Справа № 824/355/17-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2017-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 р. м. Чернівці справа № 824/355/17-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю секретаря судового засідання Бідней О.В.

сторін:

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за адміністративними позовами ОСОБА_1 та

ОСОБА_2

до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області

про визнання наказів неправомірними та поновлення на посаді.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач - 1) звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням позовної заяви в уточненій редакції, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ №208 від 03.05.2017 р. та наказ №88 о/с від 01.06.2017 р. про звільнення його зі служби в поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області поновити його на посаді старшого інспектора чергової частини сектору моніторингу Чернівецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області;

- стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 03.07.2017 р. відкрито провадження у справі №824/355/17-а за вказаним позовом та призначено справу до судового розгляду.

ОСОБА_2 (далі - позивач - 2) звернувся до суду із позовом, в якому, з урахуванням позовної заяви в уточненій редакції, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ №208 від 03.05.2017 р. та наказ №78 о/с від 18.05.2017 р. про звільнення його зі служби в поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області поновити його на посаді поліцейського водія відділення забезпечення автотранспортом центру обслуговування підрозділів Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області;

- стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області (далі відповідач).

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 03.07.2017 р. відкрито провадження у справі №824/366/17-а за вказаним позовом та призначено справу до судового розгляду.

13.07.2017 р. ухвалою суду обєднано для спільного розгляду і вирішення в одному провадженні адміністративні справи №824/355/17-а, №824/366/17-а та присвоєно обєднаним справам загальний № 824/355/17-а.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що оскаржувані накази є незаконними та такими, що грубо порушують його трудові права, оскільки відповідачем при прийняття рішення про його звільнення не було враховано того, що він не вчиняв адміністративного правопорушення, жодних збитків будь-яким особам ним не завдано, порушення громадського порядку не допускав. Також вказував, що протягом служби в поліції, він до дисциплінарної відповідальності не притягався, неодноразово був відзначений заохоченнями, окрім цього являється учасником бойових дій та учасником антитерористичної операції, а тому вважає, що достатніх підстав для його звільнення зі служби не було.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що його незаконно звільнено, оскільки оскаржуваний наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з поліції є передчасним, а висновки службового розслідування, на підставі яких його прийнято, спростовуються постановою Шевченківського районного суд м. Чернівці від 31.07.2017 р., якою адміністративну справу відносно нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення та постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26.06.2017 р., якою скасовано постанову інспектора роти №3 батальйону УПП в м. Чернівці лейтенанта поліції ОСОБА_6 серії АР №402410 від 01.05.2017 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Виходячи із вищезазначеного, вважає, що жодного адміністративного правопорушення, ні під час несення служби, ні під час вільного від служби часу ним не вчинено, жодних збитків будь-яким особам чи порушення громадського порядку не допущено, а тому підстав для його звільнення зі служби в поліції не було.

Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області (далі - відповідач, ГУНП в Чернівецькій області) подало до суду письмові заперечення проти позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідно до яких, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, зазначаючи, що службовим розслідуванням було підтверджено факт вчинення позивачами дисциплінарних проступків, які є несумісними з проходженням служби в органах поліції та суперечать змісту положень Дисциплінарного статуту та Присяги працівника поліції, оскільки підривають довіру громадян як до працівників поліції, так і до органів поліції, принижують їх авторитет.

Зокрема, в ході службового розслідування встановлено, що ОСОБА_2 вчинено дисциплінарний проступок, а саме перебуваючи на службі в поліції, позивач поза службою допустив керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що є грубим порушенням ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС, що і стало підставою застосування до нього крайнього виду дисциплінарного заходу, як звільнення. Також в ході проведеного службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 будучи поліцейським, усвідомлюючи що ОСОБА_2 керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не вжив будь-яких заходів щодо припинення вищевказаного правопорушення, про дану подію керівництву не доповів, чим порушив вимоги ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС, що стало підставою застосування до нього крайнього виду дисциплінарного заходу, як звільнення.

З огляду на вищезазначене, відповідач вважає, що звільнення позивачів здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства, яким передувало об'єктивне та всебічне службове розслідування і при визначенні міри покарання враховано тяжкість проступків, обставини справи та особу самих порушників.

В судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали повністю та посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили суд задовольнити позовні вимоги.

Представники відповідача в судовому засіданні позови не визнали, просили у їх задоволенні відмовити та надали пояснення аналогічні викладених у запереченнях проти позовів.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

З 15.03.2010 р. по 06.11.2015 р. ОСОБА_2 перебував на службі в органах внутрішніх справ. На службу в Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області ОСОБА_2 прийнятий з 07.11.2015 р., а з 01.12.2016 р. займав посаду поліцейського водія відділення забезпечення автотранспортом ЦОП ГУНП в Чернівецькій області (а.с. 180).

Як підтверджується матеріалами справи, з 06.10.2000 р. по 06.11.2015 ОСОБА_7 проходив службу в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 р. прийнятий на службу в поліцію а з 01.12.2016 р. займав посаду старшого інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу Чернівецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області (а.с. 48).

Матеріалами справи підтверджується та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, що 01.05.2017 р. близько 12 год. 00 хв. будучи вільним від службових обов'язків ОСОБА_2, на власному автомобілі НОМЕР_1, поїхав на ринок, який знаходиться по вул. Шухевича, 18 у м. Чернівці. Приблизно о 13 год. 00 хв. ОСОБА_2 зустрів на ринку свого сусіда і колегу по роботі ОСОБА_1, який також був вільним від служби та перебував на ринку по особистим потребам. В ході розмови ОСОБА_2 запропонував підвезти ОСОБА_1 додому.

В подальшому, ОСОБА_2 на своєму власному автомобілі НОМЕР_1 під його керуванням, разом з ОСОБА_1, приблизно о 13 год. 25 хв. рухаючись по вул. Небесної Сотні, біля будинку 22 у м. Чернівці був зупинений поліцейськими Управління патрульної поліції в м. Чернівці ДПП НП України у зв'язку із порушенням Правил дорожнього руху.

В ході перевірки документів водія, що дають право на керування транспортним засобом, поліцейські УПП в м. Чернівці запідозрили, що водій ОСОБА_2 керує власним транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим йому було запропоновано пройти медичний огляд у Чернівецькому обласному наркологічному диспансері на стан алкогольного сп'яніння. Однак, ОСОБА_2 від проходження медичного освідчення відмовився та з місця події втік.

01.05.2017 р. поліцейським роти №3 батальйону УПП в м. Чернівці капралом поліції ОСОБА_8 складено протокол серії БР №213178 про адміністративне правопорушення, про те, що громадянин ОСОБА_2 01.05.2017 р. о 13 год. 25 хв. в м. Чернівці, по вул. Небесної Сотні, 22, керував автомобілем НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного спяніння, а саме: різкий запах алкоголю із порожнини рота, неприродне почервоніння обличчя. Від проходження медичного огляду в установленому порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 140).

З матеріалів справи видно, що 02.05.2017 р. УПП в м. Чернівці ДПП НП України направило на адресу відповідача для розгляду та прийняття рішення рапорт інспектора поліцейської роти №3 батальйону УПМ в м. Чернівці капрала поліції ОСОБА_8 стосовно керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння ОСОБА_2 01.05.2017 р. та копії матеріалів адміністративного правопорушення (а.с. 84-90).

За фактом порушення службової дисципліни, наказом ГУНП в Чернівецькій області від 03.05.2017 р. №419 Про призначення та проведення службового розслідування призначено службове розслідування, проведення якого доручено комісії (а.с. 75).

За результатами проведеного службового розслідування комісією створеною відповідачем, складено висновок, який затверджений начальником ГУНП в Чернівецькій області 03.05.2017 р. (а.с. 76-79).

В службовому висновку зафіксовано, що 01.05.2017 р. ОСОБА_2 перебуваючи поза службою, допустив керування транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ст. 18 Закону України Про Національну поліцію, Присягу працівника поліції, професійної та службової етики, а тому є безумовні і достатні підстави вважати їх такими, що мають явно дискредитуючи характер і які не сумісні з подальшим проходженням ним служби у поліції.

У висновку також зазначено, що обставинами, які обтяжують ступінь дисциплінарного проступку є умисні дії порушника та вчинення проступку в стані алкогольного сп'яніння. Обставин, що пом'якшують відповідальність не встановлено.

Крім того, в службовому висновку зазначено, що в автомобілі, яким керував ОСОБА_2 в якості пасажира, перебував старший інспектор-черговий чергової частини сектору моніторингу Чернівецького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Чернівецькій області лейтенант поліції ОСОБА_1, який усвідомлюючи, що ОСОБА_2 керує транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, не вжив будь-яких заходів, щодо припинення вказаного правопорушення, про дану подію керівництву не доповів, чим порушив вимоги ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

За результатами проведеного службового розслідування комісією запропоновано: за грубе порушення службової дисципліни, поліцейського-водія відділення забезпечення автотранспортом ЦОП ГУНП в Чернівецькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_2, зі служби в поліції звільнити; за порушення службової дисципліни, старшого інспектора-чергової частини сектору моніторингу Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_1, зі служби в поліції звільнити.

03.05.2017 р. ГУНП в Чернівецькій області видано наказ № 208 Про покарання, пунктом першим якого наказано за грубе порушення службової дисципліни, поліцейського-водія відділення забезпечення автотранспортом ЦОП ГУНП в Чернівецькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_2 звільнити зі служби в поліції (а. с. 80-81).

Другим пунктом вищезгаданого наказу за порушення службової дисципліни, старшого інспектора-чергової частини сектору моніторингу Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_1 наказано звільнити зі служби в поліції (а. с. 80-81).

18.05.2017 р. наказом ГУНП в Чернівецькій області №78 о/с Про особовому складу, відповідно до п. 6. ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію (у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) старшого сержанта поліції ОСОБА_2 поліцейського-водія відділення забезпечення автотранспортом центру обслуговування підрозділів ГУНП в Чернівецькій області звільнено зі служби в поліції з 18.05.2017 р. (а. с. 159).

В позовній заяві та в судовому засіданні ОСОБА_2 стверджував, що оскаржуваними наказами він ознайомився 18.05.2017 р. у приміщенні ВК УКЗ ГУНП в Чернівецькій області та не заперечувалася представниками відповідача в судовому засіданні.

Вважаючи накази №208 від 03.05.2017 р. та №78 о/с від 18.05.2017 р. протиправними, ОСОБА_2 звернувся з даним позовом до суду.

Судом також встановлено, що 01.06.2017 р. наказом ГУНП в Чернівецькій області №88 о/с Про особовому складу, відповідно до п. 6. ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію (у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) лейтенанта поліції ОСОБА_1 старшого інспектора-чергової частини сектору моніторингу Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області звільнено зі служби в поліції з 01.06.2017 р. (а.с. 49).

Із оскаржуваними наказами ОСОБА_1 ознайомився 19.06.2017 р. у приміщенні ВК УКЗ ГУНП в Чернівецькій області та не заперечувалося сторонами у судовому засіданні.

Вважаючи накази №208 від 03.05.2017 р. та №88 о/с від 01.06.2017 р. протиправними, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України Про Національну поліцію від 02.07.2015 р. №580-VIII.

У відповідності до ч. 1 ст. 8 Закону України Про Національну поліцію поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

В силу вимог ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обовязки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обовязків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоровя; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у звязку з виконанням службових обовязків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (с. 19 Закону № 580-VIII).

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580 -VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Водночас, згідно з п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23.12.2015 р. №901-VIII до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» на поліцейських поширено дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 р. № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Вказаним Дисциплінарний статутом визначається сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Так, відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Стаття 2 Дисциплінарного статуту визначає, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.

Вимогами ст. 7 вищевказаного Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна України базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Аналізуючи наведені положення Дисциплінарного статуту, суд приходить до висновку, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту визначено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Вимогами ст. 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (ч. 4 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 р. №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 р. за №541/23073 (далі - Інструкція ).

Пунктом 2.1 вказаної Інструкції передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України і можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно п. 6.3 Інструкції забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

З матеріалів справи видно, що відповідачем було дотримано порядок та строки проведення службового розслідування, за наслідком якого вирішено накласти на позивачів дисциплінарні стягнення у вигляді звільнення з посади.

Поряд з цим, проаналізувавши наведені вище норми Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, варто зазначити, що підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни. А такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни. Водночас при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість таких, обставини, за яких вони вчинені, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації.

Судом встановлено, що відповідач дійшов до висновку про порушення ОСОБА_1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, внаслідок того, що будучи поліцейським і усвідомлюючи що ОСОБА_2, керує транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння ОСОБА_9 не вжив будь-яких заходів щодо припинення вищевказаного правопорушення та про дану подію не доповів керівництву.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ (поліції) 17 років. За цей час заохочувався 9 разів. Станом на час винесення оскаржуваних наказів жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності і діючих дисциплінарних стягнень не мав. Окрім того, ОСОБА_1 є учасником бойових дій та учасником антитерористичної операції, що підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося представниками відповідача в судовому засіданні.

Як зазначалося вище, ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарному стягненню у вигляді звільнення з посади можуть передувати такі дисциплінарні стягнення як, усне зауваження, зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну посадову відповідність.

Відповідно до ч. 10 та 15 ст. 14 Дисциплінарного статуту звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Як видно із матеріалів службового розслідування, при визначенні ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення відповідачем не було враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно позивачем, попередня поведінка позивача, ставлення до виконання службових обов'язків тощо.

Також при визначенні міри дисциплінарного стягнення та при прийнятті оскаржуваних наказів відповідачем не вказано мотивів надання переваги обраного виду дисциплінарного стягнення (звільнення з посади) і не можливості застосування більш м`який вид дисциплінарної відповідальності враховуючи обставини справи.

З огляду на вищезазначене та враховуючи встановлені по справі обставини, суд приходить до переконання, що міра покарання застосована до ОСОБА_1 є надто жорсткою і не співмірною в порівнянні із вчиненим ним проступком, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до положення ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ты обставини, на яких грунтуются її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність оскаржуваних наказів прийнятих відносно ОСОБА_1, а тому вказані накази є протиправними і підлягають скасуванню.

З урахуванням наведеного вище, для відновлення порушеного внаслідок незаконного звільнення права ОСОБА_1 останній підлягає поновленню на попередній посаді з 02.06.2017 р.

При цьому, Верховним Судом України у постанові від 14.01.2014 р. (справа №21-395а13) зазначено, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100.

Відповідно до п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 п. 3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки ГУНП в Чернівецькій області від 21.06.2017 р. сума одноденного грошового забезпечення ОСОБА_1 становить 175,50 грн (а. с. 50).

Кількість календарних днів у період вимушеного прогулу ОСОБА_1 складає 85 робочих днів. Відповідно, середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 02.06.2017 р. по 03.10.2017 р. становить 14917,50 грн (85 днів Х 175,50 грн).

Отже, сума середнього заробітку за даний період із моменту звільнення до моменту прийняття у справі судового рішення, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 становить14917,50 грн.

У свою чергу, п.2, п.3 ч.1 ст.256 КАС України встановлено, що негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Отже, постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та виплати суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць, необхідно звернути до негайного виконання.

В той же час, на переконання суду, не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2, виходячи з наступного.

Висновком службового розслідування зафіксовано та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2, будучи поліцейським, перебуваючи поза службою, порушив Правила дорожнього руху, внаслідок чого був зупинений працівниками Управління патрульної поліції в м. Чернівці. Під час перевірки документів останнього, працівник патрульної поліції запідозрив, що ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп`яніння і запропонував проїхати до Чернівецького обласного наркологічного диспансеру, для проходження медичного освідування на стан алкогольного сп`яніння. Однак, ОСОБА_2 від проходження медичного освідування відмовився та з місця події зник.

За вказане правопорушення поліцейським патрульної поліції ОСОБА_6 було складено адміністративний протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП.

Отже, висновком службового розслідування встановлено порушення ОСОБА_2 Закону України Про Національну поліцію, ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, Присяги працівника поліції, професійну та службову етику, що мають явно дискредитуючий характер і які не сумісні з подальшим проходженням ним служби в поліції. Обставин, що пом`якшують відповідальність не встановлено.

З огляду на вищенаведене, особи, які проводили службове розслідування, зробили висновок про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вказував, що факт відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31.07.2017 р. та постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.06.2017 р.

З огляду на вищевказане, ОСОБА_2 вважає, що будь-яких грубих порушень службової дисципліни, або адміністративних проступків він не вчиняв. А створена за наказом відповідача комісія, яка проводила службову перевірку, у своїх висновках, прийшла до поспішного, не об'єктивного рішення, не з'ясувавши всіх належних обставин, що в подальшому послужило до винесення незаконного наказу про його звільнення зі служби в поліції.

У зв'язку з наведеним, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною 4 ст.72 КАС України визначено, що вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Згідно указаних норм обов'язковість преюдиційних обставин поширюється лише на обставини, встановлені безпосередньо: судовим рішенням в адміністративній справі, судовим рішенням у цивільній справі, судовим рішенням в господарській справі, а також або вироком у кримінальній справі або постановою про адміністративний проступок.

Обставини, встановлені в інших процесуальних актах, зокрема, у справах про адміністративні проступки (наприклад, у постанові про закриття адміністративної справи у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення), не можуть розглядатися як обов'язкові відповідно до ч.1 та 4 ст.72 КАС України.

Передбачене наведеними вище положеннями звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Одним із визначальних принципів здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі.

Суд враховує вимоги ч. 4 та 5 ст. 11 КАС України щодо необхідності офіційного з'ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається, і які мають значення для правильного вирішення спору.

Адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм. Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов'язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку.

Наведене узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, що відображена в листі від 14.11.2012 р.№ 2379/12/13-12 з питань, пов'язаних із застосуванням ст.72 КАС України, а також, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.06.2015 р. справі № К/800/57781/14.

Тому, суд дійшов висновку про необхідність дослідження усіх обставин справи для забезпечення повноти та обєктивності її розгляду.

Дослідженням витребуваних матеріалів адміністративної справи № 725/2027/17 встановлено, що постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26.06.2017 р. позов ОСОБА_2 задоволено. Скасовано постанову інспектора роти №3 батальйону УПП м. Чернівці лейтенанта поліції ОСОБА_6 серія АР №402410 від 01.05.2017 р. про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягання у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Дослідженням витребуваних матеріалів справи № 727/4408/17 (провадження № 3/727/1808/17) про притягнення ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності справи встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31.07.2017 р. закрито провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

У постанові Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31.07.2017 р. висновок про відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КупАП України ґрунтується на підставі того, що: поліцейськими до суду не надано докази відмови останнього від проходження медичного огляду в присутності двох свідків; відсутній факт відмови від проходження медичного огляду на стан сп'яніння; підтвердження безпідставної зупинки ОСОБА_2 працівниками поліції судовим рішенням у справі від 26.06.2017 р.; проходження медичного огляду на виявлення стану сп'яніння, що підтверджується довідкою обласного наркологічного диспансеру від 01.05.2017 р.

На вказані обставини та документи посилався ОСОБА_2 і в обґрунтування даного позову, стверджуючи про те, що він 01.05.2017 р. при зупинці його транспортного засобу працівником поліції не перебував у стані алкогольного спяніння, а відтак і не допускав порушення службової дисципліни.

Дослідженням відеозаписів з нагрудних камер патрульних поліцейських, які надано ОСОБА_2 та містяться в матеріалів справи № 727/4408/17 (провадження № 3/727/1808/17) встановлено, що 01.05.2017 р. ОСОБА_2 на своєму власному автомобілі НОМЕР_1 під його керуванням, разом з ОСОБА_1, приблизно о 13 год. 25 хв. рухаючись по вул. Небесної Сотні, біля будинку 22 у м. Чернівці був зупинений поліцейськими Управління патрульної поліції в м. Чернівці ДПП НП України у зв'язку із порушенням Правил дорожнього руху.

Вході перевірки документів водія, що дають право на керування транспортним засобом, поліцейські УПП в м. Чернівці запропонували ОСОБА_2 пройти медичний огляд на стан алкогольного сп'яніння, на що останній спочатку погодився. Однак, в подальшому ОСОБА_2 з місця події зник, не пройшовши огляд на стан алкогольного спяніння.

Твердження ОСОБА_2 про те, що інспектор патрульної поліції м. Чернівці повернув йому документи на автомобіль після перевірки і неодноразово сказав Нехай їде, та те, що за наслідками озвучення вказаної фрази він зрозумів, що може діяти на власний розсуд і зачинив автомобіль та пішов у своїх справах, суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

Так, із досліджених відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції неможливо встановити до кого звертається інспектор поліції із фразою Нехай їде, до іншого інспектора поліції чи до ОСОБА_2, однак чітко видно, що документи на автомобіль працівник поліції повернув з тією метою, щоб ОСОБА_11 витягнув їх із обкладинки. Однак, назад ОСОБА_2 працівнику поліції їх не повернув, після чого зник з місця події. На пропозицію суду повідомити причину зникнення 01.05.2017 р. з місця події ОСОБА_2 категорично відмовився.

Крім того, на переконання суду, із відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції видно, що ОСОБА_2 перебував з явними ознаками алкогольного сп'яніння, оскільки у нього була наявна порушена координація рухів та мови, а також його поведінка не відповідала обстановці події, у зв'язку з чим, поліцейські правомірно вимагали проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння.

Суд також не бере до уваги надану ОСОБА_2 довідку №1771 від 01.05.2017 р. видану Комунальною медичною установою Чернівецький обласний наркологічний диспансер на підтвердження того, що він не перебував у стані алкогольного сп'яніння з наступних підстав.

Суд звертає увагу на те, що ст. 266 КУпАП передбачено порядок огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (надалі використані положення статті, чинні на момент виникнення складення адміністративного протоколу щодо позивача).

Згідно положень ч.1 указаної статті огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

При цьому, згідно ч.3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров'я.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров'я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров'я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського (ч.4 ст. 266 КУпАП).

Згідно ч.5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоровя України від 09.11.2015 р. №1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 р. за №1413/27858, з метою створення нормативно-правового підґрунтя діяльності патрульної поліції та закладів охорони здоров'я щодо виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджено Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція №1452/735).

Інструкція №1452/735 визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп'яніння), та оформлення результатів такого огляду.

Згідно п.6 розділу I Інструкції №1452/735 огляд на стан сп'яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров'я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У відповідності до п. 7 розділу I Інструкції №1452/735 у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп'яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП (далі - заклад охорони здоров'я).

Згідно п. 7 розділу ІІ Інструкції №1452/735 установлення стану алкогольного сп'яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Пунктом 9 розділі ІІ Інструкції №1452/735 передбачено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров'я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

За змістом пунктів 16 та 17 розділу ІІІ Інструкції №1452/735 висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння), видається на підставі акта медичного огляду. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп'яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.

При цьому висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп'яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними (п. 22 розділу ІІІ Інструкції №1452/735).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, зокрема, про те, що водій у разі незгоди з результатами огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу, проведеного поліцейським, може пройти такий огляд в найближчому закладі охорони здоров'я, якому надано право на його проведення. При цьому такий огляд має бути проведено не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення та в присутності поліцейського. Недотримання такого порядку свідчить про недійсність висновків результатів медичного огляду осіб на стан сп'яніння.

З дослідженої в судовому засіданні довідки №1771 від 01.05.2017 р. виданої комунальною медичною установою Чернівецький обласний наркологічний диспансер видно, що її складено 01.05.2017 р. о 22 год. 35 хв. Висновок за результатами проведеного медичного огляду ОСОБА_2 для встановлення стану сп'яніння - тверезий (а.с. 181).

На запит суду комунальною медичною установою Чернівецький обласний наркологічний диспансер 12.09.2017 р. направлено лист за вх. № 477, в якому зазначено, що гр. ОСОБА_2, самостійно звернувся 01.05.2017 р. по особистій заяві, у зв`язку із сімейними обставинами в КМУ Чернівецький обласний наркологічний диспансер для проходження медичного огляду на предмет виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння. Відповідно до висновку огляду гр. ОСОБА_2 тверезий (довідка № 1771 від 01.05.2017 р.) (а. с. 200).

Відтак, надаючи оцінку довідці № 1771 від 01.05.2017 р., суд вважає, що вона не може вважатися належним та допустимим доказом у даній справі, оскільки складена з порушенням вимог статті 266 КУпАП та Інструкції №1452/735, а у позивача (ОСОБА_2В.) не було поважних причин для несвоєчасного проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу, а в разі незгоди - в закладі охорони здоровя.

З огляду на вищезазначене, суд також не приймає до уваги твердження ОСОБА_2 щодо відсутності доказів його відмови від проходження медичного огляду в присутності двох свідків та підтвердження безпідставної зупинки транспортного засобу під його керуванням працівниками поліції встановлене судовим рішенням у справі від 26.06.2017 р., оскільки вказані обставини не спростовують керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння.

Судом також встановлено, що при визначенні ОСОБА_2 виду дисциплінарного стягнення відповідачем враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно позивачем, попередня поведінка позивача, а також шкоду завдану авторитету органів поліції.

Стосовно застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу дисциплінарного впливу, яким є звільнення з поліції, то суд погоджується з твердженням відповідача про те, що керування працівником поліції транспортним засобом в стані алкогольного спяніння є грубим порушенням службової дисципліни, принижує та дискредитує як самого працівника поліції, так і органи поліції в цілому, підриває авторитет Національної поліції.

До того ж, обрання того чи іншого виду дисциплінарного стягнення є виключно правом роботодавця в залежності від його оцінки та кваліфікації дій особи, відносно якої має бути застосовано таке стягнення.

У пункті 53 Рішення по справі Федорченко та Лозенко проти України (заява №387/03), Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

В процесі судового розгляду спору на підтвердження необґрунтованості свого звільнення, ОСОБА_2 не навів суду аргументів, які б відповідали зазначеним вище критеріям доведення "поза розумними сумнівом", та не надав належні та допустимі докази, які підтверджують його позицію. Обставини, на які посилався ОСОБА_2 обґрунтовуючи свої позовні вимоги, спростовуються наявними у справі належними та допустимими доказами.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положення ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність прийняття оскаржуваних наказів стосовно ОСОБА_2, а тому позовні вимоги останнього не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69 -71, 86, 94, 158, 160 - 167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області № 208 від 03.05.2017 р. Про покарання в частині звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни старшого інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_1.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області №88 о/с від 01.06.2017 р. По особовому складу в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) статті 77 Закону України Про Національну поліцію лейтенанта поліції ОСОБА_1, старшого інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області.

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області з 02 червня 2017 р.

5. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 червня 2017 р. по 03 жовтня 2017 р. у сумі 14917,50 грн.

6. Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць, підлягає до негайного виконання.

7. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовити повністю.

У відповідності до ст. ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно ст. 254 КАС України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.К. Левицький

Постанова в повному обсязі складена 09.10.2017 р.