністративне правопорушення від 09 листопада 2016 року за №13/01/101/0606 стосовно ФОП ОСОБА_2 постановлено - накласти на ФОП ОСОБА_2 штраф у розмірі 1343 грн. 00 коп.

З постановою №13/01/101/0606 - 0129 про накладення адміністративного стягнення відповідно до статті 188'6 КУпАП від 21 листопада 2016 року він не згідний, тому як жодного невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування або створення перешкод для діяльності цього органу ним вчинено не було.

Вважає, що постанова №13/01/101/0606 - 0129 про накладення адміністративного стягнення відповідно до статті 188-6 КУпАП від 21 листопада 2016 року, є протиправною виходячи із наступного :

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що: « Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Статтею 4 Закону України " Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" регламентовано, що: "Принципами державної регуляторної політики є:

доцільність - обґрунтована необхідність державного регулювання господарських відносин з метою вирішення існуючої проблеми;

адекватність - відповідність форм та рівня державного регулювання господарських відносин потребі у вирішенні існуючої проблеми та ринковим вимогам з рахуванням усіх прийнятних альтернатив;

ефективність - забезпечення досягнення внаслідок дії регуляторного акта максимально можливих позитивних результатів за рахунок мінімально необхідних витрат ресурсів суб'єктів господарювання, громадян та держави;

збалансованість - забезпечення у регуляторній діяльності балансу інтересів суб'єктів господарювання, громадян та держави;

передбачуваність - послідовність регуляторної діяльності, відповідність її цілям державної політики, а також планам з підготовки проектів регуляторних актів, що дозволяєсуб'єктам господарювання здійснювати планування їхньої діяльності;

прозорість та врахування громадської думки - відкритість для фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань дій регуляторних органів на всіх етапах їх регуляторної діяльності, обов'язковий розгляд регуляторними органами ініціатив, зауважень та пропозицій, наданих у встановленому законом порядку фізичними та юридичними особами, їх об'єднаннями, обов'язковість і своєчасність доведення прийнятих регуляторних актів до відома фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань, інформування громадськості про здійснення регуляторної діяльності".

Таким чином, постанова №13/01/101/0606 - 0129 про накладення адміністративного стягнення відповідно до статті 188'6 КУпАП від 21 листопада 2016 року, повинна відповідати статті 4 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», тобто бути доцільним, ефективним, збалансованим і передбачуваним.

Проте, постанова №13/01/101/0606 - 0129 про накладення адміністративного стягнення відповідно до статті 188-6 КУпАП від 21 листопада 2016 року, не відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», оскільки:

1.не є доцільним, тобто не обґрунтована необхідність державного регулювання господарських відносин з метою вирішення існуючої проблеми;

2.не є адекватним, тобто форма та рівень державного регулювання господарських відносин не відповідає потребі у вирішенні існуючої проблеми та ринковим вимогам з урахуванням усіх прийнятних альтернатив;

3.не є ефективним, тобто, внаслідок дії регуляторного акта не забезпечується досягнення максимально можливих позитивних результатів за рахунок мінімально необхідних витрат ресурсів суб'єктів господарювання, громадян та держави;

4.не є збалансованим, тобто не забезпечується у регуляторній діяльності баланс інтересів суб'єктів господарювання, громади та держави;

5.не є передбачуваним, тобто, регуляторна діяльність є непослідовною, цілі регуляторної діяльності не відповідають цілям державної політики, а також планам з підготовки проектів регуляторних актів, що не дозволяє суб'єктам господарювання здійснювати планування їхньої діяльності.

6.не є прозорим, та без врахування громадської думки, тобто дії регуляторного органу на всіх етапах своєї регуляторної діяльності не є відкритим для юридичних та фізичних осіб, їх об'єднань, не розгляд в обов'язковому порядку регуляторний орган не розглядав в обов'язковому порядку ініціативи, зауваження та пропозиції, надані у встановленому законом порядку фізичними та юридичними особами, їх об'єднаннями, не своєчасна доведеність в обов'язковому порядку прийнятого регуляторного акту до відома фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань, не інформування громадськості про здійснення регуляторної діяльності.

Таким чином, оскаржувана постанова №13/01/101/0606 - 0129 про накладення адміністративного стягнення відповідно до статті 188-6 КУпАП від 21 листопада 2016 року, прийнята відповідачем:

1.не на підставі що передбачена Конституцією України та Законами України;

2.не у межах що передбачені Конституцією України та Законами України;

3.не у спосіб, що передбачений Конституцією України та Законами України;

4.не обґрунтовано, тобто без врахування обставин, що мають значення для прийняття та підписання розпоряджень;

5.упереджено, тобто негативно та несправедливо.

6.не добросовісно, тобто нечесно та несумлінно;

7.не розсудливо, тобто нерозумно, без жодного обдумування;

8.не з дотриманням принципу рівності перед законом;

9.не пропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь- якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів і цілям, на досягнення яких спрямовані видані та підписані розпорядження;

10.не з урахуванням права на участь у процесі прийняття таких рішень.

Правовідносини що виникли в процесі прийняття відповідачем оскаржуваного

рішення засновані на принципі юридичної визначеності.

Статтею 8 Конституції України регламентовано, що: «Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується».

Статтею 19 Конституції України визначено, що: «Правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Статтею 55 Конституції України визначено, що: «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Офіційне тлумачення частини першої статті 55 див. в Рішенні Конституційного Суду № 9-зп від 25.12.97\

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Офщійне тлумачення частини другої статті 55 див. в Рішеннях Конституційного Суду М> б-зп від 25.11.97, М 19-рп/2011 від 14.12.2011року»

У рішенні Конституційного суду України (справа про оскарження бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо заяв про злочини) Справа № 1-29/2011 від 14 грудня 2011 року розтлумачено, що: «В аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 55 Конституції України (254к/9б-ВР) необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом».

Відповідно до частини 1 статті 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Частиною 3 статті 2 КАС України регламентовано, що: «У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3)обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4)безсторонньо (неупереджено);

5)добросовісно;

6)розсудливо;

7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9)з урахуванням права особи на участь у прогресі прийняття рішення;

10)своєчасно, тобто протягом розумного строку».

Частиною 1 статті 11 КАС України регламентовано, що: « 1. Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін за свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості».

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що: « В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Якщо він заперечує проти адміністративного позову».

Постанова №13/01/101/0606 - 0129 про накладення адміністративного стягнення відповідно до статті 188-6КУпАП була складена 21 листопада 2016 року.

Постанову №13/01/101/0606 - 0129 про накладення адміністративного стягнення відповідно до статті 188-6 КУпАП від 21 листопада 2016 року він отримав через засоби поштового зв'язку, рекомендованим листом з штрих кодовим номером №900 - 03 грудня 2016 року.

Відтак, вважає, що пропустив строк на оскарження даної постанови з поважних незалежних від нього причин, який підлягає до поновлення.

Просить строк на подання адміністративного позову про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення протиправною - поновити.

Визнати протиправною постанову №13/01/101/0606 - 0129 про накладення адміністративного стягнення відповідно до статті 188-6 КУпАП від 21 листопада 2016 року

Представник відповідача у судовому засіданні позову не визнала та пояснила, що Головне управління Держпраці у Львівській області вважає обставини, на які посилається позивач, не обгрунтованими і в задоволенні позову просить відмовити з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань праці, що затверджено наказом КМ України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальні політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки та охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійна захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування і виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантії застрахованих осіб.

Постановою КМ України від 11.02.2015 № 100 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці. По Львівській області утворено Головне управління Держпраці у Львівській області.

Управління здійснює свою діяльність відповідно до Положення про Головне управління Держпраці у Львівській області, що затверджене наказом Державної служби України з питань праці № 8 від 04.02.2016 року.

Нормативно-правовим актом, який регулює процедуру проведення перевірок дотримання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове соціальне страхування є «Порядок проведення перевірки посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів», затверджений наказом Міністерства соціальне політики України 02.07.2012 року № 390.

Крім того, проведення Управлінням перевірки дотримання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування спрямоване на виконання міжнародно-правових зобов'язань України в частині забезпечення системи інспекції праці. Так, Законом України від 08 вересня 2004 року № 1985-УІ ратифіковані Конвенцію міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекції праці у промисловості й торгівлі. Конвенція є основоположним документом, що визначає загальні засади та основі завдання проведення перевірок дотримання законодавства про працю. Положення Конвенції підлягають застосуванню у порядку передбаченому ст..19 Закону України "Про міжнародні договори України" відповідно до якої чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Стаття 16 Конвенції передбачає, що інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

Відповідно до ст. 12 Конвенції передбачено, що інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право:

1) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції;

2)проходити у денний час до будь - яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції;

3)здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема:

4) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм;

5) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги;

6) зобов'язувати вивішувати об'яви, які вимагаються згідно з правовими нормами;

7) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов'язків.

Пріоритетні напрямки державної політики у сфері трудових відносин визначаються Державною службою з питань праці України шляхом прийняття відповідних рішень в межах своєї компетенції.

Згідно направлення на перевірку № 1391 від 18.10.2016 року однією з підстав для її проведення зазначено рішення колегії Держпраці України, що затверджене наказом Держпраці від 04.12.2015 року № 157 та доручення Держпраці України від 16.02.2016 року.

Відповідно до зазначеного рішення та на виконання доручення Держпраці територіальні органи Держпраці України зобов'язано проводити перевірки дотримання суб'єктами господарювання законодавства про працю неповнолітніх, легалізації трудових відносин та заборгованості з виплати заробітної плати в ході кожної перевірки, незалежно від її характеру (планова чи позапланова).

Відповідно до пункту 11 підпункту 23 даного Положення Головне Управління: Держпраці видає у межах повноважень обов'язкові до виконання державними службовцями і працівниками апарату Держпраці, ! територіальними органами доручення.

Таким чином для Головного управління Держпраці у Львівскій області, як територіального органу Державної служби з питань праці, доручення та накази вищестоящого органу є обов'язковими.

Зважаючи на вищевикладене, 27.10.2016 року головні державні інспектори Сироїжко О.Є, Веліахмедов Б.З. відповідно до вимог ст. Конвенції Міжнародної організації праці «Про інспекцію праці промисловості й торгівлі» від 1947 року №81,рішення колегії Державна служби України з питань праці, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 04.12.2015 № 157, доручення Державної службі України з питань праці від 16.02.2016 № 1470/4/4.1-ДП-16, рішення колегії Державної служби України з питань праці, затвердженого наказом від 01.06 2016 року № 69, листа Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 11.10.2016 року вх. №1-10/9990 цілком правомірно вийшли на проведення позапланової перевірки у період з 27.10.2016 до 31.10.2016 року в межах Направлення від 18.10.2016 року № 1391 та відповідно до Наказу від 18.10.2016 року № 1407-П. При відвідуванні 27.10 2016 року магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» в с. Садковичі, Самбірського району, де здійснює свої підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_2, знаходилась продавець ОСОБА_7, яка була допущена до роботи та виконувала трудові функції продавця, тобто здійснювала реалізацію товару. Головні державні інспектори пред'явили направлення на проведення перевірки продавцю, яка знаходилась в цей момент в магазині та службові посвідчення, копію направлення було надано продавцю ОСОБА_7, Крім цього, було зателефоновано 27.10.20? року до підприємця ОСОБА_2 за телефонним номером НОМЕР_1 для узгодження години щодо проведення позапланової перевірки. ФОП ОСОБА_2 було запропоновано надати документи для дослідження, ведення яких передбачено законодавством про працю. Однак, на вимогу інспектора, Підприємцем не надано жодних документів, також в телефонному режимі повідомлено про відмову у допуску до позапланової перевірки у зв'язку із відсутністю правових підстав для проведення перевірки, так як діє мораторій.

Відповідно до п.8 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 № 76-УІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», було передбачено, що перевірки підприємств, установ, організацій, фізичних осіб- підприємців контролюючими органами (за винятком Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснювались протягом січня - червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки. Дія мораторію згідно із цим Законом закінчилась 01.07.2015 року.

Таким чином, відмова у допуску головних державних інспекторів до здійснення позапланової перевірки у зв'язку із відсутністю правових підстав є необгрунтованими.

Безпідставним є посилання позивача на Закону України «Про основні засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», Управління не здійснює державну регуляторну політику у сфері господарської діяльності, а здійснює контроль за дотриманням законодавства про працю та охорони праці, вищезгаданий Закон не поширюється на Головне управління Держпраці у Львівській області.

Так як позивач не допустив до проведення перевірки був складений акт про створення перешкод для проведення перевірки, тобто перевірка проведена не була, як наслідок була складена постанова про накладення адміністративного стягнення відповідно до ст.. 188-6 КУпАП.

При цьому, Управлінням було дотримано процедуру притягнення ОСОБА_2 до адміністративної діяльності.

Зокрема, виклик на складення протоколу про адміністративне правопорушення був надісланий рекомендованим листом 02.11.2016 року, тобто завчасно, оскільки протокол був складений 09.11.2016 року. Відповідно до вищезгаданого протоколу, була складена постанова про накладення адміністративного стягнення відповідно до ст. 188-6 КУпАП - 21.11.2016 року, виклик для складення постанови був надісланий рекомендованим листом 14.11.2016 року.

У зв'язку із вищенаведеним, у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Сироїжко О.Є. в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позову не визнала, просить відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню із наступних підстав.

За приписами статті 188-6 КУпАП невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування або створення перешкод для діяльності цього органу - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно Наказу Головного управління Держпраці у Львівській області №1407-П від 18.10.2016 року зобовязано головних державних інспекторів відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у Львівській області Веліахмедова Б.З. та Сироїжко О.Є. зобов»язано відповідно до ст.16 Конвенції Міжнародної організації "Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі" від 1947 р №81, ратифікованої Законом України від 08.09.2004 р №1985-ІV, рішення колегії Державної служби України з питань праці, затвердженого наказом від 04.12.2015 №157, доручення Державної служби України з питань праці, затвердженого наказом від 01.06.2016 р №69, листа Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 11.10.2016 р вх..№1-10/9990 в термін з 27.10.2016 по 31.10.2016 р здійснити позапланову перевірку на предмет додержання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування у ФОП ОСОБА_2 у с. Садковичі Самбірського району Львівської області та видано направлення №1591 від 18.10.2016 року .

Державна служба України з питань праці (Держпраці), відповідно до Положення, затвердженого постаново Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №9, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообовязкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно підпунктом 5 пунктом 4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України «Про затвердження Положення про територіальні органи Державної служби України з питань праці» від 27.03.2015 року №340, Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань, здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Головне управління Держпраці у Львівській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці та підпорядковується їй.

Відповідно до підпункту 5 пункту 6 Положення, Управління Держпраці для виконання покладених на нього завдань має право: проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та обєктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління Держпраці.

При проведенні перевірок посадові особи Головного управління Держпраці у Львівській області керуються чинним Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Мінсоцполітики від 02.07.2012 року №390 (далі - Наказ №390), в частині, що не суперечить вищим за юридичною силою нормативно-правовим актам.

У відповідності до п.1 Наказу №390, Порядок встановлює процедуру проведення перевірок додержання законодавства з питань праці у межах повноважень, визначених, зокрема Конвенцією Міжнародної організації праці №81, 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року №1985-ІV.

Згідно ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

В силу ч.2 ст.19 Закону України «Про міжнародні договори», якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку (ратифікований Верховною Радою України), встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

У відповідності до ст.12 Конвенції Міжнародної організації праці №81, 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, що ратифікована законом №1985-ІV від 08.09.2004 року (далі - Конвенція):

1.Інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право:

-безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції,

-проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та

-здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуватися, і зокрема:

а)наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм;

б)вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги:

в)зобов'язувати вивішувати об'яви, які вимагаються згідно з правовими нормами;

г)вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

2.У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов'язків. У відповідності до ст.16 Конвенції інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

Відтак, відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно з ч.1 цієї ж статті, чинні міжнародні договори України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06.04.11р. N 386/2011, Державна інспекція України з питань праці (Держпраці України) входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням, законодавства про працю та зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, на випадок безробіття в частині призначення нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 4 вказаного Положення передбачено, що Державна інспекція праці України відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд та контроль за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (далі - роботодавці) законодавства про працю з питань трудових відносин, робочого часу та часу відпочинку, нормування праці, оплати праці, надання гарантій і компенсацій, пільг для працівників, які поєднують роботу з навчанням, дотримання трудової дисципліни, умов праці жінок, молоді, інвалідів, надання пільг і компенсацій за важкі та шкідливі умови праці, забезпечення спеціальним одягом і спеціальним взуттям, засобами індивідуального захисту, мийними засобами, молоком і лікувально-профілактичним харчуванням; проведення обов'язкових медичних оглядів працівників певних категорій; дотримання режимів праці та інших норм законодавства.

Згідно з п. 6 Порядку № 390 перевірка складається з таких етапів: робота з документами, наданими суб'єктами господарювання на вимогу Інспектора; оформлення документів за результатами перевірки; ознайомлення суб'єктів господарювання з документами, оформленими за результатами перевірки.

Судом встановлено, що головні державні інспектори Сироїжко О.Є. та Веліахмедов Б.З. вийшли на позапланову перевірку ФОП ОСОБА_2 у період з 27.10.2016 р по 31.10.2016 р. 27.10.2016 р в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" в с. Садковичі, Самбірського району, Львівської області, де здійснює підприємницьку діяльність позивач, знаходилась продавець ОСОБА_7 якій пред'явлено копію направлення на перевірку та службові посвідчення.

Зі слів представника відповідача позивача ОСОБА_2 в телефоному режимі повідомлено про проведення перевірки та запропоновано надати для огляду документи, ведення яких передбачено законодавством про працю.

На вимогу інспекторів позивачем не надано жодних документів до перевірки, в телефонному режимі, відмовлено у допуску до проведення позапланової перевірки у зв'язку із відсутністю правових підстав для проведення перевірки, так як накладено мораторій.

На підставі відмови позивача до проведення позапланової перевірки, головними державними інспекторами був складений акт про створення перешкод для проведення перевірки, у зв'язку з чим перевірка була не проведена.

Судом встановлено, що позапланова перевірка позивача на предмет додержання вимог законодавства з питань праці фактично проведена не була, про що вказано в акті №9 від 02.09.15 р.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду жодних доказів про те, що позивач відмовлявся надавати інспекторам для проведення перевірки відповідні документи та про те, що у нього вимагались ці документи у телефонному режимі. Повідомлення про проведення перевірки позивачеві не скеровувалось.

Відповідачем не доведено, що позивач створив перешкоди для діяльності Головного управління Держпраці у Львівській області, а саме ненадання документів, необхідних для здійснення перевірки додержання законодавства про працю на виконання рішення колегії Державної служби України з питань праці, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 04.12.2015 року № 1257, доручення Державної служби України з питань праці 16.02.2016 року № 1470/4/4.1-ДП-16, рішення колегії Державної служби України з питань праці, затвердженого наказом від 01.06.2016 року № 69, листа Самбірської ОДПІ ДФС у Львівській області від 11.10.2016 вх.№ 1-10/9990.

Суд вважає необгрунтованими посилання позивача як на підставу для задоволення позову накладення мораторію на проведення перевірок.

Оскільки адміністративний позов позивачем пред'явлено до суду 13.12.2016 року, а копію постанови отримано ним 03.12.2016 року, суд вважає, що позивачем не пропущено терміну на оскарження даної постанови.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 158, 159, 160, 162, 183-2 КАС України, суд,-

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову №13/01/101/0606 - 0129 від 21 листопада 2016 року, головного державного інспектора з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів Головного управління Держпраці у Львівській області Сироїжко Ольги Євстахівни про притягнення ОСОБА_2, як фізичну особу - підприємця, до адміністративної відповідальності за ст. 188-6 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через місцевий суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя