Справа № 642/4540/17
Суддя: Ольховський Є. Б.
Дата ухвалення: 2017-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №642/4540/17
провадження 2а/642/457/17
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(скорочене провадження)
09 жовтня 2017 року суддя Ленінського районного суду м. Харкова Ольховський Є.Б., розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд: визнати протиправною відмову МО України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей»; скасувати рішення Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене пунктом 17 протоколу № 97 від 18.08.2017 року; зобов`язати МО України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013 р. (далі Порядок № 975) у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2015 року, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 ; зобов`язати МО України подати звіт про виконання судового рішення протягом 45 днів з дня набрання ним чинності; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів Міністерству оборони України. В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР з 03.11.1980 р. по 11.11.1982 р. та приймав участь у бойових діях в складі діючої армії на території Республіки Афганістан. 14.03.2013 р. Центральною військово-лікарською комісією МО України встановлено, що поранення, контузія та наступні захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії. З 04.06.2013 р. з вказаних підстав ні позивачу вперше встановлена третя група інвалідності. З 03.11.2015 р. з тих же підстав позивачу встановлена друга група інвалідності. У зв`язку з цим позивач до подав до Харківського ОВК заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності. 18.08.2017 р. Комісієюї МО України прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність йому встановлена понад трьохмісячний термін після звільнення.

Вважає рішення комісії МО України від 18.08.2017 р. про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 протиправним, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом.

Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України, суд розглянув адміністративну справу без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідач МО України надав заперечення проти позову, просить у задоволенні позову відмовити. Вважає позовні вимоги про визнання рішення Комісії МО України протиправним та його скасування безпідставними, оскільки воно прийняте з урахуванням обов`язків комісії та з дотриманням чинного підзаконного акту наказу МО України від 26.10.2016 р. № 564. Вказує, що відповідно до п. 6 ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, чинній на день встановлення позивачу інвалідності, у разі поранення, (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження служби, або не пізніше ніж через 3 місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті). На момент встановлення позивачу інвалідності чинним законодавством не передбачалась виплата одноразової грошової допомоги звільненим військовослужбовцям строкової служби у разі встановлення інвалідності після спливу трьохмісячного строку після звільнення зі служби. На позивача розповсюджуються приписи Постанови КМ України від 28.05.2009 року № 499 «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги…», згідно яким у нього відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги. У зв`язку з цим і на доплату одноразової грошової допомоги після встановлення ІІ групи інвалідності позивач права не має. Вважає, що вимога про зобов`язання МО України прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги не підлягає задоволенню, оскільки є втручанням у дискреційні повноваження МО України. Заперечує проти вимоги про надання звіту про виконання судового рішення. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач Харківський ОВК надав суду заперечення проти позову, вважає, що справа підлягає закриттю в частині позовних вимог до Харківського ОВК з тих підстав, що судом вже розглядались аналогічні вимоги у іншій справі та Харківський ОВК направляв на адресу МО України висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги позивачу.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та надані відповідачами заперечення, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Позивач ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР з з 03.11.1980 р. по 11.11.1982 р. проходив військову службу, в тому числі приймав участь у бойових діях в складі діючої армії на території Республіки Афганістан з 23.06.1983 р. по 23.04.1985 р. в військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком, архівною довідкою.

Згідно витягу з протоколу № 588 від 14.03.2013 р. засідання Центральної військово- лікарської комісії МО України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв множинні осколкові поранення обличчя, лівої руки, спини та правої ноги (контузія головного мозку-1982 р.) рядового у відставці ОСОБА_1 та наступні захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серія 10ААВ № 631051 від 06.06.2013 р. у зв`язку з пораненням, контузією та захворюваннями, отриманими при виконанні обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, позивачу вперше з 04.06.2013 р. встановлена третя група інвалідності. З 03.11.2015 р. з тих же підстав позивачу встановлена друга група інвалідності (Довідка до акта огляду МСЕК серія 12ААА № 106434 від 09.11.2015 р.)

У зв`язку з цим позивач подав до Харківського ОВК заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності, листом ІНФОРМАЦІЯ_4 № 2239/ВСЗ від 06.09.2017 р. позивач був повідомлений про рішення Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18.08.2017 р. № 87, п. 17, яким йому відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки: «…згідно з ч. 6 ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції, яка діяла на час первинного встановлення заявнику інвалідності, а також п.п. 4 п. 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) поранення, (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою КМ України від 28.05.2008 р. № 499, одноразова грошова допомога військовослужбовцям строкової служби призначається у разі, якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. ОСОБА_1 інвалідність встановлено понад 3-х місячний термін.»

Суд вважає, що рішення Комісії Міністерства оборони України від 18.08.2017 р. про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 є протиправним.

Статтею 1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону - дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 вказаного Закону (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п. 4 - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. При цьому розмір одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності другої групи становить суму 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб (п. «б» ч. 1 ст. 16- 2 Закону).

Отже, право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ними під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ними обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, незалежно від часу настання інвалідності, а тому право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Аналогічний правовий висновок у спорах цієї ж категорії вже висловлювався Верховним Судом України у постановах від 18.11. 2014 р. (справа №21-446а14) та від 21.04.2015 р. (справа №21-135а15).

Комісією МО України при розгляді документів позивача залишена поза увагою та обставина, що позивачу змінена групи інвалідності з третьої на другу з 03.11.2015 р.

Разом з тим, вказана обставина визнається у поданих суду запереченнях проти позову.

Оскільки третя група інвалідності була встановлена позивачу вперше з 04.06.2013 р., але при цьому одноразова грошова допомога йому не виплачувалась на спірні правовідносини поширюються норми Порядку № 975, оскільки вони набрали чинності з 24.01.2014 р., тобто до дати встановлення позивачу іншої групи інвалідності.

Така правова позиція висловлювалась Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалі від 30.05.2016 р., справа № К/800/11300/16.

Отже, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013 р. у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності другої групи.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що вимога позивача про зобов`язання МО України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2015 року підлягає частковому задоволенню щодо розміру вказаної допомоги.

За таких обставин ствердження відповідача МО України про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що інвалідність йому встановлена понад 3-х місячний строк після звільнення зі служби безпідставні та протиправні.

Суд зазначає, що згідно п. 13 Порядку № 975 - керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Згідно п. 15 вказаного Порядку рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Зважаючи, що рішення комісією МО України приймається за результатом розгляду документів заявника, а такі документи позивача мали бути повернуті ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з рішенням про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги - суд вважає вимогу щодо зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно направити документи позивача щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів Міністерству оборони України обгрунтованою.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.04.2005 р. «Афанасьєв проти України» вказав, що спосіб захисту, що вимагається ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен бути «ефективним» як у законі так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає зазначеній нормі Конвенції. Частиною 3 статті 2 КАС України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що відповідач МО України в порушення Конституції України, законодавства України, підзаконних нормативно - правових актів незаконно та необґрунтовано відмовив позивачу у виплаті грошової допомоги, що дає підстави для задоволення позовних вимог.

Зважаючи на викладене, зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги не є втручанням в дискреційні повноваження МО України.

Згідно зі ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Щодо вимоги позивача в частині зобов`язання МОУ як суб`єкта владних повноважень подати протягом 45 ти днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб`єкта владних повноважень.
Цій нормі кореспондують положення абзацу 6 п. 4 ч. 1 ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з яким постанова складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).
Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може під час прийняття постанови у справі.
Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України за значив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення також підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі п.п. 8, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", в матеріалах справи відсутні документально підтверджені судові витрати, то відповідно ст. 94 КАС України судовий збір не підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Харківського обласного військового комісаріату та Міністерства Оборони України в дохід держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 94, 159-163, 167, 186, 254, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постановою Кабінету Міністрів України №975, суд-

п о с т а н о в и в :
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».

Скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних витрат про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене пунктом 17 протоколу № 97 від 18.08.2017 року.

Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013 р. у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності в розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення другої групи, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_5 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язати Міністерство оборони України подати звіт про виконання судового рішення протягом 45 днів з дня набрання ним чинності. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів Міністерству оборони України.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.
Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги стороною, або іншою особою, яка брала участь у справі, у десятиденний строк з моменту отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Є.Б. Ольховський