Справа № 334/4275/17(2-а/334/435/17)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"04" жовтня 2017 р. справа № 334/4275/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

на постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 31 липня 2017 року у справі №334/4275/17

за позовом ОСОБА_1

до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У липні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в розрахунку позивачу пенсії за віком у відповідності до ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, (2014-2016 рр.);

- зобов'язати відповідача розрахувати позивачу пенсію за віком відповідно до ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої зарплати працівників зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, з 19 червня 2017 року, забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 31 липня 2017 року позов задоволено. Постанова мотивована тим, що відповідач діяв всупереч вимог чинного законодавства, а позовні вимоги позивач є обґрунтованими.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач, зокрема, зазначив, що пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування"

передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до абз. 1 п. 2 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Тобто, положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років, тоді як розрахунок пенсії здійснюється за нормами Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Позивач з 03.01.2007 року перебуває на обліку у відповідача та отримував пенсію за вислугу років як працівник освіти відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог п."е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що підтверджується протоколом № 37 від 15.01.2007 р., в якому міститься запис - "Призначено відповідно до нового Закону".

Страховий стаж позивача при призначенні пенсії за вислугу років розраховано відповідно ст. 24 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" на підставі документів, які були надані до УПФУ, а саме: трудової книжки, диплому про навчання та індивідуальних відомостей про застраховану особу та за період з 08.09.1976 р. по 31.12.2006 р. страховий стаж роботи позивача становив 30 років 2 місяця (всього 362 місяця). Коефіцієнт страхового стажу склав 0,30167 (362міс./1200 - ч. 1 ст.25 України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування").

Заробітна плата для обчислення пенсії за вислугу років була розрахована відповідно до ч.1 ст. 40 Закону №1058 за період з 01.01.1995р. по 31.12.1999р. (60 календарних місяців) по довідці від 03.01.2007р. №36, виданою Вищим професійним училищем №38 м.Запоріжжя та за індивідуальними відомостями СПОВ з 01.07.2000р. по 31.12.2006р.

Показник середньої заробітної плати для обчислення пенсії визначений відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" за календарний рік, що передував року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2006 р. у розмірі 735,57 грн.

Середній заробіток для обчислення пенсії складав 1209,13 грн. (індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 1,64380*735,57 - середня заробітна плата по Україні за 2006 рік).

Після призначення пенсії позивач продовжував працювати, тому на підставі його особистих заяв управлінням проводилися перерахунки пенсії по стажу та заробітку.

Отже, вже була призначена, перераховувалася та виплачувалася пенсія за вислугу років відповідно до вимог Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". За Законом України Про пенсійне забезпечення було визначено лише право на отримання пенсії за вислугу років.

Твердження суду першої інстанції про те, що позивачу пенсію за вислугу років було призначено виключно за нормами Закону України Про пенсійне забезпечення є необґрунтованими.

З аналізу ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" вбачається, що для обчислення пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Тобто, зазначена норма застосовується виключно під час первинного призначення пенсії.

Чинне законодавство України не передбачає можливості призначення пенсії більше одного разу. Будь-який перехід з одного виду пенсії на інший після первинного призначення може бути здійснений лише як переведення з одного виду пенсії на інший відповідно до вимог ст. 45 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

При цьому, відповідно до абз.2 ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Згідно з абз.3 ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

З наведеного вбачається, що можливість застосування показника середньої заробітної плати, яка визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії, передбачена лише при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком та за умови набуття не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Звертаючись у січні 2007 р. до управління з заявою про призначення пенсії за вислугу років, позивач використав право первинного призначення пенсії. Тому, на підставі заяви позивача від 19.06.2017 р. управлінням застосовано норму ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та при переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком застосовано показник середньої заробітної плати за 2010 р. в сумі 1982,63 грн., який враховувався під час останнього перерахунку попереднього виду пенсії згідно постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2011 р. у справі № 2а-11138/2011.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що частина 3 статті 45 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" до спірних правовідносин не застосовується, оскільки регулює порядок переведення з одного виду пенсії на інший в межах Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач з 03.01.2007р. перебував на обліку у відповідача. Згідно протоколу №37 від 15.01.2007р. позивачу з 03.01.2007 р. була призначена пенсія за вислугу років як працівникові освіти з урахуванням вимог п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 12.01.2007р. позивач продовжив працювати за спеціальністю і виплата пенсії була припинена.

19 червня 2017 року позивач у звязку з досягненням пенсійного віку звернувся до відповідача із заявою про переведення з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до п."е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", на пенсію віком у відповідності до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

26.06.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив призначити та перерахувати пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Листом від 29.06.2017 року №174/Н-9 позивачу відмовлено у задоволенні заяви від 26.06.2017 року. Відмова мотивована тим, що згідно пункту 3 статті 45 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Оскільки позивачу проводиться перерахунок на інший вид пенсії, а не первинне призначення пенсії, тому при перерахунку пенсії застосовується показник середньої заробітної плати, який враховувався під час попереднього перерахунку попереднього виду пенсії. Законних підстав для призначення та перерахунку позивачу пенсії за віком на умовах і в порядку передбаченому Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 3 (три) календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, про що позивач зазначає у своєму зверненні, немає.

Розмір пенсії за віком позивача з 19.06.2017 року при стажі 40 років 4 місяці 18 днів (станом на 30.04.2017р.) та заробітку 3698,26 грн., який розраховано із застосуванням середньої заробітної плати за 2010 рік (1982,63 грн. * 1,86533 - коефіцієнт заробітку) склав 2121,10 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки:

- ч.3 ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом на інший. Однак, позивачу призначалася пенсія за вислугу років як працівнику освіти за іншим законом - Законом України "Про пенсійне забезпечення";

- відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія за вислугу років має призначатись згідно з окремим законодавчим актом, через професійні та корпоративні фонди, проте на даний час такий законодавчий акт не прийнято, тому пенсії призначаються в разі наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". Таким чином, питання щодо виплати пенсії за вислугою років не входить до правового поля Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а регулюється іншим законодавством;

- у даному випадку мало місце призначення позивачу у 2007 році іншої пенсії за іншим законом, оскільки пенсія за вислугу років не передбачена Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та не віднесена до видів пенсії, які призначаються згідно цього Закону;

- оскільки пенсія позивачу згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" призначалась вперше, тому у позивача виникає право на застосування формули визначення розміру пенсії, яка використовується при призначенні пенсії вперше, відповідно до ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №21-612а14 від 31.03.2015 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно з приписами ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Частиною третьою ст.45 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

В постанові від 29 листопада 2016 року №133/476/15-а Верховний Суд України дійшов висновку, що "показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування". Водночас, ОСОБА_6 було призначено пенсію відповідно до Закону № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернувся вперше.

Крім того, після призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_6 продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

За таких обставин Вищий адміністративний суд України безпідставно погодився з висновком суду апеляційної інстанції про застосування у цій справі частини третьої статті 45 Закону № 1058-ІV."

До призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" позивач отримував пенсію, призначену за вислугу років відповідно до п."е" ст.52 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, з урахуванням висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 29 листопада 2016 року №133/476/15-а, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач з 19.06.2017 року мав здійснювати розрахунок та виплату позивачу пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки (2014-2016рр.), що передують року звернення за призначенням пенсії, як це передбачено ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, оскільки відповідач діяв з порушенням вимог чинного законодавства та не довів суду правомірність своєї відмови.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Постанову Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко