Справа № 596/151/2017
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2017-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 рокуЛьвів№ 876/6933/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Довгої О.І., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

представника апелянта ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Гусятинського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Личковецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області про скасування рішень,

встановив:

ОСОБА_4 звернулася з позовом до Личковецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області про скасування рішення Личковецької сільської ради № 97 від 29 серпня 2016 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» та рішення № 175 від 10 квітня 2008 року «Про уточнення місць розташування земельних ділянок, які були передані у приватну власність рішенням вісімнадцятої сесії від 31.03.1994 року».

Постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_4 оскаржила постанову суду першої інстанції. Вважає, що вона винесена без належного зясування обставин справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить її скасувати і прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі вказує на те, що суд неналежно зясував обставини щодо ідентичності земельних ділянок і помилково вважав, що спірна земельна ділянка, яка знаходиться «під Климом» і «біля річки» - це одна і та ж земельна ділянка. Зазначає, що відповідач своїм рішенням позбавив її права на отримання у власність 0,09 га землі, якою вона користується з 1994 року.

Під час апеляційного розгляду справи апелянтом подано клопотання про закриття провадження у справі у звязку із відмовою від позовних вимог про скасування рішення Личковецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області №175 від 10.04.2008 року в повному обсязі та пункту 1 рішення Личковецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області №97 від 29.08.2016 року.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені.

Представники відповідача заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно рішення Личковецької сільської ради від 31.03.1994 року про передачу громадянам у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, а також для ведення особистого селянського господарства, вирішено передати ОСОБА_4 у власність земельну ділянку площею 0,49 га, яка розміщена в с.Личківці, вул. Ліривка, 24 Гусятинського району Тернопільської області в межах населеного пункту, в тому числі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,24 га; зобовязано власника земельної ділянки виготовити державний акт на право власності на земельну ділянку та доручено виконкому Личковецької сільської ради на підставі цього рішення провести передачу громадянину безплатно у власність земельну ділянку з обовязковою відміткою у паспорті або іншому документі, що його заміняє.

Позивачем ОСОБА_4 дане рішення не реалізоване, державний акт на землю станом на день звернення до суду не виготовлений.

29 серпня 2016 року рішенням Личковецької сільської ради №97 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), вирішено: надати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га в с.Личківці, вул. Ліривка,24 Гусятинського району Тернопільської області (пункт 1 рішення); надати ОСОБА_4 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,15 га в с.Личківці, вул. Ліривка Гусятинського району Тернопільської області пункт 2 рішення); зобовязати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 виготовити технічну документацію подати на затвердження до сесії Личковецької сільської ради» (пункт 3 рішення).

Не погоджуючись із розміром земельної ділянки, на виготовлення проекту землеустрою якої надано дозвіл, ОСОБА_4 звернулася до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову виходив з того, що прийняті Личковецькою сільською радою рішення №97 від 29 серпня 2016 року та №175 від 10 квітня 2008 року прийняті в межах повноважень сільської ради та у відповідності до земельного законодавства, а відтак немає підстав для їх скасування.

Апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновку суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 6 ст. 121 Земельного кодексу України).

Аналізуючи вищенаведене, апеляційний суд зазначає, що Земельним кодексом України передбачений порядок звернення особи до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування для отримання земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність та підстави відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_4 17.06.2016 року звернулася до Личковецької сільської ради із письмовою заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки, яка виділена їй рішенням Личковецької сільської ради від 31.03.1994 року. При цьому, в клопотанні не зазначила цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовний розмір та не додала графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки та покликалась лише на рішення Личковецької сільської ради від 31.03.1994 року.

Апеляційний суд звертає увагу, що рішення Личковецької сільської ради від 31.03.1994 року позивач не реалізувала, а звернулась про отримання земельної ділянки у власність за іншою процедурою, котра встановлена ст. 121 ЗК України, в порядку безоплатної приватизації.

Личковецька сільська рада, розглянувши заяву ОСОБА_4 задовольнила її клопотання та надала дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (а.с.4), зокрема для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,15 га.

Системний аналіз положень Земельного кодексу України дозволяє апеляційному суду зробити висновок, що отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є лише одним з етапів розгляду заяви громадянина про одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності та є обов'язковою складовою визначеної Земельним кодексом України процедури передачі земельної ділянки у власність громадянам. Розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має на меті визначення меж земельної ділянки в натурі, а також з'ясування обставин, що можуть бути перешкодою для надання земельної ділянки громадянину.

Таким чином, прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є лише початковим та обов'язковим етапом у визначеному чинним законодавством ст.121 ЗК України порядку передачі земельної ділянки у власність, який надає право громадянину звернутися до відповідних органів для виконання робіт з розроблення проекту землеустрою.

До того ж, апеляційний суд звертає увагу, що рішення сільської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за своєю правовою природою є індивідуальним актом застосування норм права (правозастосовчим актом індивідуальної дії), який за юридичними наслідками відноситься до правоконстатуючих актів (констатує факт надання згоди), є виконаним в силу самого факту його прийняття, а тому є таким, що вичерпав свою дію одночасно з його прийняттям. Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки як адміністративний акт, що вичерпав свою дію, не може бути скасованим чи зміненим.

Апеляційний суд зазначає, що законодавством не передбачено обовязку надавати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі саме в такому розмірі, про який просить заявник. Як встановлено ст.121 ЗК України, орган місцевого самоврядування повинен враховувати при цьому відповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Крім того, надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не може призвести до порушення прав особи, оскільки є обов'язковою складовою визначеної Земельним кодексом України процедури відчуження державою земельної ділянки чи передачі її у користування громадянину.

Покликання апелянта на те, що суд першої інстанції не зясував належне місцезнаходження земельної ділянки до уваги апеляційним судом не беруться, оскільки дана обставина не має значення для розгляду спору про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, де встановлюється до уваги лише орієнтовний розмір земельної ділянки, на який особа просить дозвіл розробити проект землеустрою. Розмір земельної ділянки, яка в подальшому може бути надана у власність, буде уточнений на наступних етапах процедури приватизації землі.

Тому висновок суду першої інстанції про те, що рішення Личковецької сільської ради № 97 від 29 серпня 2016 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно та розсудливо є цілком вірним і тому підстав для його скасування немає.

Суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Щодо відмови позивача від частини позовних вимог, зокрема, про скасування рішення Личковецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області №175 від 10.04.2008 року в повному обсязі та пункту 1 рішення Личковецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області №97 від 29.08.2016 року та закриття провадження у справі, апеляційний суд дійшов до висновку, що клопотання підлягає до задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відмова від зазначеної частини позовних вимог не суперечить вимогам закону та не порушує чиїх - небудь прав, свобод та інтересів, а відтак підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив :

Прийняти відмову ОСОБА_4 від позову в частині позовних вимог про скасування рішення Личковецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області №175 від 10.04.2008 року та пункту 1 рішення Личковецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області №97 від 29.08.2016 року.

Постанову Гусятинського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2017 року у справі № 596/151/2017 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування рішення Личковецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області №175 від 10.04.2008 року та пункту 1 рішення Личковецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області №97 від 29.08.2016 року визнати нечинною та провадження у справі в цій частині закрити.

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4 відмовити.

Постанову Гусятинського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_8
судді ОСОБА_9
ОСОБА_10

Ухвала складена в повному обсязі 09.10.2017 року.