Справа № 640/15029/17
Суддя: Божко В. В.
Дата ухвалення: 2017-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2017 Київський районний суд м. Харкова

у складі головуючого - судді Божко В.В.

при секретарі Гайфутдіновій Б.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції м. Харкова ДПП, 1-ї роти 2-го батальйону лейтенанта поліції Коростіна Олексія Олександровича про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

27.09.2017 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову серії БР № 719269 по справі про адміністративне правопорушення від 17.09.2017 року про накладення на нього адміністративного стягнення в сумі 425,00 грн. та закрити відносно нього провадження по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог посилається на наступне. Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, він 17.09.217 року о 16-25 годині, керуючи автомобілем марки «MERCEDES-BENS ML-350", номерний знак НОМЕР_1 на перехресті проспекту Науки та вул. Академіка Ляпунова в м. Харкові, здійснив рух автомобіля на заборонений сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.7 «е» ПДР України.

Вважає, що дана постанова підлягає скасуванню, оскільки жодного доказу його вини у скоєнні даного правопорушення, добуто не було й не могло бути взагалі, оскільки він Правил дорожнього руху не порушував. Притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення зазначеного правопорушення є незаконним, необґрунтованим, недоведеним, а оскаржувану постанову вважає такою, що не відповідає обставинам справи, винесена з порушенням прав позивача та чинного законодавства, та такою, що підлягає скасуванню.

Представник позивача - ОСОБА_3, до судового засідання не з'явилась, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позов підтримує повністю, просить позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце та час слухання справи сповіщений судом своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Згідно ч. 4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, постановою інспектора патрульної поліції м. Харкова, 1-ї роти 2-го батальйону лейтенанта поліції Коростіна О.О. від 17.09.2017 року на позивача ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 425,00 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

В постанові зазначено, що ОСОБА_1 17.09.217 року о 16-25 годині, керуючи автомобілем марки «MERCEDES-BENS ML-350", номерний знак НОМЕР_1 на перехресті проспекту Науки та вул. Академіка Ляпунова в м. Харкові, здійснив рух автомобіля на заборонений сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.7 «е» ПДР України.

Згідно до позову, ОСОБА_1 17.09.2017 року дійсно керував автомобілем марки «MERCEDES-BENS ML-350", номерний знак НОМЕР_1 на перехресті проспекту Науки та вул. Академіка Ляпунова в м. Харкові, але здійснив рух автомобіля на миготливий зелений сигнал світлофора та закінчував його проїзд на заборонений сигнал світлофора.

Так, підпунктом «в» пункту 8.7.3 ПДР України встановлено, що зелений миготливий дозволяє рух та інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух. Водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді ( п.16.8 ПДР України).

Позивач в позові зазначив, що проїзд перехрестя ОСОБА_1 був початий на дозволений сигнал світлофора, а закінчував його проїзд на заборонений сигнал світлофора, однак його дії повністю узгоджуються з чинним правилами дорожнього руху України.

Крім того, Інспектор патрульної поліції в цей час перебував на значній відстані від місцезнаходження світлофора та фізично не міг бачити на який сигнал позивач проїжджав перехрестя.

Про те, що дії ОСОБА_1 щодо закінчення проїзду на заборонений сигнал світлофору повністю відповідають вимогам п. 16.8 ПДР України, було повідомлено інспектору патрульної поліції. Однак, зазначені доводи та пояснення Відповідач не прийняв до уваги та вказав на необхідність складення постанови про накладення адміністративного стягнення за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП.

Суд вважає зазначені дії Відповідача незаконними та такими, що вчинені з порушенням вимог ст.ст. 278, 279 КУпАП.

Так, ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ст. 7 КУпАП).

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення. Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у інспектора підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно до ч.6 ст. 71 КАС України якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Жодного доказу про наявність вини позивача в зазначеному правопорушенні постанова не містить.

Судом встановлено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення не містить обставин, які б встановлювали порушення дорожнього руху ОСОБА_1, постанова не містить опис обставин, які підтверджують наявність події скоєння адміністративного правопорушення позивачем.

Відповідно до ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Так, відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим, всупереч даним вимогам, відповідачем до суду не надано ні заперечень до позову, ні жодного доказу в обґрунтування законності винесеної їм постанови та накладення штрафу.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного суд дійшов до висновку, що постанова серії БР № 719269 по справі про адміністративне правопорушення від 17.09.2017 року про накладення адміністративного стягнення на позивача не відповідає вимогам закону, постанова не підтверджує наявність адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Постанова винесена за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, а постанова скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 4, 8, 11, 94, 99, 100, 159, 160-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати Постанову серії БР № 719269 по справі про адміністративне правопорушення від 17.09.2017 року про накладення стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу у сумі 425,00 (чотириста двадцять п'ять) грн. та провадження відносно ОСОБА_1 закрити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання сторонами копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя -