Справа № 814/824/17
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/824/17

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Бойко А.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 червня 2017 року по справі за адміністративним позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

В С Т А Н О В И В:

Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 адміністративно-господарські санкції у сумі 16 633,33 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у сумі 53,2 грн.

В обґрунтування позову зазначено, відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відповідач у 2016 році зобов'язаний був виконати норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 1 робочого місця. Проте в порушення вимог Закону у вказаний період відповідач не створив жодного робочого місця для працевлаштування інвалідів, норматив таких робочих місць не виконав. Зазначені обставини свідчать про наявність безумовних підстав для нарахування адміністративно-господарських санкцій та, оскільки відповідач самостійно санкції не сплачує, ці санкції та пеня, нарахована Фондом у зв'язку із затримкою їх сплати, підлягають стягненню в судовому порядку.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 червня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, однак в судове засідання вони не з'явилися, поважність своєї неявки суду не повідомили, апелянт у скарзі зазначив про розгляд справи за його відсутності, тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 197 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.02.2017 року відповідачем подано до Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт форми №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік (а.с. 11).

За даними звіту середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) на підприємстві становить 18 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становить 0 осіб; кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», становить 1 особа.

Дані вказані у звітності стали підставою для висновку Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про не виконання ФОП ОСОБА_2 нормативу робочих місць, призначених для зайняття інвалідів.

Враховуючи, що підприємство самостійно не нарахувало адміністративно-господарські санкції за не виконання нормативу робочих місць, Фондом складено розрахунок адміністративно-господарських санкцій (а.с. 10), згідно якого за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів у 2016 році відповідач має сплатити адміністративно-господарські санкції у сумі 16 633,33 грн. та пеню за несвоєчасно сплачені санкції у сумі 53,2 грн.

Оскільки фізичною особою-підприємцем у встановлені законом строки санкції не сплачено Відділенням Фонду вжито заходів щодо стягнення санкцій та пені в судовому порядку шляхом звернення до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок відповідача зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, відповідач вживав заходів, спрямованих на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та недопущення правопорушення у сфері господарювання, а тому Відділенням Фонду не доведено вчинення фізичною особою-підприємцем правопорушення у сфері господарювання, у зв'язку із чим застосування адміністративно-господарських санкцій та нарахування пені є безпідставним.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову вважає правильними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5, 7, 9, 10 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 року №875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Порядок реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, строки подання йому звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, контролю за виконанням нормативів робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо їх реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, його відділеннях, подачі щорічного звіту, а також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Згідно із ч.ч. 1-4 ст. 20 Закону України від 21.03.1991 року №875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

На реалізацію вказаних правових норм Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року №70 затверджено Порядок сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Зокрема, відповідно до п.п. 2, 4 цього Порядку роботодавці сплачують суму адміністративно-господарських санкцій відділенням Фонду соціального захисту інвалідів за місцем їх державної реєстрації як юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Обчислення суми адміністративно-господарських санкцій проводиться роботодавцями самостійно згідно з порядком заповнення звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів, затвердженим Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Порушення строків сплати суми адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені у розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку за кожний календарний день прострочення.

Порядок нарахування пені та встановлення строку її сплати затверджуються Мінпраці.

Так, відповідно до п.п. 3.3, 3.4, 3.6, 3.7 Розділу 3 Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15.05.2007 року №223 на реалізацію вимог ст.ст. 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», п. 4 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року №70, документами, що підтверджують невиконання нормативу по працевлаштуванню інвалідів, є, зокрема, звіт за формою 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 року №42.

Нарахування пені як роботодавцем, так і органом контролю здійснюється з наступного дня граничного строку сплати адміністративно-господарських санкцій по день сплати включно (тобто з 16 квітня наступного за роком, у якому відбулося порушення нормативу).

Нарахування пені здійснюється на дату фактичного погашення суми боргу (частини боргу) за кожний календарний день прострочення платежу.

У поданій позовній заяві за невиконання нормативу щодо працевлаштування інвалідів до відповідної судової інстанції відділення Фонду розраховує суму пені на дату її подання.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що за приписами п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року № 70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Датою надходження звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів вважається дата подання роботодавцем звіту до відділення Фонду, а у разі надсилання його поштою - дата на поштовому штемпелі.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Форма звітності № 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» та Інструкція щодо заповнення форми звітності №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» затверджені наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 року №42, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.02.2007 року за №117/13384.

Відповідні форми звітності та інструкції щодо їх заповнення затверджені наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.12.2005 року №420.

Цим наказом затверджено форму звітності №3-ПН «Звіт про наявність вакансій» та інструкцію щодо її заповнення.

У загальних положеннях цієї Інструкції зазначено, що відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» підприємства, установи й організації, їх структурні підрозділи та філії незалежно від форми власності та господарювання повинні за наявності вакансій у повному обсязі подавати інформацію про наявність вільних робочих місць (вакансій) центрам зайнятості за місцем їх реєстрації як платника страхових внесків.

Форма використовується для інформування населення про наявність вакансій, сприяння працевлаштуванню громадян, зареєстрованих у центрах зайнятості як такі, що шукають роботу, для підбору персоналу на замовлення роботодавців, для оцінки поточної потреби в кадрах та організації професійної підготовки населення відповідно до потреб ринку праці.

Таким чином, неналежне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, неподання звітів за формою 3-ПН про наявність вакансій для інвалідів державній службі зайнятості за спірний період та невиконання нормативу працевлаштування інвалідів є порушенням вищезгаданих норм матеріального права та свідчить про невжиття, зокрема, фізичною особою, що використовує найману працю, усіх залежних від неї заходів для недопущення господарського правопорушення і підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Законом України від 25 червня 1991 року №1251-XII «Про систему оподаткування», а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що учасник господарських відносин несе відповідальність, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11 червня 2013 року (справа N 21-63а13), від 19 листопада 2013 року (справа N 21-397а13) та від 28 січня 2014 року (справа N 21-476а13).

Отже, на підставі аналізу вищезазначених правових норм та положень підзаконних нормативно-правових актів у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про наявність у відповідача обов'язку виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і щомісячно звітувати фонду про наявність вільних робочих місць (вакансій) призначених для працевлаштування інвалідів шляхом подання до центру зайнятості звітів форми 3-ПН.

Разом з цим, як вірно встановив суд першої інстанції, підставою для розрахунку Фондом суми адміністративно-господарських санкцій стало не забезпечення фізичною особою-підприємцем фактичного працевлаштування інвалідів на одному робочому місці, що також підтверджено Звітом форми №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік, самостійно заповненим та поданим до Фонду 20.02.2016 року.

Водночас, про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватись праця інвалідів, фізична особа-підприємець інформувала службу занятості шляхом надання звіту за формою 3-ПН протягом 2016 року (а.с. 12-23).

Так, Вознесенським міськрайонним центром зайнятості на наявну у відповідача вакантну посаду для працевлаштування інвалідів направлялись, зокрема, у 18.01.2016 року - гр. ОСОБА_3, у 22.01.2016 року - гр. ОСОБА_4, 21.11.2016 року - гр. ОСОБА_5, які перебувають на обліку центрі зайнятості та відносяться до категорії осіб з інвалідністю, за індивідуальною програмою реабілітації інваліда можуть працювати слюсарем-ремонтником, але зазначені особи від працевлаштування відмовились (а.с. 24-26).

Також, згідно листа Вознесенського міськрайонного центру зайнятості від 27.03.2017 року №02-776/08 за звітний період на обліку у центрі зайнятості інших осіб з інвалідністю, яким вказана робота являлась підходящою, не було.

Судом першої інстанції надано належну правову оцінку вимогам ст.ст. 218, 238 Господарського кодексу України, які ставлять в залежність підстави для застосування господарських санкцій до відповідного суб'єкта від наявної протиправної, винної дії або бездіяльності суб'єкта, що в результаті спричинило порушення встановлених законодавчими актами правил у сфері господарювання.

Судом вірно враховано вжиття фізичною особою-підприємцем заходів для працевлаштування осіб-інвалідів шляхом видання відповідного наказу на створення робочих місць, відсутність фактичного працевлаштування інвалідів з незалежних від особи обставин, таких як їх відмова у працевлаштуванні, що свідчить про відсутність обставин, які призвели до безпідставної відмови відповідача у працевлаштуванні осіб-інвалідів, а відтак до порушення суб'єктом господарювання вимог законодавства з цих підстав.

З огляду на викладене, оскільки доводи позивача про порушення відповідачем вимог законодавства з питань соціальної захищеності інвалідів не знайшли свого підтвердження, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про безпідставність нарахування адміністративно-господарських санкцій та пені, а відтак про необґрунтованість позовних вимог про стягнення цих санкцій і пені в судовому порядку.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

А.В. Бойко