Справа № 815/997/17
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/997/17

Категорія: 3 Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Єщенка О.В., Домусчі С.Д.

за участю секретаря - Осавуляк О.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2017 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним адміністративним позовом та, після уточнення позовних вимог, посилаючись на відсутність в рішенні Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (надалі - Управління) про скасування дозволу на імміграцію в Україну обґрунтування щодо застосування п.6 ст. 12 Закону України «Про імміграцію»: просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 12 січня 2017 №274081 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, видане громадянину Ліванської Республіки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Лівану, про те, що йому на підставі п.6 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.

За наслідками розгляду адміністративного позову Одеським окружним адміністративним судом 13 квітня 2017 ухвалено постанову про задоволення адміністративного позову.

Приймаючи означене рішення суд першої інстанції виходив з того, що Управління при прийнятті рішення керувалось ч.6 ст.12 Закону України «Про імміграцію». Однак, зазначений пункт статті є відсилочною нормою, а саме при посиланні на нього має бути також зазначена норма іншого закону, яка передбачає інші підстави для скасування дозволу на імміграцію, крім тих, що наведені у вказаній вище статті Закону. При цьому, відповідачем не доведено та до матеріалів справи не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що за час перебування ОСОБА_1 на території України з'явилися обставини, які б слугували підставою для скасування дозволу на імміграцію, передбачені ст. 12 Закону України «Про імміграцію».

В апеляційній скарзі Управління, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати, повністю відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач вказав на невраховані, на його погляд, судом виявлені під час перевірки порушення порядку надання позивачу 16 листопада 2004 дозволу на імміграцію в Україну. Також Управління вважає, що Одеським окружним адміністративним судом в постанові не наведено мотивів не застосування норм чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, а саме: Указу Президента України від 09 грудня 2010 №1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» та наказу МВС України від 17 липня 2012 №626 «Про функціонування ДМС»; Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 №251; Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС України від 15 липня 2013 №681; Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 №1983; Закону України «Про імміграцію».

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Ліванської Республіки та перебуває у шлюбі з громадянкою Ліванської Республіки ОСОБА_4, у шлюбі з якою народилась донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3, які є громадянами України.

07 листопада 2004 позивач звернувся до ВГІРФО ГУМВС України в Одеській Області з заявою про отримання дозволу на імміграцію в Україну. Дозаяви якої були надані наступні документи: копія національного паспорту громадянина Ліванської Республіки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 виданого 19 грудня 2002, довідка МВС Ліванської Республіки про відсутність судимості, копія свідоцтва серії НОМЕР_2 від 29 квітня 2002 про народження дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, заява про реєстрацію місця проживання від 23 вересня 2003 №1-3075, довідка з місця проживання НОМЕР_3 від 11 вересня 2003.

16 листопада 2004 старший інспектор ВГІРФО ОМУ УМВС України в Одеській області, розглянувши матеріали клопотання про залишення на постійне проживання громадянина Ліванської Республіки ОСОБА_1, керуючись положеннями п.6 ч.2 ст.4 Закону України "Про імміграцію" вважав за можливе вирішити позитивно питання про залишення на постійне проживання в Україні громадянина Ліванської Республіки ОСОБА_1.

16 грудня 2004 ВГІРФО ОМУ УМВС України в Одеській області, з підстав, передбачених положеннями п.6 ч.2 ст.4 Закону України "Про імміграцію", ОСОБА_1 видано тимчасову посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_5, терміном дії до 26 грудня 2006.

18 грудня 2006 ОСОБА_1 видано посвідку на постійне місце проживання серії НОМЕР_4, безстроково.

08 лютого 2007 ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1 видано посвідку на постійне місце проживання серії НОМЕР_6, згідно якої він зареєстрований у АДРЕСА_1.

Під час з'ясування офіційних обставин справи Одеським окружним адміністративним судом було встановлено, що головним спеціалістом відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління ДМС України в Одеські області Корнійчук А.А. проведена перевірка законності надання громадянину Ліванської Республіки ОСОБА_1 дозволу на імміграцію. За наслідками перевірки 12 січня 2017 було складено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ліванської Республіки ОСОБА_1.

12 січня 2017 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області прийнято рішення №274081 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, видане громадянину Ліванської Республіки ОСОБА_1 з підстав, передбачених п.6 ст.12 Закону України "Про імміграцію".

Статтею 1 Закону України "Про імміграцію" визначено поняття імміграції - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Відповідно до п.п. 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26 грудня 2002 року, дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Стаття 12 Закону України "Про імміграцію" передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Аналіз п.6 наведеної правової норми дає підстави стверджувати, що дозвіл на імміграцію може бути скасований і в інших ніж перелічені випадки, за умови, що це прямо передбачено іншими Законами України.

Як вказувалося вище, ГУ ДМС в Одеській області при прийнятті рішення від 12 січня 2017 про скасування дозволу на імміграцію в Україну позивача, керувався ч.6 ст.12 Закону «Про імміграцію» №2491-III. При цьому ні в Висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ліванської Республіки ОСОБА_1, затвердженому Начальником ГУ ДМС України в Одеській області 12 січня 2017 ні в рішенні про скасування дозволу на імміграцію в Україну №274081 від 12 січня 2017 не має посилань на норми Закону, які вказують на необхідність прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну позивача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується і визнає правильним висновок суду першої інстанції про те, що п.6 статті 12 Закону України є бланкетною нормою, і при посиланні на нього має бути також зазначена норма іншого закону, яка передбачає інші підстави для скасування дозволу на імміграцію, крім тих, що наведені у ст.12 Закону № 2491-ІІІ. Однак іншої норми, окрім ч.6 ст.12 Закону №2491-III, відповідачем не зазначено.

Суд апеляційної інстанції визнає правильним і висновок суду попередньої інстанції про те, що ГУ ДМС в Одеській області не доведено та до матеріалів справи не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що за час перебування позивача на території України з'явилися обставини, які б слугували підставою для скасування дозволу на імміграцію громадянину Ліванської Республіки ОСОБА_1, передбачені ст.12 Закону України "Про імміграцію".

Викладене в апеляційній скарзі твердження відповідача, про те, що суд повинен був на свій смак і уподобання вибрати із запропонованого списку норму Закону, або ж норму підзаконного нормативного акту, який вказує на необхідність скасування дозволу на імміграцію позивача, суд апеляційної інстанції відхиляє як таке, що не відповідає завданням адміністративного судочинства викладеним в ст. 2 КАС України.

Зважаючи на все вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді справи судом правильно застосовані норми матеріального і процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана їм правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на невірному трактуванні відповідачем фактичних обставин, норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не убачається.

Керуючись: ст.. ст..185, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2017 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України на протязі двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: