Справа № 826/5561/14
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 жовтня 2017 року № 826/5561/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Інвест»
до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ,

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Інвест» (надалі - Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - Відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 18.12.2013 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2014 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2014 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено, з мотивів правомірності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 листопада 2015 року, касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Інвест» задоволено, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.06.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2014 року - скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що у перевіреному періоді були відсутні правові підстави нараховувати та сплачувати відсотки за користування кредитом за договором позики № 32-10/2006 від 05.10.2006 р. за період з 01.11.2009 р. по 31.12.2012 р., оскільки позикодавцем Компанією "XXI CENTURI INVESTMENTS PUBLIC LIMITED" (Кіпр) до 31.12.2012 р. не було пред'явлено вимоги щодо сплати відсотків за користування позикою та за прострочення повернення позики, з огляду на що момент нарахування та сплати відсотків за договором позики станом на 31.12.2012 ще не настав.

Представник Відповідача проти позовних вимог заперечував в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначає, що Позивач в період з 01.11.2009 р. по 31.12.2012 р. фактично користуючись коштами за договором позики № 32-10/2006 від 05.10.2006 в сумі 2031000 доларів США не проводило нарахування плати (у вигляді відсотків встановлених договором) та оплату за користування коштами, з огляду на що отримувала послуги за вказаним договором протягом вказаного періоду безоплатно.

У відповідності до ч. 4 ст. 122 КАС України, Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Співробітниками Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Інвест" з питань дотримання вимог податкового законодавства, правильності та повноти нарахування і сплати податків за період з 01.01.2012 р. по 01.08.2013 р.

За результатами перевірки складено Акт перевірки № 2123/22-08/32670462 від 03.12.2013 р. (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки встановлено наступні порушення: 138.10.2 пункту 138.10 статті 138, пункту 146.5 статті 146, пунктів 44.1 та 44.2 статті 44, підпунктів 135.5.4, 135.5.12 пункту 135.5 статті 135, пункту 137.16 статті 137 Податкового кодексу України, статті 4 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність", що призвело до завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 5 286 291,00 грн.

На підставі Акту перевірки Контролюючим органом прийнято податкове повідомлення - рішення 18.12.2013 р. №, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 5286291,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія-Інвест" не погоджуючись з податковим повідомленням - рішення та вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню звернулось з відповідним позовом до суду.

В Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 17 листопада 2015 року зазначено наступне: «В даному випадку, судами попередніх інстанцій не досліджено чи відповідає позика за договором № 32-10/2086 від 05.10.2006 критеріям встановленим пп. 14.1.267 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України. Також, судами не досліджено питання щодо правомірності зменшення позивачу суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 5286291 грн. в розрізі із розрахунками податкового органу, на підставі яких відповідач дійшов висновку про допущені порушення.».

Під час нового розгляду справи, повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про обґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між Позивачем (Позичальник), з однієї сторони, та Компанією «ХХІ Century Investments Public Limited» (Позикодавець), з іншої сторони, укладено Договір позики №32-10/2086 р. від 05.10.2006 р. (надалі - Договір №32-10/2086).

У відповідності до п. 1.1, п. 2.3 Договору №32-10/2086, у порядку та на умовах, визначених Договором, Позикодавець надає Позичальнику позику, не раніше реєстрації цього Договору в Національному банку України, в сумі 2031000,00 (два мільйони тридцять одна тисяча) доларів США (далі за текстом Позика). Позика надається на платній основі. Відсоткова ставка за користування позикою встановлюється у розмірі 9% річних. Проценти нараховуються за методом «факт/факт», тобто за фактичний час існування боргу за цим договором і виходячи з фактичної кількості календарних днів у році. Проценти нараховуються починаючи з наступного дня після надання Позикодавцем позики і до дня, що передує дню фактичного повернення позики.

Згідно з п. 4.3, 4.4 Договору №32-10/2086, у випадку порушення передбаченого строку повернення Позики (далі за текстом Затримка) Позичальник зобов'язаний заплатити відсотки по простроченій сумі боргу у розмірі 1% (одного відсотка)річних. 1% (одного відсотка) нараховуються з моменту настання Дати Повернення Позики (31.10.09 р.) до поточного рахунку за цим договором. Про нарахування відсотків згідно з п. 4.3 Позичальник повідомлятиме Позикодавцеві протягом 10 календарних днів з дати початку Затримки.

Під час проведення перевірки Позивача Контролюючим органом встановлено, що в бухгалтерському обліку ТОВ «Мрія-Інвест» нарахування (сплата) відсотків за користування позикою за період з 01.11.2009 р. по 31.12.2012 р. відсутня, а тому фактично користуючись коштами за договором позики від 05.10.2006 р. № 32-10/2006 Товариство в період з 01.11.2009 р. по 31.12.2012 р. отримувало послуги безоплатно.

Сам факт отримання та повернення коштів сторонами не заперечується, а тому дослідженню не підлягає.

Судом встановлено, що між між Позивачем (Позичальник), з однієї сторони, та Компанією «ХХІ Century Investments Public Limited» (Позикодавець), з іншої сторони, укладено 29.05.2014 р. Додаткову Угоду №29/05/14 до Договору позики №32-10/2086 р. від 05.10.2006 р. (надалі - Додаткову Угоду №29/05/14).

У відповідності до Додаткової Угоди №29/05/14 було внесені наступні зміни: «Сторони домовились: 1. Керуючись ч. З ст.631 Цивільного кодексу України, згідно з якою сторони мають право встановити, що умови даної додаткової угоди застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цієї додаткової угоди, домовились внести зміни до п.2.3.2. Договору, виклавши його в наступній редакції: « 2.3.2. Проценти нараховуються методом «факт/факт», починаючи з дня зарахування позики на рахунок Позичальника і по 30.12.2016 року включно. Додати новий пункт наступного змісту: "2.3.3. Розмір виплат за користування позикою (за встановленою Договором процентною ставкою, у тому числі в разі змінюваної процентної ставки, з урахуванням комісій, неустойки та інших установлених Договором платежі в, у тому числі тих, що є санкціями за неналежне виконання умов цього Договору) протягом усього періоду дії Договору не може перевищувати розмір виплат за максимальною процентною ставкою, яка зазначається під час реєстрації Договору." Викласти наступні пункти в новій редакції: « 3.2. Повернення Позики та процентів здійснюється не пізніше ніж 30 грудня 2016 року (далі - Дата повернення Позики). « 4.3. У випадку порушення передбаченого строку повернення позики (далі за текстом "Затримка") Позичальник зобов'язаний нараховувати та заплатити відсотки по простроченій сумі позики у розмірі 1% (одного відсотка) річних з 31.12.2016 року до повного розрахунку за цим договором.»

В якості аргументації правомірності проведення нарахування, Відповідач посилається на положення пп.14.1.267 п.14.1 ст.14, п.135.1.1 ст.135 та пп.153.3.6 п.153.3 ст.153 і пп.135.5.15 п.135.5 ст.135 ПК України.

Суд критично ставиться до посилання Відповідача про протиправне не включення суми 5286291,00 грн. до інших витрат з огляду на наступне.

Так, дійсно, положеннями ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В ч. 1 ст. 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до пп. 14.1.267 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов'язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики. При цьому, в п. 14.1.206 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що проценти - дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна.

В п. 135.1 ст. 135 ПК України передбачено, що доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до ст. 137, на підставі документів, зазначених у п. 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до п.135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до п.135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у п. 135.3 цієї статті та у ст.136 цього Кодексу.

У відповідності до пп. 135.5.1 та п. 135.5.15 п. 135.5 ст. 135 ПК України інші доходи включають: доходи у вигляді дивідендів, отриманих від нерезидентів, крім визначених пп. 153.3.6 п. 153.3 ст. 153цього Кодексу, процентів, роялті, від володіння борговими вимогами; інші доходи платника податку за звітний податковий період.

Проте, як вбачається із змісту пп. 153.3.6 п. 153.3 ст. 153 ПК України даний пункт визначає, що юридичні особи (резиденти), які отримують дивіденди, не включають їх суму до складу доходу (крім постійних представництв нерезидентів). Якщо дивіденди отримуються платником податку - резидентом із джерелом їх виплати від нерезидента, то платник податку включає суму отриманих дивідендів (крім дивідендів, отриманих від юридичних осіб, які перебувають під його контролем відповідно до пп.14.1.159 п.14.1 ст.14 р. I цього Кодексу, і не є нерезидентами, що мають офшорний статус) до складу доходу за наслідками податкового періоду, на який припадає отримання таких дивідендів.

Норми, яка б передбачала включення резидентом суми отриманих процентів від договору позики із резидентом України, положення пп. 153.3.6 п. 153.3 ст. 153 ПК України не містять.

З аналізу вищезазначених норм права, Суд приходить до висновку про необґрунтованість висновків інспекторів Відповідача щодо протиправності не включення суми 5286291,00 грн. Позивача до інших доходів за 2013 р.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача щодо визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 18.12.2013 року є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В ч. 1, ч. 4, ч. 5 та ч. 6 ст. 72 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали. Суд може збирати докази з власної ініціативи. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Частиною 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про задоволення позовних вимог повністю.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 122, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 18.12.2013 року.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук