Справа № 206/4394/17
Суддя: Маштак К. С.
Дата ухвалення: 2017-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 206/4394/17
Провадження № 2-а/206/123/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря Говтви Л.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м. Запоріжжя, Інспектора патрульної поліції роти № 1 батальйону № 2 сержанта поліції Савченко Ігоря Геннадійовича про визнання дій неправомірними та скасування постанови про адміністративне правопорушення, суд -

ВСТАНОВИВ:

18.08.2017 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м. Запоріжжя, Інспектора патрульної поліції роти № 1 батальйону № 2 сержанта поліції Савченко Ігоря Геннадійовича про визнання дій неправомірними та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що постановою серії АР № 399988 Інспектора патрульної поліції роти № 1 батальйону № 2 сержанта поліції Савченко Ігоря Геннадійовича позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу 425 грн. Так, 03.07.2017 позивач рухаючись по місту Запоріжжя в напрямку міста Дніпра він був зупинений працівниками поліції. Вважав дії інспектора незаконними, оскільки його було зупинено без належних до того підстав, а отже у відповідача були відсутні підстави для перевірки страхового полюсу. Крім вищевикладеного інспектором було порушено приписи ст. 276 КУпАП, та як наслідок незаконно розглянуто справу на дорозі, тобто на місці складання постанови. Керуючись викладеним позивач просив скасувати оскаржувану постанову, провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до канцелярії суду письмові заперечення проти позовної заяви, згідно змісту яких зазначив, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням приписів чинного законодавства, у задоволенні адміністративного позову просив відмовити. Також зазначив, що 03.08.2017 знаходячись на охороні громадського порядку та контролю за дотриманням Правил дорожнього руху інспектором було зупинено транспортний засіб позивача, який при зупинці на вимогу співробітника поліції не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію та не мав при собі полісу обов'язкового страхування, чим порушено вимоги п. 9.9 та п. 2.1 (Г) ПДР.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Так, судом встановлено, що згідно із змістом постанови від 03.08.2017 серії АР № 399988 позивач 03.08.2017 о 23.25 при зупинці на вимогу співробітника поліції не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію та не мав при собі полісу обов'язкового страхування власників НТЗ, чим порушив вимоги п. 9.9 (б) та п. 2.1 (Г) ПДР, адміністративна відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126, ст. 125 КУпАП (а.с.6).

В той же час, ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлює, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об'єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв. Поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (ч. 2 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію»). Вказаний перелік підстав зупинки транспортних засобів є вичерпним і лише у визначених вище випадках поліцейський має право зупиняти транспортні засобі, зупинка з інших підстав - є незаконною, а всі подальші дії поліцейського у такому випадку - протиправними.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним.

Так, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

У пункті 7 статті 29 Закону зазначено, що поліцейський захід припиняється, якщо немає необхідності у подальшому застосуванні такого заходу.

В той же час відповідачем не надано жодних доказів того, що він зупиняв позивача з підстав, передбачених ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», не вбачається такого і з оскаржуваної постанови, оскільки відповідні порушення ПДР (п. 9.9 та п. 2.1 (Г) ПДР), зазначені в оскаржуваній постанові, були вчинені вже після зупинки транспортного засобу на вимогу інспектора, будь-якої іншої інформації про порушення позивачем ПДР та/або інших підстав передбачених ст. 35 вищезазначеного закону, до вимоги відповідача зупинити рух транспортного засобу, що в свою чергу були б законною підставою для зупинки позивача, ні в оскаржуваній постанові ні в запереченнях проти позову відповідачем не вказано.

Таким чином, патрульним поліцейським було незаконно застосовано такий превентивний поліцейський захід, як «зупинення транспортного засобу», у зв'язку з чим позивача було зупинено безпідставно з грубим порушенням вимог Закону України «Про Національну поліцію».

За таких обставин суд дійшов висновку про незаконність зупинення автомобіля позивача, та як наслідок - протиправність усіх подальших дій відповідача, зокрема розгляд справи, та складання оскаржуваної постанови.

В той же час, суд зазначає, що доводи позивача з посиланням на рішення від 26.05.2015 у справі № 5-рп/2015 Конституційного Суду України про те, що поліцейський не мав права виносити постанову саме на місці зупинки транспортного засобу є безпідставними, виходячи з наступного.

Дійсно, відповідно до 2.4 мотивувальної частини рішенні від 26.05.2015 у справі № 5-рп/2015 Конституційний Суд України за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

При цьому суд звертає увагу, що вже після прийняття Конституційним Судом зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджено вимоги ч. 4 ст. 258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (ст. 125, ст. 126 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення. Окрім того, суд зазначає, що вимоги позивача відносно закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягають, тому як адміністративний суд, що розглядає справу, у відповідності до ст. 105 КАС України не наділений відповідними повноваженнями. З огляду на встановлені обставини та правові положення, суд, дослідивши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні обставин справи, досліджених доказів, та доводів сторін, в їх сукупності, керуючись принципом верховенства права, вважає, що дії відповідача Інспектора патрульної поліції роти № 1 батальйону № 2 сержанта поліції Савченко Ігоря Геннадійовича по складанню постанови про адміністративне правопорушення у відношенні позивача за ст. 125, ч. 1 ст. 126 КУпАП України є неправомірними та з урахуванням доводів позивача, доказів відповідача (а саме їх відсутності), заперечень відповідача, які не спростовують доводи позивача, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення винесена з грубим порушенням законодавства, а тому підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2-7, 69-71, 160, 167 КАС,

ПОСТАНОВИВ

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати постанову Інспектора патрульної поліції роти № 1 батальйону № 2 сержанта поліції Савченко Ігоря Геннадійовича від 03.08.2017 серії АР № 399988 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 125, ч. 1 ст. 126, КУпАП.

В іншій частині - відмовити в задоволенні позову.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя К.С. Маштак